Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом обґрунтовуючи його тим, що у 2006 році між [PERSON] та відповідачем був укладений договір оренди землі, за умовами якого ТОВ «Агрофірма «Пріор» було передано у платне строкове користування земельну ділянку площею 6,09 га, що розташована на території Новозбур'ївської сільської ради, Голопристанського району, Херсонської області. [INFO] року [PERSON] помер. Позивач успадкувала його права на земельну ділянку, а тому вступила в договірні правовідносини сторін в якості орендодавця. Відповідно до умов укладеної угоди, орендар повинен щорічно до 1 грудня сплачувати орендну оплату за користування землею, однак у 2013 році дане зобов'язання не виконав. Крім цього, в порушення умов договору та не отримавши згоди орендодавця, передав орендовану земельну ділянку у користування [PERSON] З наведених підстав порушення істотних умов договору, просить суд розірвати договір оренди землі від 01.01.2006 року. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їхньому задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та за відсутності позивача, що не суперечить положенням ст. 158 ЦПК України. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, з'ясувавши та перевіривши обставини спірних правовідносин, судом були встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Предметом розгляду справи є правовідносини сторін пов'язані з передачею та отримання в оренду земельної ділянки. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон), відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно ч. 1 ст. 93 Земельного Кодексу України та ст. 1 Закону, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Із матеріалів справи судом було встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 319209 зареєстрованого за № 1АА 001974 010972100110 [PERSON] належить земельна ділянка з кадастровим номером 6522384000:05:096:0012, яка до цього належала її батьку [PERSON]. 01 січня 2006 року між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма «Пріор» було укладено договір оренди землі, за яким земельна ділянка загальною площею 6,09 га. передавалась у строкове (10 років) платне користування відповідачу по справі. Даний договір зареєстрований у Голопристанському районному відділі Херсонської регіональної філії ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 23.01.2008 року за № 4АА001976-040872100014. Відповідно до записів у свідоцтві про право на спадщину, [INFO] року [PERSON] помер та після його смерті спадкоємицею за законом земельної ділянки розміром 6,14 га., яка розташована на території Новозбур'ївської сільської ради є його донька [PERSON]. Відповідно до п. 40 Договору оренди землі, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Таким чином, позивачка в розумінні положень вищезазначеного пункту договору та ст. 32 Закону України «Про оренду землі» отримавши земельну ділянку в спадщину, набула статусу орендодавця у правовідносинах з ТОВ «Агрофірма «Пріор» з усіма виникаючими з цього правами та обов'язками. Відповідно до ст. 13 Закону, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 15 Закону передбачено істотні умови договору оренди землі, однією з яких зокрема є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відповідно до ст. 21 Закону, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Згідно п. 9-11 договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 821,33 на рік в тому числі прибутковий податок. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата вноситься раз на рік до 1 грудня кожного року. Пунктом «в» ст. 96 Земельного кодексу України передбачено обов'язок землекористувачів своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Як встановлено зі змісту позовної заяви та пояснень позивача відповідач належним чином не виконав вищевказаний пункт угоди, внаслідок чого грошові кошти у вигляді орендної плати за 2013 рік позивачу сплачені не були. Положеннями ст. 32 Закону передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Однією з підстав для припинення права користування земельною ділянкою, згідно п. «д» ст. 141 ЗК України, зокрема є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Окрім цього, відповідно до ст. 8 Закону України «Про оренду землі» орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. В п. 1 статті 25 Закону України «Про оренду земель» вказано, що орендар зобов'язаний самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Умовами укладеного договору оренди землі не передбачена можливість передачі земельної ділянки орендарем у суборенду та позивач не надавав своєї письмової згоди на це. Відповідач не дотримався погоджених сторонами умов договору та вийшов за його межі, незаконно передавши земельну ділянку у користування іншій особі, що також є самостійною підставою для розірвання договору оренди. Відповідно до ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Пунктом 38 договору оренди землі визначено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Згідно ч. 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору оренди земельної ділянки внаслідок несплати орендарем орендної плати та самовільної передачі земельної ділянки у суборенду є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки дані обставини не були спростовані відповідачем в ході розгляду справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved