Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], в якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 893.; Неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], залишити на проживання з нею; при реєстрації розірвання шлюбу прізвище на дошлюбне не змінювати. В судовому засіданні Позивач позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на те, що Відповідач на даний час позбавлення волі на строк 2,5 років та відбуває покарання у виправній колонії. Вважає, що шлюб з Вдповідем розпався, існує формально, намірів на примирення не має. Крім того, Позивач зазначила про те, що за час перебування у шлюбі, Відповідач застосовував до неї фізичну силу, протягом останнього року проживали окремо та не підтримували сімейних відносин. На адресу суду 20.08.2015р. поступила заява від Відповідач, який на даний час знаходиться в Маневицькій виправній колонії Волинської області №42, за змістом якої в задоволенні позову просив відмовити, мотивуючи тим, що любить свою дружину та дитину, а після відбуття покарання має намір працевлаштуватися та утримувати сім»ю. Заслухавши пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 16 липня 2013 року сторони зареєстрували шлюб 16 липня 2013 року у відділі ДРАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 893. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 13.08.2014 року). В ході судового розгляду справи встановлено, що станом на даний час шлюбно-сімейні відносини між сторонами остаточно припинені, Відповідач відбуває покарання у місцях позбавлення волі, про що вказав у своїй заяві. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей». В судовому засіданні Позивач щодо надання судом часу для примирення заперечила, посилаючись на його недоцільність та неможливість примирення через фактичне небажання продовжувати сімейні відносини. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, миритися Позивача з Відповідачем не бажає, оскільки останній відбуває покарання у Маневицькій виправній колонії Волинської області №42, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, а збереження шлюбу є недоцільним. З огляду на викладене та з урахуванням положень частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, Суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Неповнолітню дитину -[PERSON], [INFO], слід залишити на проживання з матір'ю [PERSON]. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні Позивач висловила бажання у разі розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Враховуючи зазначене, Суд дійшов висновку, що при реєстрації розірвання шлюбу Позивачу слід залишити прізвище «[PERSON]» На підставі вищенаведеного, до ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved