Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17 грудня 2011 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Спільних дітей подружжя не має. Приблизно з січня 2014 року між позивачем та відповідачем почалися сварки та з того часу фактично припинено шлюбні відносини. З липня 2014 року сторони не проживають разом. Подальше збереження шлюбу позивач вважає недоцільним, примирення не можливе, оскільки це може зашкодити її інтересам. Спору про поділ майна не має. В добровільному порядку через органи РАЦС розірвати шлюб відповідач не бажає і взагалі відмовляється спілкуватися на цю тему. У зв’язку з цим позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В судове засідання позивач не з’явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги. Після розірвання шлюбу бажала би залишити прізвище «Балаклеєць». Відповідач в судове засідання не з’явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 17 грудня 2011 року виконавчим комітетом Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 33 та видано свідоцтво про шлюб 1-КИ № 213957 (а.с. 4). Неповнолітніх дітей подружжя не має. Судом встановлено, що сторони не проживають разом з липня 2014 року, стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та небажання сторін зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Отже, вимоги позивач про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про поділ майна подружжя не має. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Оскільки від позивача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд у відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України вважає за необхідне залишити їй прізвище «Балаклеєць». Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved