Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні під'їзною дорогою, яка встановлена відповідно до рішення Надвірнянського районного суду від 28.11.2012 року про встановлення земельного сервітуту, шляхом знесення огорожі. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належать земельні ділянки загальною площею 1,1259 га в тому числі: ділянка [NUMBER] на [ADDRESS] площею 0,2500 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться в користуванні позивачки; ділянка[NUMBER] на [ADDRESS] площею 0,2678 га для ведення особистого селянського господарства; ділянку [NUMBER] на [ADDRESS] площею 0,1993 га, ділянка [NUMBER] на [ADDRESS] площею 0,0912 га та ділянка [NUMBER] на [ADDRESS] площею 0,3176 га і ці всі три земельні ділянки па [ADDRESS] надані їй для ведення особистого селянського господарства. При прийнятті рішення сільською радою не було враховано, що через частину земельної [PERSON] проходить дорога до належних їй (позивачу) двох земельних ділянок, а саме до земельної ділянки площею 0,1993 га та до земельної ділянки площею 0,0912га, які знаходяться в [ADDRESS]. Рішенням Надвірнянського районного суду від 28.11.2012 року встановлено земельний сервітут по земельній ділянці відповідача. Однак в листопаді 2012 року [PERSON] на під'їзній дорозі встановила огорожу, на даний час не забрала її, чим чинить перешкоди та не дає можливості користуватися вказаною дорогою, в зв'язку з чим вона змушена звернутися в суд з даним позовом. В судовому засідання позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала з підстав, наведених в позовній заяві, просить суд позов задоволити та постановити рішення, яким зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні під'їзною дорогою, яка встановлена згідно рішення Надвірнянськог районного суду від 28.11.2012 року про встановлення земельного сервітуту шляхом знесення огорожі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнала, суду пояснила, що огорожа дійсно є в наявності, однак вона була встановлена ще задовго до винесення попереднього судового рішення. Разом з тим позивач [PERSON] на даний час немає права вимоги по цьому позову, оскільки рішення про встановлення земельного сервітуту на сьогоднішній день не виконано, а тому просить в позові відмовити та стягнути з позивача в її користь понесені нею судові витрати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог, суд прийшов до висновку, що позовна заява до задоволення не підлягає з таких підстав. Зі змісту вказаної статті випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належать земельні ділянки загальною площею 1,1259 га в тому числі: ділянка [NUMBER] на [ADDRESS] площею 0,2500 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться в користуванні позивачки; ділянка [NUMBER] на [ADDRESS] площею 0,2678 га для ведення особистого селянського господарства; ділянку [NUMBER] на [ADDRESS] площею 0,1993 га, ділянка [NUMBER] на [ADDRESS] площею 0,0912 га та ділянка [NUMBER] на [ADDRESS] площею 0,3176 га і ці всі три земельні ділянки па [ADDRESS] надані їй для ведення особистого селянського господарства. На вказані земельні ділянки видано Державні акти на право власності на земельну ділянку. Також судом встановлено, що до двох земельних ділянок позивача [PERSON], а саме земельну ділянку площею 0,1993 га та площею 0,0912 га в [ADDRESS], проходить дорога через частину земельної ділянки, яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] Оскільки в добровільному порядку вирішити спір щодо можливості проїзду [PERSON] до земельних ділянок сторони не змогли, даний спір вирішувався в судовому порядку і рішенням Надвірнянського районного суду 28.11.2012 року, яке набрало чинності, задоволено позовні вимоги [PERSON] та встановлено постійний безоплатний земельний сервітут на земельній ділянці, яка належить [PERSON] та знаходиться в [ADDRESS] для проїзду гужовим та автомобільним транспортом, а також прогону худоби, згідно планів під'їзду (висновок експертного дослідження №11/2012р. від 21.06.2012 року та додаток №1 до нього, висновок експертного дослідження №27/2012р. від 10.09.2012 року та додаток №1 до нього) до земельних ділянок площею 0,0912га. та площею 0,1993 га., які належать [PERSON], згідно державних актів серії ЯИ №703099, ЯИ №703098 від 29.12.2009 року та розташовані в [ADDRESS], з визначенням довжини дороги - 201,5 м., ширини дороги - 3,5 м, площею - 0,0766 га., (висновок експертного дослідження №30/2012р. від 26.10.2012 року з актом прив'язки до місцевості). За приписами статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Таким чином, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном. Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь - яким іншим способом. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановленням права користування чужим майном - сервітуту. Статтею 404 Цивільного кодексу України, зокрема, визначено правові підстави права користування чужою земельною ділянкою, а саме, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Спеціальні норми стосовно об'єкта сервітуту, такого як земельна ділянка, викладені у Земельному кодексі України. Разом з тим, право земельного сервітуту виникає після його державної реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на земельну ділянку (ч. 3 ст. 100 ЗКУ). Це означає, що право земельного сервітуту виникає з моменту його державної реєстрації незалежно від підстави виникнення - договору чи рішення суду. Договір може бути зареєстрований після досягнення домовленості щодо усіх його істотних умов та втілення у форму, передбачену законом, рішення суду - після вступу його у законну силу. Реєстрація права земельного сервітуту здійснюється відповідно до порядку реєстрації прав на земельну ділянку. Судом встановлено, і даний факт не заперечують самі сторони по справі, що земельний сервітут, який встановлений рішенням Надвірнянського районного суду від 28.11.2012 року, в установленому законом порядку сторонами, зокрема позивачем [PERSON] на день винесення цього рішення, не зареєстрований, тобто рішення суду належним чином не виконане. Дана обставина також підтверджується відповіддю відділу Держземагентсва у Надвірнянському районі від 29.10.2013 року (а.с.44), з якого слідує, що інформація щодо реєстрації договору сервітуту між [PERSON] та [PERSON] у відділі Держземагенства відсутня. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Єдиною умовою для можливості реалізації наданого особам права на судовий захист є необхідність дотримання ними при звернення до суду порядку, встановленого ЦПК України. В даному конкретному випадку у позивача [PERSON] право на вимогу про усунення перешкод в користування сервітутом шляхом зенесення огорожі може виникнути тільки після виконання вимог з проводу його реєстрації, чого нею не було зроблено на сьогоднішній день. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] про усунення перешкод в користуванні під'їзною дорогою, яка встановлена згідно рішення суду від 28.11.2012 року про встановлення земельного сервітуту є передчасним, а тому в його задоволенні слід відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України з позивача слід стягнути на користь відповідача понесені нею та підтверджені документально судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката та сплаченого судового збору. На підставі наведеного, ст. ст. 401, 404 ЦК України, ст. 100 ЗК України,

Outcome: dismissed