Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей по Холодногірському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, [PERSON] , про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, призначення опікуна та стягнення аліментів, в якому просив суд: - [PERSON] [INFO] , батьківських прав по відношенню до її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; - Встановити опіку над [PERSON] , [INFO] , призначити опікуном (піклувальником) над нею та її майном [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована і фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] ; - Визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з опікуном [PERSON] , [INFO] ; - Стягнути з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі однієї чверті з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше і ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є донькою відповідача [PERSON] та [PERSON] . [INFO] батько позивачки [PERSON] . До смерті батька, позивач мешкала з бабусею [PERSON] , [INFO] , по лінії матері. Місця знаходження [PERSON] невідоме. Відповідач більше двох років з донькою не спілкується, станом здоров`я, успіхами в навчанні та житті не цікавиться, коштів на її утримання не надає. Позивач мешкає з бабусею , яка займається її вихованням та матеріально утримує. Позивач, перебуває на обліку, як така, що опинилась у складних життєвих обставинах. Відповідач свідомо не займається вихованням дитини, не піклується про стан її здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не приймає участі у підготовці дитини до самостійного життя, що є підставою звернення позивача з вказаним позовом до суду. Ухвалою судді від 04 червня 2020 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального провадження і призначено підготовче судове засідання у справі. Також, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 22 червня 2020 року закрито підготовче засідання по даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити вимоги в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник ДССД ХМР Савченко О.В., яка діяла на підставі довіреності, судовому засіданні підтримала позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача, стягнення з неї аліментів на утримання дитини та призначити бабусю опікуном дитини, про що службою надав висновок про доцільність. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача, просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , призначити її опікунами дитини та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача та третіх осіб, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 15.07.2005. [INFO] помер батько позивачки, [PERSON] . Ще за життя батька, позивачка мешкала за адресою: [ADDRESS] , з бабусею [PERSON] , [INFO] , по лінії матері, що підтверджується свідоцтвом про народження моєї матері [PERSON] , серія [NUMBER] . Місця знаходження [PERSON] невідоме позивачці вже більше двох років. Відповідач з доднькою не спілкується, станом здоров`я, успіхами в навчанні та житті не цікавився, коштів на її утримання не дає. Позивач [PERSON] знаходиться на обліку дітей, які потрапили у складні життєві обставини, та тимчасово влаштовано до родини до вирішення питання позбавлення батьківських прав відповідача та взяття опіки над онуком. Згідно інформаційної довідки з Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області, [PERSON] за місцем реєстрації характеризується негативно, зловживала спиртними напоями та веде антигромадський спосіб життя. На поведінку [PERSON] до Холодногіського ВП постійно надходили скарги з боку сусідів. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] , [INFO] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] , встановлення опіки та призначення [PERSON] опікуном дитини додатково було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 17.06.2020 року за № 321, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , стягнення аліментів на утримання дитини та встановлення піклування над дитиною та призначення опікуном [PERSON] . Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст. 9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Проте, жодного з покладених законом на батьків обов`язків, відповідач не виконує. Як вже було зазначено, відповідач не проявляла до доньки материнської турботи, не цікавилася та не відвідувала її, не турбувалася про її фізичний і духовний розвиток, не надавала матеріальної допомоги на виховання. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» (від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78. Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Відповідно до ст. 165 СК України - 1. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі ст. 164 СК України - батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку, а також враховуючи позицію третіх осіб, які наполягали на задоволенні позовної вимоги позивача про позбавлення батьківських прав відповідача, суд вважає доведеним, що відповідач свідомо нехтувала своїми обов`язками щодо виховання доньки , позивача [PERSON] , [INFO], та ухилялася від вказаних обов`язків, в зв`язку з чим наявні передбачені законодавством України підстави для позбавлення її батьківських прав та задоволення позову в цій частині. Крім того, суд зазначає, що відповідач не позбавлена права ініціювати питання поновлення батьківських прав згідно ст. 169 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Цивільного кодексу України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Статтею 244 СК України передбачено, що опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу. Позивач просить, а Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради підтримує, встановити опіку над [PERSON] , [INFO] , та призначити над нею опікуном бабусю [PERSON] , мотивуючи це тим, що встановлення опіки над малолітньою дитиною є доцільним та відповідає її інтересам. Дослідивши дані про особу [PERSON] судом встановлено, що за станом здоров`я не виявлено протипоказань для виконання функцій опікуна, вона позитивно характеризуються за місцем проживання та роботи, до кримінальної відповідальності не притягувались, працює та має відповідний дохід, вона разом з дитиною зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Суд враховує, що [PERSON] , [INFO] , є особою, яка може бути опікуном дитини, та відповідає вимогам, встановленим ст.244 СК України. Таким чином, судом встановлено, що призначення [PERSON] , опікуном неповнолітньої [PERSON] , [INFO], відповідає інтересам дитини, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Крім того, згідно зі ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. В ч.2 ст.51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст. 182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п. 17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів, суд керується ст.ст. 181, 183, 184 СК України, тобто аналогічними нормами, які передбачають, що аліменти можуть присуджуватися в частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Положеннями ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. З урахуванням наведеного, суд вважає можливим задовольнити позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на її утримання, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на підставі чого з відповідача підлягає стягненню судовий збір за чотири немайнові вимоги, які задоволені судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved