Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Лисичанського міського суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошей. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 20.01.2015 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу автомобіля HYUNDAI ELANRTA 2010 року випуску, номерний знак [NUMBER] за 250000,00 грн., які були отримані [PERSON] від неї під час підписання цього договору. Згідно з умовами договору купівлі-продажу відповідач особисто написав розписку про отримання грошей за автомобіль. Також, 20.01.2015р. між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу автомобіля HYUNDAI SANTA FE 2.2 D 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] за 580000,00 грн., які були отримані відповідачем від позивача під час підписання цього договору. Згідно з умовами договору купівлі-продажу [PERSON] особисто написав розписку про отримання грошей за автомобіль. На скільки позивачу відомо, зазначені автомобілі купувалися відповідачем у період шлюбу з [PERSON] За домовленістю між нею та відповідачем, в силу подружніх відносин між ними, [PERSON] зобовязався передати позивачу технічні паспорта на автомобілі, ключі від них та переоформити право власності у МРЕВ на автомобілі у червні 2015 року, а до тих він буде користуватись вказаними автомобілями. В червні 2015р. позивач звернулась до відповідача з метою переписки автомобілів на неї, але відповідач відмовив у переоформлені документів на автомобілі згідно з договорами купівлі-продажу і почав уникати позивача. На даний час автомобілі навіть, не враховуються за даними РСЦ МВС в Луганській області у власності відповідача [PERSON], а належать зовсім іншій особі. До цього часу відповідач так і не передали їй автомобілі та, навіть, не повернули їй сплачені нею гроші за автомобілі, чим порушили її права. Всі розумні строки виконання зобовязання сплинули. Гроші, сплачені нею відповідачам, вона так від них і не отримала. Отже, зважаючи на вищевикладене, бо відповідачі відмовляються передати їй товар відповідно до укладених договорів купівлі-продажу від 20.01.2015 р., більш того, ці автомобілі зареєстровані вже за іншою особою вона має право вимагати повернення їй попередньо сплаченої нею грошової суми за автомобілі. На підставі викладеного та після зміни предмету позову просила суд, стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] сплачені, в якості попередньої оплати за договором купівлі-продажу автомобіля марки HYUNDAI ELANTRA 2010 року випуску, номерний знак [NUMBER]\~ 20.01.2015 року, гроші в сумі 250000 (двісті пятдесят тисяч) гривень 00 копійок.\~та стягнути з солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] сплачені, в якості попередньої оплати за договором купівлі-продажу автомобіля марки HYUNDAI SANTA FE 2.2 D 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] 20.01.2015 року, гроші в сумі 580000 (пятсот вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок. Представник відповідача ([PERSON]С.) [PERSON] надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що позов [PERSON] не визнає в повному обсязі. Свої доводи обґрунтовує таким, що підставою позову слугували дії [PERSON], направлені на відчуження транспортних засобів, придбаних під час шлюбу, та належних відповідачам на праві спільної сумісної власності. Ніякої письмової згоди іншого подружжя [PERSON] не отримував тому і угода щодо відчуження транспортних засобів є недійсною. Відповідач [PERSON] зазначає, що угода є предметом розгляду в судовому процесі носить фіктивний характер та не несе за собою жодних правових наслідків для [PERSON] Відсутність в доданих до позову копіях документів будь-яких належних та допустимих фактичних свідчень, щодо реального укладання договору купівлі-продажу транспортних засобів немає. Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог, в якій зазначив, що дійсно підтверджує всі обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, додатково зазначив, що особисто написав розписку про отримання грошей за автомобілі марки HYUNDAI ELANTRA 2010 року випуску, номерний знак [NUMBER]\~ 20.01.2015 року, в сумі 250000,00 грн. та марки HYUNDAI SANTA FE 2.2 D 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] 20.01.2015 року, в сумі 580000, 00 грн. Зазначені автомобілі купувалися ним у період шлюбу з [PERSON] і були їх спільною сумісною власністю. Відчуження автомобілів відбувалось за їх спільною домовленістю з відповідачем [PERSON] в період їхнього з нею шлюбу. Вони вирішили продати автомобілі задля того, щоб зробити ремонт у належному їм домоволодінні, яке розташовано за адресою: м. Лисичанськ, вул. І.Франка, буд. 26. Після отримання грошей за автомобілі вони їх разом витратили на наступне: - близько 20000,00 доларів США, що складало на той час еквівалент біля 500000,00 грн. для внутрішнього облаштування та ремонту самого будинку, що є їх спільною сумісною власністю та забору біля нього - близько 12000,00 доларів США, що складало на той час еквівалент біля 300000,00 грн. для ремонту покрівлі на будинку. У звязку із вищевикладеним вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача ([PERSON]С.) [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в письмових запереченнях на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Спір між позивачем та відповідачами виник з приводу того, що позивач виконала умови договорів купівлі-продажу, укладених з відповідачем [PERSON], та сплатила повну вартість автомобілів так, відповідачі з свого боку не виконали умов договорів купівлі-продажу. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 03.09.2015 р. у.н. № 415/978/15-ц, н.п. 2/415/810/16 шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] 03 жовтня 2009 року Жовтневим районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Луганська, актовий запис № 479, розірвано. Отже, позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 2009 року до 03 вересня 2015 року. Вирішення питання стосовно поділу майна подружжя після розірвання шлюбу, зареєстрованого між [PERSON] та [PERSON], разом із заявою про розірвання шлюбу судом не вирішувалося, договір щодо поділу майна, між позивачем та відповідачем не укладався, ухвал щодо окремого проживання подружжя судом постановлено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю. Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. З матеріалів справи встановлено, що згідно з довідкою № 11/8-64-525 від 30.07.2015р., наданою начальником центру надання послуг пов'язаний з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Сєвєродонецька при УДАІ ГУМВСУ у Луганській області на імя [PERSON] станом на 30.07.2015р. зареєстровано: HYUNDAI SANTA F 2.2 D 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER]; HYUNDAI ELANTRA 2010 року випуску, номерний знак [NUMBER]; ЗАЗ-DAEWOO Т13110 2004 року випуску, номерний знак [NUMBER]. Згідно з договором купівлі продажу автомобіля від 20.01.2015 р., [PERSON], як продавець продав, а [PERSON] купила автомобіль марки HYUNDAI ELANTRA 2010 року випуску, номерний знак [NUMBER] та сплатила за нього обумовлену цим Договором суму, а саме 250000,00 грн. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за проданий автомобіль розпискою. Згідно із договором купівлі продажу автомобіля від 20.01.2015р. [PERSON], як продавець продав, а [PERSON] купила автомобіль марки HYUNDAI SANTA FE 2.2 D 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] та сплатила за нього обумовлену цим Договором суму, а саме 580000,00 грн. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за проданий автомобіль розпискою. Відповідно до розписки [PERSON], отримав 20.01.2015р. від [PERSON] в якості сплати за продаж автомобіля марки HYUNDAI ELANTRA 2010 року випуску, номерний знак [NUMBER] грошові кошти в сумі 250000 грн. за договором купівлі-продажу вказаного автомобіля. Відповідно до розписки [PERSON], отримав 20.01.2015р. від [PERSON] в якості сплати за продаж автомобіля марки HYUNDAI SANTA FE 2.2 D 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] грошові кошти в сумі 580000 грн. за договором купівлі-продажу вказаного автомобіля. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що продаж автомобілів було проведено [PERSON] під час перебування у шлюбі із [PERSON]. Водночас, з пояснень представника відповідач [PERSON] судом встановлено, що відповідач [PERSON] не визнає позовні вимоги на підставі того, що вважає такі договори недійсними, адже вона не надавала письмової згоди на їх укладення, втім відповідач [PERSON] не зверталась до суду з вимогами про визнання вище зазначених договорів недійсними. Враховуючи вище вказані норми права, суд вважає, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним, але лише в тому разі, якщо буде встановлено, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладав договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 21.10.2015р. № 6-1568 цс15). Враховуючи те, що на час укладання договорів купівлі-продажу від 20.01.2015р. покупець [PERSON] діяла добросовісно та не могла знати про те, що [PERSON] не давала згоди [PERSON] на укладення цих договорів, адже [PERSON] стверджує, що [PERSON] надала згоду на укладення договорів, то вона є добросовісним набувачем. Згідно\~ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-ІV, передбачено застосування судами при розгляді справ Конвенції та практики Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, підписана від імені України 09 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень\~статті 530\~цього Кодексу. Відповідно до ст. 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред'явити продавцеві вимоги відповідно до\~статті 620\~цього Кодексу. Відповідно до ст. 620 ЦК України у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання. Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до\~статті 632\~цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до\~статті 530\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України , якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Згідно з довідкою № 31/9/220 від 08.02.2016 р., наданою регіональним сервісним центром Міністерства внутрішній справ в Луганській області згідно з обліково-реєстраційних даних РІПС та НАІС МВС автомобіль марки HYUNDAI ELANTRA 2010 року випуску, номерний знак [NUMBER] 16.01.2016 зареєстрований за гр. [PERSON], [INFO] адреса: [ADDRESS]. Автомобіль марки HYUNDAI SANTA FE 2.2 D 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER], 16.01.2016 зареєстрований за гр. [PERSON], [INFO] адреса: [ADDRESS]. Таким чином, судом встановлено, що між покупцем [PERSON] та продавцем [PERSON], під час перебування останнього в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], були укладені договори купівлі-продажу автомобілів, за якими позивач передала гроші (попередня оплата). Продавцем була написана розписка про отримання грошей за продані автомобілі, а також між позивачем та [PERSON] була досягнута усна домовленість про переоформлення документів на автомобілі в червні 2015р., однак, переоформлення документів на автомобілі на імя [PERSON] не відбулось, адже транспорті засоби після укладення 20.02.2015 року договорів купівлі-продажу він продав їх іншій особі, у звязку з чим відповідач [PERSON] визнав предявлені позовні вимоги, а у позивача дійсно виникло право вимоги повернення відповідачами попередньої оплати за договорами купівлі-продажу транспортних засобів від 20.01.2015 року. За таких обставин, враховуючи, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають та за таких обставин суд приймаючи до уваги визнання позову відповідачем та відсутність у суду підстав не приймати таке визнання, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає що позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошей підлягає задоволенню.

Outcome: approved