Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу, в якому, з урахуванням заяви про перерахунок суми стягнення, просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 501966,00 грн. Позивач [PERSON] подала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, за наявними у матеріалах справи доказами. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Заперечення проти позову (відзив) відповідачі не подали. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що 04 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1510 (далі - договір позики). За умовами договору позики [PERSON] надала, а [PERSON] отримав у власність грошові кошти у розмірі 252000,00 грн, що є еквівалентом 18000 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на момент укладення даного договору. Зазначену суму коштів [PERSON] отримав до підписання договору позики та зобов'язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів, а саме 252000,00 грн, що є еквівалентом 18000 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на момент повернення грошових коштів, до 18 листопада 2014 року (пункт 1 договору позики). Договір позики укладався за згодою дружини позичальника [PERSON], що підтверджується заявою, нотаріально посвідченою 04 листопада 2014 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В. та зареєстрованою в реєстрі за № 1509 (пункт 9 договору позики). Таким чином [PERSON] погодилася на отримання позики її чоловіком [PERSON] та не заперечувала проти цього. Судом також встановлено, що у визначений договором позики строк [PERSON] позику не повернув, чим порушив свої договірні зобов'язання. Як зазначає у позовній заяві [PERSON], на її неодноразові прохання про добровільну сплату та повернення боргу [PERSON] повідомляв, що не може цього зробити у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем, а з часом взагалі перестав виходити на контакт. Статтею 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно положень частини першої статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Як передбачено частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 541 ЦК України встановлено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Як встановлено статтею 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що грунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. Враховуючи умови укладеного договору позики та нотаріально посвідчену згоду [PERSON] на отримання у власність її чоловіком [PERSON] грошових коштів за цим договором, суд визнає, що [PERSON] та [PERSON] є солідарними боржниками за зобов'язаннями, що виникли з договору позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною другою статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог частин першої та другої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно роз'яснень, даних у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на 26 березня 2018 року, враховуючи встановлений Національним банком України курс долара США до гривні (1 долар США = 26,265478 гривень), заборгованість по наданій [PERSON] позиці становить 472778,60 грн (18000 х 26,265478). Не дивлячись на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення боргу за договором позики у розмірі 501966,00 грн, а суд прийшов до висновку, що стягненню підлягає 472778,60 грн, суд визнає, що позов підлягає задоволенню повністю, оскільки така різниця обумовлена не предметом спору, а коливаннями курсу долара США.

Outcome: approved