Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа виконавчий комітет Хустської міської ради: про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач є власником житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] згідно договору дарування від 04.06.2019 р. Після придбання будинку [PERSON] стало відомо, що в ньому є зареєстрованим стороння особа відповідач [PERSON] .. Факт реєстрації відповідача у будинку стверджується відповіддю виконкому Хустської міської ради від 14.08.2019 р. На сьогоднішній день фактичне місце перебування [PERSON] \~ позивачу невідоме. Відповідач не являється співвласником даного житлового будинку в [ADDRESS] . Позивач\~ [PERSON] перебуває в декретній відпустці і реєстрація відповідача у будинку створює незручності оскільки вона позбавлена можливості оформити субсидію та отримувати пільги по оплаті комунальних послуг. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася надіславши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує просить їх задоволити.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення відповідного\~ оголошення на сайті Хустського райсуду. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Представник третьої особи виконавчого комітету Хустської міської ради\~ в судове засідання не з`явився, надіславши\~ на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювався.\~ Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторона посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на підтвердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги слід задоволити, виходячи з наступного. За змістом ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-319, 321, 325, 383, 386, 391 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права, власник житлового будинку здійснює своє право на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб, може використовувати будинок для проживання свого і членів сім`ї, може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, вимагати захисту права власності, в тому числі - усунення перешкод у здійсненні права. Житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] згідно договору дарування від 04.06.2019 р., належить позивачу [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Хустського\~ районного нотаріального округу Рошинець Н.П. (а.с.8-9),\~ копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності\~ (а.с.10). Згідно акта обстеження\~ житлово-побутових і матеріальних умов від 12.08.2019 р (а.с.11) відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] але\~ за вказаною адресою не проживає. Позивач [PERSON] \~ є власницею будинку, у справі немає доказів наявності у відповідача угоди з\~ власницею щодо користування будинком. Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа №6-709цс16), який\~ має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відтак, за умови зміни власника майна, що має місце, підстав для застосування норм ст.ст. 395, 396, 397, ст. 401, ст. 402 ч. 1 ЦК України щодо захисту речового права на користування чужим майном в силу закону, який би давав відповідачу право користування жилим приміщенням та покладав на нового власника відповідні обов`язки, немає. Враховуючи наведене суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, є підставною та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України. \~\~\~\~\~

Outcome: approved