Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої заявлені вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з Відповідачем з 04 вересня 1999 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2013 року їх шлюб було розірвано, але після його розірвання сторони продовжували проживати однією сімєю до січня 2017 року. Проживаючи однією сімєю, сторони мали спільний бюджет, у шлюбі ними було придбано квартиру № 32, за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Лозановича, будинок № 18, за спільні кошти. За договором купівлі-продажу квартири відповідач є власником вищевказаного майна. Спірна квартира сторонами придбана за час шлюб, тому вона є спільною власністю подружжя. У період спільного проживання між Позивачем та Відповідачем була досягнута усна домовленість, що останній переоформить квартиру на їх дитину. У звязку з тим, що Відповідач створив іншу сімю та переїхав на постійне місце проживання, Позивач не має з ним звязку. У період воєнних дій, які мали місце у м. Словянську, сімя позивача виїжджала на деякий час до Західної України, де вони проживали до кінця 2016 року. Потім, вони повернулися та проживали у спірній квартирі до січня 2017 року. Позивач не мала можливості своєчасно звернутися з позовом до суду про розподіл майна, тому вважає причину пропуску строку поважною, для його відновлення. Розподіл спільно нажитого у шлюбі майна, до розірвання шлюбу, між сторонами не проводився. Сторони, у добровільному порядку, не можуть розділити спільне майно, договір про розділ майна або шлюбний договір між ними не укладався. Просить суд, відновити строк позовної давності для подачі позовної заяви до суду; визнати квартиру № 32, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Лозановича, будинок № 18, спільною власністю подружжя; провести розподіл вищевказаного майна, виділити та визнати право власності за гр. [PERSON] на Ѕ частку квартири № 32 та за гр. [PERSON] на Ѕ частку квартири № 32, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Лозановича, будинок № 18. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 16 січня 2019 року надала до суду Заяву, в якій просить суд справу розглянути за її відсутності, просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.40). Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі Договору про надання юридичних послуг від 22 листопада 2018 року (а.с.30) та Ордеру серії ДН № 000,44517 від 22 листопада 2018 року (а.с.31), у судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 16 січня 2019 року надала до суду Заяву, в якій просить суд справу розглянути за її відсутності, просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.41). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання (а.с.44), про причину неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до\~[PERSON] про\~розподіл спільного\~майна подружжя підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про одруження, серії І-НО № 052210, видане 04 вересня 1999 року, сторони 04 вересня 1999 року уклали шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Словянська Донецької області було зроблено Актовий запис № 426 (а.с.8). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], про що свідчить Свідоцтво про народження серії І-НО № 301729, видане 12 листопада 2002 року, зареєстроване Відділом реєстрації актів громадянського стану Словянського міського управління юстиції Донецької області (а.с.9). Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2013 року, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було задоволено, шлюб розірвано. Рішення набуло законної сили 16 квітня 2013 року (а.с.10). Відповідно до Договору купівлі продажу квартири, посвідченого 22 листопада 2001 року приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3885, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Вищевказане домоволодіння зареєстровано за гр. [PERSON], 23 листопада 2001 року, на праві приватної власності, у КП БТІ м. Словянська, та записано в реєстрову книгу під № 5732/11а стор. 683 (а.с.11). Згідно з Довідкою про склад сімї № 371 від 04 жовтня 2018 року, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.16). Зі Звіту № ГОЗИЛД530948 від 23 листопада 2018 року про оцінку трикімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], вбачається, що ринкова вартість, для оформлення відчуження, вищевказаної квартири складає 165\~827 грн. 00 коп., строк дії звіту 6 місяців (а.с.17-29). Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У п. 23 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з п. 24 вказаної Постанови, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Враховуючи наведені законодавчі приписи, оскільки спірна кватира придбана відповідачем за час шлюбу та на підставі договору купівлі-продажу, таке майно не відноситься до речей індивідуального користування, ані позивачем, ані відповідачем не зазначається про придбання спірної квартири за кошти, які належали одному з подружжя особисто, суд доходить висновку, що спірна квартира є обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. За приписами ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При поділі майна, суд виходить із того, що коли між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них, суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грошима. Відповідно до ч. 2 ст. 183 Цивільного кодексу України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Спірна квартира є саме такою річчю, оскільки її поділ в натурі без втрати цільового призначення неможливий. Згідно із ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтями\~256-257\~та\~261 ЦК України\~визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У частині другій\~статті 72 СК України\~та\~пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Як роз'яснено у п. 15 згаданій\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11, початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106,107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті\~109,110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72\~СК України). Тобто, визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Відповідно до статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що за період спільного проживання сторін між ними була досягнута усна згода про те, що відповідач переоформить квартиру на їх спільну дитину. Окрім того, у звязку із подіями 2014 року у м. Словянську Донецької області Позивач була вимушена виїхати з міста та не могла звернутися до суду за захистом своїх прав. З вищевказаного вбачається, що позивачем не пропущено строк звернення до суду із даним позовом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, належним чином оцінивши подані сторонами докази, оскільки домовленості чи шлюбного договору щодо поділу спільного майна сторонами не укладено, спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, є обєктом спільної сумісної власності подружжя, суд приходить до висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши в власність за позивачем та відповідачем по 1/2 частини будинку. Позивач [PERSON] не просить суд відшкодувати, понесені нею, судові витрати за рахунок Відповідача.

Outcome: approved