Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [PERSON] права користування житлом, яке знаходиться в [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона на праві особистої приватної власності має житловий будинок за вказаною адресою, що був придбаний нею 15 серпня 2019 року у [PERSON] , якому відповідачі доводяться дітьми і які були зареєстровані та проживали у даному будинку до укладення нею договору купівлі-продажу (до 2014 року), після чого вибули й де вони на даний час перебувають чи працюють як їй, так і колишньому власнику будинку, невідомо; реєстрація ж відповідачів у її житловому приміщенні створює для неї незручності, так як вони не належать до членів її сім`ї, а будучи зареєстрованими в даному будинку, вони фактично можуть ним користуватися. Представник позивачки в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснив, що відповідачі не є членами сім`ї позивачки, а мали лише похідне сервітутне право на користування житловим будинком, будучи дітьми попереднього власника [PERSON] З 2014 року місце перебування відповідачів не відоме. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ч.7, 11 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень й відповідною публікацією від 01.07.2020р., але в судове засідання не з`явились, про причини неприбуття не повідомили, відзиву на позов не подали. Тому, зі згоди представника позивачки суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивачки, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено органом реєстрації за наявності відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.317, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Приписами ст.391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз положень гл.32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Свідки [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що проживають по сусідству з домогосподарством [PERSON] , який у 2019 році продав його [PERSON] . Відповідачів у цьому будинку вони не бачили вже понад шість років й де вони можуть перебувати не знають. [PERSON] до відчуження просив їх наглядати за вказаним житлом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15 серпня 2019 року являється одноособовим власником житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідачі доводяться дітьми колишньому власнику житлового будинку [PERSON] й значаться зареєстрованими в зазначеному будинку до укладення ним з позивачкою договору купівлі-продажу житлового будинку (з липня 2009 року), але фактично там не проживають з 2014 року, комунальними послугами не користуються, участі в утриманні житла не беруть. Зазначені обставини підтверджуються копіями паспорту, свідоцтв про народження, договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.08.2019р., домової книги, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.09.2019р., довідками державного реєстратора Борзнянської міської ради №397, 398 від 15.05.2020р., показаннями допитаних свідків. Відповідачами всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження поважності причин їх тривалого непроживання у житловому помешканні позивачки. Таким чином, оскільки [PERSON] не має наміру надати належне їй на праві приватної власності житлове приміщення для проживання відповідачам, які спільним побутом з позивачкою не пов`язані й не проживають в її будинку без поважних причин понад шість років і в добровільному порядку не бажають вирішити питання про зняття з реєстраційного обліку з даного помешкання, що перешкоджає позивачці використовувати всі правомочності власника житла, порушуючи цим самим її законні права та інтереси, то суд вважає вимоги [PERSON] обгрунтованими й такими, що підлягають задоволенню. Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 14.08.2019р. по справі №702/101/18. На підставі викладеного,

Outcome: approved