Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до Люботинської міської ради Харківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування В позовній заяві позивачка просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташованими за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування. Сторони про час і місце розгляду справи були повідомленні належним чином та своєчасно, але в судове засідання не з'явилися. Позивачка [PERSON] направила до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу без її участі. Від представника Люботинської міської ради Харківської області на адресу Люботинського міського суду надійшов лист, в якому зазначено, що проти задоволення позову не заперечує, просить розглядати справу у відсутності представника відповідача. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у відсутності сторін по справі, які були належним чином та своєчасно повідомлені про час і місце розгляду справи, та висловили свою думку щодо розгляду справи. Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю. Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами, підтверджуються наданими суду доказами, та відповідні їм правовідносини. Житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Люботинською держнотконторою 27 червня 1964 року, реєстровий № 1935(а.с.9,13). Зазначений житловий будинок [PERSON] знесла в 1965 році,а на його місці побудувала новий житловий будинок згідно з рішенням Люботинської міської ради № 9 від 13 травня 1965 року, що підтверджується довідкою Люботинського БТІ № 322 від 23 жовтня 2014 року. Як вбачається з довідки, зведений житловий будинок не є самовільним, переобладнання відсутні, але право власності на нього не оформлене (а.с.13). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 01 грудня 2000 року Люботинським ВРАГС на підставі актового запису № 554 від 01 грудня 2000 року (а.с.8). Враховуючи, що [PERSON] померла [INFO], тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв'язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01.01.2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 525 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина, тобто [INFO] відкрилася спадщина після смерті [PERSON]. Відповідно до ст. 524 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ч. 534 ЦК України заповідач кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Під час життя, а саме, 22 січня 1991 року, [PERSON] склала заповіт, в якому вказано, що все належне їй майно , з чого б воно не складалося та де б таке не знаходилось і взагалі, все те, що їй буде належати на день її смерті, і на що за законом вона матиме право, вона заповідає [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (а.с.12). Зазначене підтверджується відповіддю Другої державної нотаріальної контори Харківського району №1910 від 02 грудня 2014 року. Крім того, після смерті [PERSON] до нотаріальної контори Харківського району Харківської області з заявами про прийняття чи відмову від спадщини ніхто не звертася. Спадкові справи заведені, свідоцтва про право на спадщину нікому не видавалися (а.с.31). Факт родинних відносин між спадкодавицею та спадкоємцями сторонами не оспорюється. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 18 жовтня 2000 року Люботинським ВРАГС на підставі актового запису № 480 від 18 жовтня 2000 року (а.с.7). Відповідно до ст. 527 ЦК України,спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Згідно з вимогами ст. 548 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про відкриття спадщини. Проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку, що позивачка прийняла спадщину, після смерті матері [PERSON], скільки після смерті спадкодавця вона мешкала в зазначеному будинку, доглядала за ним, ремонтував його та надвірні будівлі, тобто протягом шести місяців вступила в управління спадковим майном, таким чином виконала вимоги ст. 548,549 ЦК України. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 58,90 кв.м, в тому числі житловою площею 34,7 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] Судові витрати судом не стягуються з позивача, так як він сплатив судовий збір в повному обсязі при зверненні з позовом до суду.

Outcome: approved