Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Заявлені вимоги мотивує тим, що в 2008 році зареєструвала шлюб з відповідачем. У шлюбі народилась дочка [PERSON] . Життя не склалось і у 2010 році шлюб між ними було розірвано. Дитина залишилась проживати з нею. Приблизно з середини 2017 року відповідач перестав брати участь у вихованні та утриманні дочки, не цікавиться її станом здоров`я, не проявляє батьківського піклування, нехтує своїм обов`язком щодо матеріального забезпечення дитини, накопичив заборгованість по сплаті аліментів. Вказані обставини на думку позивачки свідчать, що відповідач свідомо не бажає брати участь у вихованні дитини та її житті в цілому. У судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали, вказали, що відповідача слід в судовому порядку позбавити батьківських прав щодо дочки з підстав, визначених у п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України. [PERSON] пояснила, що колишній чоловік усунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню і утриманню дитини. Відповідач не приїжджає до дитини, хоч вона не чинить жодних перешкод у можливості спілкуватись з дитиною, вкрай рідко телефонує. Під час рідкісних зустрічей батько роздає численні обіцянки, які згодом не виконує, що ще більше травмує дитину. Він не проявляє належної уваги до інтересів дитини, її життя, а тому заслуговує на позбавлення батьківських прав. Крім того, представник позивача акцентував увагу суду на тому, що відповідач, будучи позбавлений батьківських прав не втратить можливості спілкуватись з дитиною і у разі, коли змінить своє ставлення і доведе це, зможе бути поновленим у батьківських правах, як це передбачено ст.169 СК України. Представник Гусятинської райдержадміністрації підтримав висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо доньки [PERSON] . Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що шлюб з позивачкою зареєстрував у юному віці, через різні життєві обставини стосунки не склались, вони припинили спільне життя та розірвали шлюб. Через відсутність постійної і достойної роботи він потрапив у скрутне матеріальне становище, а тому накопичив борги по сплаті аліментів, які має намір погасити. Внаслідок того, що з родичами дружини у нього склались напружені стосунки, він не насмілювався приїжджати до дитини і з часу, відколи дружина переїхала у Тернопільську область дійсно з дитиною бачився рідко. Однак любить дитину, дорожить стосунками з нею і має бажання дбати про неї. Просив не позбавляти його батьківських прав і запевнював, що своє ставлення до бтьківських обов`язків змінить. Опитана в судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила, що любить батька і хотіла би з ним спілкуватись, хоч має образу на нього за те, що він не проявляє щодо неї піклування та уваги, не виправдовує її сподівань. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Судом встановлено, що відповідач є батьком народженої у шлюбі з [PERSON] дочки - [PERSON] , [INFO] . В липні 2016 року сторони розірвали шлюб і з того часу проживають порізно. Дитина залишилась проживати з матір`ю. Дійсно, протягом останніх років відповідач занедбав свої батьківські обов`язки по матеріальному забезпеченню потреб дитини. Відповідно до довідки ДВС заборгованість відповідача по сплаті аліментів за 2016-2019 роки склала 27397 грн. Так само встановлено, що відповідач не проявляв належної уваги дитині, спілкування з дочкою носило епізодичний характер, відповідач не цікавився життєвими потребами дитини, не дбав про її фізичний розвиток, здоров`я, тощо. Таке ставлення хоч і було наслідком винної поведінки самого відповідача, але на думку суду не свідчить однозначно про необхідність прийняття рішення про позбавлення батьківських прав. Відповідно до норм Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Той факт, що відповідач під час розгляду справи судом заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зустрічався з дочкою, намагався налагодити спілкування також свідчить про його інтерес до дитини, небайдужість до її долі та їх взаємин. При вирішенні питання позбавлення батьківських прав важливим є ставлення батька до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Судом встановлено, що відповідач прагне брати участь у виховані дитини, має батьківські почуття до дочки. Також дитина в судовому засіданні підтвердила, що хоч і має образу на батька за байдужість та відсутність з його боку ініціативи до спілкування, проте любить його і хотіла би з ним підтримувати стосунки та спілкуватись частіше. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав прийнятий на поверхово перевірених матеріалах, містить однобокі судження. Фактично орган опіки та піклування з власної ініціативи не зробив жодної дії, щоб перевірити заяву позивачки щодо ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Не отримано та не оцінено пояснень батька з приводу причин відсутності протягом тривалого часу активного спілкування між ним та дитиною, не дано оцінки життєвим обставинам, які склались, стосункам, які виникли між батьками. Представники органу опіки та піклування не спілкувались з дитиною безпосередньо, оскільки ставлення дитини до проблеми не відображено у висновку. З поданого суду висновку не зрозуміло, чому орган опіки та піклування прийшов до думки, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. При цьому органом опіки та піклування ніяких заходів до того, щоб вказати батькові на необхідність змінити його ставлення до процесу виховання дитини та спілкування з нею не вжито. Служба у справах дітей Гусятинської райдержадміністрації не провела ґрунтовного вивчення цього питання у порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини». Стаття 19 СК України встановлює, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.Таким чином, суд вважає поданий висновок необ`єктивним і таким, що не може ставитись в основу судового рішення. Тому з урахуванням поведінки відповідача, обставин справи, при відсутності переконливих доказів про умисне ухилення [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню дитини, суд вважає, що підстав для позбавлення його батьківських прав на даний час немає. При цьому суд вважає за необхідне вказати відповідачу на необхідність налагодити стосунки із донькою та змінити ставлення до своєї безпосередньої участі у вихованні дитини. На підставі наведеного, ст.ст.150, 164, 165 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed