Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 21 жовтня 2006 року між позивачем, [PERSON], та відповідачем, [PERSON], був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, та видано свідоцтво про шлюб серії 1-ЕГ № 019335. За час шлюбу, народжено 2 спільних дітей: 1. [PERSON] - [INFO]; 2. [PERSON] [INFO]. Позивач та відповідач прожили у спільному шлюбі більше 8 років. Вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Нажаль, все вищенаведене більше не стосується їх спільного життя. За останні 6 місяців вони не можуть як сімя проживати разом, виконувати сімейні обовязки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, останнім часом навіть разом не проживають. Позивач та відповідач неодноразово протягом останніх часу намагалися говорити один з одним про особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх, та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося за останніх кілька місяців, хоча вони прикладали для цього максимально зусиль, їх відносини переросли в ще більш ворожі. Таким чином, позивач прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сімю спільних дітей, тим більше відповідач особисто вирішив сам розірвати із позивачкою будь-які особисті стосунки. З підстав наведених вище, збереження сімї позивачки та відповідача і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Крім того, відповідач ухиляється від покладеного на нього, у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, утримувати своїх неповнолітніх дітей. Це, зокрема, виявляється у тому, що відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на утримання дітей, а саме: на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо. Діти повністю знаходяться на утриманні позивача. Добровільно виділяти кошти відповідач відмовляється, витрачає гроші на свої потреби, інтересами сімї не цікавиться. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач, матеріальне позивачу та їх спільним дітям не допомагає, внаслідок чого позивач не має можливості сама утримувати неповнолітніх дітей. Таким чином, з положення ст. 181 Сімейного кодексу України випливає, що вразі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей, той з подружжя, з ким діти проживають, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. В звязку з тим, що на протязі останнього часу відповідач майже не підтримував із позивачем ніяких відносин, на момент подання цього позову ми не маємо достовірних відомостей про те, які доходи отримує відповідач. Просить суд розірвати шлюб, стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] - 09.05.2008 р.н, в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. 00 коп., щомісячно, з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] - [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. 00 коп., щомісячно, з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір, сплачений на рахунок Луцького міськрайонного суду для подачі позовної заяви, у сумі - 551 грн. 21 коп. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 3000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу адвоката. Позивач в судове засідання не зявилася, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Заявлений позов підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині щодо розірвання шлюбу, позовні вимоги щодо стягнення аліментів визнає частково, в сумі по 850,00 гривень на кожну дитину. Крім того, частково визнає стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 500 гривень. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову в частині розірвання шлюбу та часткове визнання позову в частині стягнення аліментів не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, то вона підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд, зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом при розгляді справи встановлено, що 21 жовтня 2006 року між сторонами було укладено шлюб (а.с. 4). Сімейне життя подружжя не склалося, сторони фактично припинили шлюбні відносини, тривалий час не підтримують шлюбних відносин, не мають спільного сімейного бюджету та не ведуть спільного господарства, сімя існує формально. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що сімейне життя подружжя не склалося, шлюбні відносини між сторонами припинено. Спільного бюджету та домашнього господарства не ведуть, сімя існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1\~500,00 гривень на кожну дитину, то вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно ч. 1-2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] являється батьком малолітніх [PERSON] - [INFO] та [PERSON] [INFO] року народження (а.с. 5-6). Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] не має постійного доходу, його дохід є нерегулярним, за станом здоров'я є працездатним і спроможним сплачувати аліменти на утримання малолітніх [PERSON] - [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі по 850,00 гривень на кожну дитину. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом при розгляді справи встановлено, що відповідач не надає позивачу коштів на утримання дітей. При цьому матеріальне становище платника аліментів та його реальна спроможність сплачувати аліменти, його повна працездатність, вік, дозволяють сплачувати аліменти на утримання малолітніх [PERSON] - [INFO] та [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 850,00 гривень на кожну дитину. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи матеріальне становище відповідача та його реальну спроможність сплачувати аліменти, його вік, повну працездатність, а також звичайні потреби малолітніх дітей. А також те, що будучи батьком дітей, відповідач не надає позивачу матеріальної допомоги на їх утримання, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище та залежність від відповідача щодо утримання дітей. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітніх [PERSON] - [INFO] та [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1 700,00 гривень. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд, вважає можливим допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції від 01 вересня 2015 року № 3674-17 за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що в гривневому еквіваленті становить 551,20 гривень. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 гривень (а.с. 1). А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 551,20 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] як позивач по справі звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при подачі позовної заяви про стягнення аліментів. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Відповідно до ч. ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції від 01 вересня 2015 року № 3674-17 за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, або фізичною особою-підприємцем, сплачується ставка судового збору в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, що в гривневому еквіваленті становить не менше 551,20 гривень 6 890,00 гривень. Судом при розгляді справи встановлено, що ціна позову складає 10 200,00 гривень. При цьому 1 % від ціни позову становить 102,00 гривень. Проте мінімальний розмір судового збору за звернення до суду з позовом майнового характеру становить 551,20 гривень. А тому підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551,20 гривень. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому він стягується з відповідача в дохід держави. При цьому мінімальний розмір судового збору з позову майнового характеру становить 551,20 гривень. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 551,20 гривень. При цьому не підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу в сумі 3\~000,00 гривень. Оскільки, як вбачається з письмових матеріалів справи, що представником позивача до матеріалів позовної заяви та зокрема, до договору про надання правової допомоги не було додано акту прийому-передачі виконаних робіт, а також витягу з ЄРАУ, який підтверджує, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката [PERSON] є чинним та його адвокатська діяльність не є припиненою.

Outcome: partial