Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди в сумі 100000 грн. В обґрунтування позову вказує, що 18.06.2020 рішенням Черкаського окружного адміністративного суду дії Департаменту соціальної політики визнано протиправними, скасовано рішення комісії від 23.01.2020 та зобов`язано повторно розглянути заяву від 28.11.2019 про надання житлової субсидії на оплату комунальних послуг з 01.10.2019 та прийняти рішення, передбачене Положенням про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №848 від 21.10.1995. Після отримання рішення від 18.06.2020 Департаментом соціальної політики повторно відмовлено у призначені житлової субсидії, не звертаючи увагу на описову частину рішення. Підставою для відмови стало те, що вона не сплачує за комунальні послуги за сім`ю [PERSON] із п`яти осіб, не сплачує за них Єдиний соціальний внесок та податок. Зазначає, що за її адресою сім`я [PERSON] не проживає з 19.01.2010, за комунальні послуги не сплачують, зняти з реєстрації їх не може. З 01.10.2015 по травень 2017 отримувала субсидію на оплату комунальних послуг. 22.02.2021 Черкаський окружний адміністративний суд визнав дії Департаменту соціальної політики протиправними та зобов`язав надати житлову субсидію на оплату комунальних послуг. Зазначає, що є інвалідом 1-ї групи опорно-рухового апарату. Після травми їй призначили 2 операції, коштів на проведення яких у неї не має. Пенсію отримує в сумі 2873 грн.. Враховуючи вище викладене, просить стягнути з Департаменту соціальної політики, за протиправні дії моральну шкоду в сумі 100000 грн. Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2021, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Наталія Миколаївна визначена для розгляду судової справи № 711/1597/21. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.03.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснила, що у зв`язку з тривале ненадання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг завдало їй моральну шкоду, оскільки вона є інвалідом 1 групи, потребує коштів на лікування, а її пенсії не вистачає на оплату комунальних послуг. В судовому засіданні представник відповідача - головний спеціаліст-юрисконсульт сектору правового забезпечення департаменту соціального захисту населення Черкаської міської ради Конопатська В.О. заперечувала щодо задоволення позовних вимог з огляду на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяної їй моральної шкоди та не доведено наявність причинного зв`язку з поведінкою відповідача та завданою шкодою. Суд, заслухавши думку позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Право на судовий захист закріплено у ст. 4 ЦПК України як право на звернення до суду за захистом, згідно з яким кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршенням здібностей потерпілого або позбавленням його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються принципи розумності і справедливості. Враховуючи роз`яснення п. 3, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, норми права дають підстави вважати, що під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій чи бездіяльності, що досягло певного психологічного стану фізичних чи душевних страждань (відчуття неспокою, хвилювання, образи, дискомфорту тощо). Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). З огляду на викладене, вирішуючи цей спір, суд виходить із необхідності встановлення наявності трьох умов, які є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Під час розгляду справи судом встановлено, що протиправність дій Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради відносно [PERSON] підтверджується судовими рішеннями. Так, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18.06.2020 по справі № 580/416/20, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано витяг з протоколу №4 від 22.01.2020 засідання комісії виконавчого комітету Черкаської міської ради для розгляду питань щодо призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, надання населенню пільг та житлових субсидій [PERSON] ; зобов`язано Департамент соціальної політики Черкаської міської ради повторно розглянути заяву [PERSON] від 28.11.2019 про надання житлової субсидії на оплату комунальних послуг з 01.10.2019 та прийняти рішення передбачене Положенням про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №848 від 21.10.1995. За наслідками повторного розгляду заяви на засіданні комісії виконавчого комітету Черкаської міської ради для розгляду питань щодо призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, надання населенню пільг та житлових субсидій прийнято рішення, оформлене протоколом від 21.10.2020 №42, про відмову позивачу у призначені житлової субсидії. Не погоджуючись із такими діями Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, [PERSON] звернулась до суду. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 по справі № 580/5910/20 визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради щодо відмови [PERSON] у призначені житлової субсидії на підставі заяви від 28.11.2019; визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, оформлене протоколом від 21.10.2020 №42, про відмову [PERSON] у призначенні житлової субсидії; зобов`язано Департамент соціальної політики Черкаської міської ради призначити [PERSON] житлову субсидію на підставі заяви від 28.11.2019. Згідно частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з зазначених обставин, протиправність дій відповідача встановлена рішенням суду, а тому вказаний факт не підлягає доказуванню. Протиправні дії з боку відповідача завдали позивачу моральної шкоди, оскільки вона тривалий час була позбавлена права на отримання житлової субсидії та була змушена відновлювати порушене право в судовому порядку. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що позивачу з 2019 року не призначено субсидію, рішення Комісії виконавчого комітеті Черкаської міської ради для розгляду питання щодо призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, надання населення пільг та житлової субсидії про відмову в призначенні субсидії на оплату комунальних послуг неодноразово визнавались судами протиправними та скасовувались. Весь цей час позивач змушена сплачувати комунальні послуги в повній мірі, однак коштів не вистачає. Крім того, позивачу необхідні кошти на лікування, оскільки вона є інвалідом І групи, має загальне захворювання по опорно-руховому апарату, потребує постійного стороннього догляду. Враховуючи вищевикладене, обсяг заподіяної позивачу шкоди, тривалість її моральних страждань внаслідок порушення її права на отримання допомоги, що призвело до необхідності звернення позивача до суду за захистом її прав в судовому порядку, а також із врахуванням засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000 гривень. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial