Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на малолітню дитину. Ухвалою судді від 16.08.2021 року, у зв`язку із зміною прізвища, позивачем по даній справі вважати [PERSON] . Позовна заява мотивована тим, що 29.03.2018 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі; в шлюбі у сторін народилася донька, [PERSON] . Спільне життя сторін не склалося і фактично шлюбні відносини припинилися. Після припинення шлюбних стосунків позивач залишилася проживати за місцем своєї реєстрації разом з донькою, яка перебуває на її утриманні, а відповідач переїхав проживати за невідомою позивачу адресою. З моменту припинення шлюбних стосунків, орієнтовно з червня 2020 року, відповідач припинив надання матеріальної допомоги, як позивачу, так і дитині; лише зрідка, відвідуючи дитину у зручний для нього час, надає гроші на дитину в розмірі від 500 до 1000 грн. на місяць. При цьому, позивач самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглянути та виховувати дитину, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом та які необхідні для належного виховання дитини, в той час як з жовтня 20-18 року і по даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років і не має іншого доходу чи заробітку. Відповідач батьківських обов`язків по відношенню дитини не виконує, повноцінної участі в її утриманні та забезпеченні належного розвитку дитини не приймає, хоча фізично здоровий та працездатний, інших утриманців не має, являється ФОП і отримує мінливий дохід, розмір якого перевищує 15000 грн. За наведених обставин позивач звертається до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі 4000,00 грн., до досягнення дитиною повноліття та на своє утримання в твердій грошовій сумі 1000,00 грн. щомісячно, до досягнення донькою трьох років. 15.01.2021 року відповідачем [PERSON] надано суду відзив на позовну заяву [PERSON] , у якому зазначено, що позовні вимоги відповідач визнає частково, а саме: лише щодо стягнення аліментів на дитину в твердій грошовій сумі 1921 гривень, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; в іншій частині позовних вимог - просить відмовити. В обгрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що він дійсно являється батьком [PERSON] та свої батьківські обов`язки виконує належним чином: здійснюю матеріальне утримання дитини у добровільному порядку (купив одяг на зимовий сезон 2020 року - зимовий костюм, декілька пар зимових штанів, джинси, два утеплених зимових костюми, кофти на загальну суму 4000-4500 гривень, необхідні дитячі іграшки для розвитку та дозвілля, дитячі книги, за останні пів року на суму близько 5000 гривень, мольберт, залізну дорогу, золоті прикраси, продукти харчування - це за останні 6 місяців; надав кошти для відпочинку дитини на морі. Крім того, щомісяця позивачу він надавав 2000 - 2500 грн. готівкою на руки та багато іншого). Він, як батько, усвідомлює необхідність виховання та утримання дитини, її гармонійного та всебічного розвитку, чим і займається у межах власних можливостей. Усі заяви позивача та викладені нею доводи стосовно того, що жодної матеріальної допомоги на утримання дитини він не надає, не відповідають дійсності та спростовуються доказами, доданими до відзиву. Він належним чином виконує свої батьківські обов`язки, як по вихованню, так і по утриманню дочки, оскільки вважає, що вони не пов`язані з наявністю чи відсутністю рішення суду, а також із неприязним ставленням, яке існує з боку позивача до нього. Незалежно від того, що ініціатором розлучення була позивач, що дитина зростає у сім`ї, яка не проживає разом, він вважає, що її першочерговим батьківським обов`язком є піклування про дочку, створення умов для її гармонійного розвитку, задоволення її потреб. Позовна заява не містить розрахунку розміру утриманню дитини, які здійснюються позивачем щомісячно у розмірі 8000 грн., з посиланням на відповідні докази, адже якщо нею ставиться вимога про стягнення 4000 гривень аліментів, то і позивач витрачає таку ж суму щомісяця. Крім того, позовна заява не містить інформації і про те, який же рівень життя самостійно забезпечує позивач дитині, при умові, що вона працевлаштована (навіть неофіційно): які кошти витрачено на продукти харчування, одяг, чим дитина займається додатково, які має здібності у два роки, та необхідність їх розвитку в майбутньому, а також до позову взагалі не додані будь-які докази обгрунтування суми аліментів в розмірі 4000 гривень на дитину. Фактично позовна заява - переписування норм Сімейного кодексу в частині стягнення аліментів. Також, позивач відмовилась від урегулювання участі батька у вихованні дитини у добровільному порядку шляхом укладення нотаріального договору. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто, не менше, ніж 960,50 грн. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто, 1921 грн. і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому, числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерела походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач дійсно зареєстрований як фізична особа-підприємець. Однак, з 16 березня 2020 року, у зв`язку із введенням карантинних обмежень на території України, він позбавлений можливості вести підприємницьку діяльність. Увесь цей час він жив за рахунок власних заощаджень, оскільки доходи від підприємницької діяльності мінімальні. Разом з тим, 13 травня 2020 року на засіданні ВРУ прийнято законопроект №3329-д «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби, відповідно до якого на відповідача поширюються податкові пільги до завершення обмежень через об`єктивну неможливість провадження підприємницької діяльності. Враховуючи той факт, що у 2020 році ним підприємницька діяльність фактично не здійснювалась, у нього відсутнє на праві власності житло, в тому числі інше рухоме та нерухоме майно, через розірвання шлюбу з ініціативи позивача, він вимушений винаймати житло в м. Вінниці, вартість якого становить близько 6000,00 грн. щомісячно; все спільно нажите майно ним залишено позивачеві; його добровільне виконання батьківського обов`язку щодо утримання та виховання дитини, яке підтверджується доданими до відзиву доказами, стан здоров`я дитини, наявність на утриманні батька чорнобильця 1 -ї категорії - розмір аліментів, які визнає відповідач та може сплачувати, становить рекомендований розмір визначений сімейним кодексом, який дорівнює прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку, а саме: 1921 грн. Щодо тверджень позивача стосовно того, що він не здійснює належного виховання доньки, то дане твердження не відповідає дійсності, оскільки донька перебуває з ним лише тоді, коли позивач сама дозволяє, або їй потрібно піти на косметологічні процедури. В цьому випадку він залишає свою роботу та проводить час із своєю дитиною. У вихідні дні він ніколи не може провести час із свою дитиною тому, що вона постійно перебуває у батьків позивача, куди він не може приїхати у зв`язку з тим, як повідомила колишня дружина, що його ніхто не впустить на подвір`я. Неодноразово позивач відмовляла в проханні взяти дитину хоч на пів дня, щоб більше провести з нею часу, або звозити її до зоопарку. Він завжди сам бажає постійно бути разом зі своєю дитиною. Донька завжди хоче бути поруч з ним також, однак дуже часто його прохання щодо спільного проведення часу відхиляються. Також, можливості надавати допомогу колишній дружині він не має з об`єктивних на те причин: матеріальний стан, зумовлений введенням карантинних обмежень на території України, необхідність винаймати житло, відсутність у власності як нерухомого, так і рухомого майна, наявність на утриманні непрацездатного батька. Оскільки питання утримання колишньої дружини залежить саме від можливості надавати таку допомогу чоловіком, про що неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх правових позиціях, то відповідач вважає, що у задоволенні цієї вимоги позивача слід відмовити. 03.03.2021 року на відзив відповідача позивачем надано відповідь, у якому вона зазначає, що обставини, викладені в ньому не відповідають дійсності. Так, відповідач, серед іншого, вказує про те, що позивачем не надано розрахунку по розміру витрат по утриманню дитини, які вона здійснює щомісяця. З метою надання вказаного відповідачем розрахунку, протягом місяця, з 27.01.2021 року по 27.02.2021 року, позивач вела підрахунок витрат на дитину, зберігаючи при цьому відповідні розрахункові документи. Позивач вважає, що викладені у відзиві на позовну заяву аргументи є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними письмовими доказами доводи відповідача про належне виконання ним своїх батьківських обов`язків. Відповідач хибно вважає, що придбання ним кількох дитячих книжок є свідченням виконання ним своїх батьківських обов`язків, забуваючи про те, що дитина потребує збалансованого харчування, умов проживання, сезонного одягу та взуття. Не відповідають дійсності доводи відповідача в частині надання ним позивачу грошових коштів в сумі 2500 грн., адже відповідач жодного разу, коли приходив до дитини таких коштів не надавав. Більше того, до моменту звернення до суду з даним позовом, відповідач на власний розсуд надавав різні суми коштів, розмір яких визначав сам. Подарунки дитині відповідач дійсно робив, але без врахування її інтересів та потреб,

Outcome: dismissed