Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], просить визнати його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позов обґрунтовано тим, що відповідач після розірвання шлюбу в 2009 році фактично виселився з квартири та нею не користується. Ухвалою судді від 25 травня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04 липня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав викладених в ньому. Зазначила, що реєстрація відповідача в житловому приміщенні призводить до додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг, неможливість оформити субсидії. Відповідач належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду, зокрема шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в судове засідання не з'явився, відзиву на позов не надав, тому, враховуючи відсутність заперечень представника позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до довідки ОСББ «Успіх-Злуки 3» від 03 травня 2018 року №57, квартира [ADDRESS] є неприватизована, та в ній зареєстровані - позивач [PERSON] з 16.09.1992 року, відповідач - [PERSON] з 16.09.1992 року, їх донька - [PERSON] - з 16.09.1992 року, та онук [PERSON] - з 30.11.2015 року. 12 травня 2009 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 12 травня 2009 року. Відповідно до актів ОСББ «Успіх-Злуки,3» від 11 січня 2018 року №13, від 16 грудня 2017 року №434, від 24 квітня 2018 року №5011, встановлювався факт не проживання [PERSON] на момент складання актів. Із наданих позивачем квитанцій на оплату житлово-комунальних послуг видно, що [PERSON] оплачувала послуги теплопостачання, водопостачання, електропостачання в квартиру [ADDRESS]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є дочкою позивача та відповідача, з 1992 року зареєстрована та до одруження в 2015 році проживала в квартирі [ADDRESS] разом із матір'ю. До 2009 року в квартирі проживав її батько [PERSON], який після розлучення в 2009 році зібрав свої речі та виїхав з квартири. З того часу вона його не бачила жодного разу. Брат та вона намагалися розшукати його коли одружувалися, для того щоби запросити на весілля, однак не змогли дізнатися його місце проживання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він в 2015 році одружився із [PERSON], як до одруження, так і після часто бував в квартирі [ADDRESS], відвідував тещу, привозив сина. Свого тестя - [PERSON] він жодного разу не бачив та з ним не знайомий. Дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи із такого. Відповідно до вимог статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно статті 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Тому, враховуючи те, що судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS], однак фактично з 2009 року вибув та не проживає там, реєстрація в квартирі призводить до додаткових фінансових витрат на оплату житлово-комунальних послуг [PERSON], а тому її право підлягає поновленню шляхом задоволення позову. Крім цього, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 704,80 гривень понесених судових витрат із сплати судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved