Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що з листопада 2005 року до квітня 2014 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. 5 квітня 2014 року шлюб між ними розірвано. Вони мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Позивач зазначає, що відповідач не працює, має нерегулярний дохід, проте нікого на утриманні не має, а тому має можливість утримувати своїх дітей. На підставі вищевикладеного [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. на місяць до повноліття дітей. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Суду пояснила, що відповідач гроші на утримання дітей не надає. Відповідач працює неофіційно, проте має регулярний дохід. Вона не працює, інших дітей не має. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, суду пояснив, що він працює офіційно та отримує мінімальну заробітну плату. Домовленості щодо сплати аліментів з позивачем не має, інших дітей на утримані у нього не має. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.3-4). Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.5) та після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з позивачем. Цю обставину в судовому засіданні сторони визнали, а тому згідно з ч.1 ст. 61 ЦПК України вона не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач є батьком малолітніх дітей, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на дітей між сторонами у справі досягнуто не було, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі і (або) натуральній формі. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України враховує стан здоров'я дитини, той факт, що дитина потребує утримання, та те, що відповідач не надав суду доказів про наявність у нього на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, дружини та про проведення з нього стягнень на утримання зазначених осіб, а також ту обставину, що відповідач офіційно працює у фізичної особи-підприємця водієм та отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою про заробітну плату від 10 березня 2016 року (а.с.14). За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для задоволення заявлених позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у частці від заробітку відповідача до досягнення найстаршою дитиною повноліття у відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 183 Сімейного кодексу України. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд також приймає до уваги те, що обов'язок щодо утримання дитини мають двоє батьків, а не лише той, з ким дитина не проживає. Підстав для визначення аліментів в твердій грошовій сумі у відповідності до ст. 184 Сімейного кодексу України не встановлено. При цьому суд не приймає доводи позивача про те, що відповідач отримує також неофіційний дохід, оскільки такі доводи не підтверджено будь-якими доказами, а ч. 1 ст. 60 ЦПК України на сторони покладено обов'язок доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. У зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 551 грн. 20 коп. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial