Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що їй, на праві власності, належить житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS]. У даному будинку крім неї та членів її сім'ї зареєстрований також її брат [PERSON], відповідач по справі, який в даному господарстві не проживає з 1997 року. Вказує, що відповідач будь-які витрати по утриманню будинку, сплаті комунальних послуг не несе, а добровільно знятись з реєстрації не бажає, а тому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком, що розташований по [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак 31.07.2018 року через канцелярію суду подала заяву, в якій позов підтримує повністю та просить розглянути справу за її відсутності. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи розписка про отримання ним повістки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Статтею 280 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25760593 від 01.04.2010 року [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. (а.с.5). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] встановлено, що в будинку проживають: заявниця [PERSON], 1984 р.н., її мати [PERSON], 1942 р.н., чоловік [PERSON], син [PERSON], 2007 р.н., дочка [PERSON], 2012 р.н., син [PERSON], 2014 р.н. [PERSON], 1977 р.н., який зареєстрований в даному господарстві з 1997 року не проживає, що підтверджують члени комісії та сусіди (а.с.6) Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, такої домовленості між позивачем та відповідачем не існувало. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 39 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з викладеного та зважаючи на те, що відповідач змінив місце проживання, вибувши з житлового будинку позивача і з 1997 року в цьому житлі не проживає, однак є зареєстрованим за вказаною адресою, а позивач згідно ст.391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд знаходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved