Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Топорівської сільської ради, [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно Свідоцтва про право власності на жилий будинок від 17.06.1988 року, житловий будинок, розташований по [ADDRESS] Городенківського району належав до колгоспного двору, головою якого була мати позивачки [PERSON]. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,25 га, що доводиться довідкою Топорівської сільської ради № 468 від 11.06.2014 року. [INFO] року [PERSON] померла, заповіту не залишала. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. Позивачка проживала разом з спадкодавцем на час її смерті, вели спільно господарство. В даний час позивачка продовжує проживати в житловому будинку по [ADDRESS], утримує його в належному стані, здійснила капітальний ремонт, користується предметами домашнього вжитку, обробляє землю. Вона прийняла спадщину. Звернувшись до Городенківської районної державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS], позивачка отримала Постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на те, що житлове господарство зареєстроване як колгоспний двір і частки членів двору не визначались. На час припинення колгоспних дворів у спадковому житловому господарстві проживала позивачка з чоловіком [PERSON], який не претендує на частину у колгоспному дворі. Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями на даний час складає 157 365 грн. Сторони, їх представники, - в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. Позивачка зазначила, що свій позов підтримує. Відповідач [PERSON], чоловік позивачки, та Топорівська сільська рада не заперечують проти позову. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Копією Свідоцтва на право власності на жилий будинок від 17 червня 1988 р., виданого виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів Івано-Франківської області на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 110 від 08 червня 1988 р., посвідчено, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] - дійсно належить на праві власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Згідно погосподарської книги № 1-2 за 1991 -1995 роки, особовий рахунок № 28 станом на 15.04.1991 р. в житловому будинку в [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON], 1965 р.н., [PERSON], 1960 р.н., що стверджується довідкою № 469, виданою 11.06.2014 року виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. [PERSON] померла [INFO] р. у віці 64 років в с. Топорівці Городенківського району, актовий запис № 27 від 29.12.1989 р., про що свідчить копія Свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] року виконкомом Топорівської сільської ради. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. На час смерті спадкодавця [PERSON] був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Ст. 548 ЦК України (1963 р.) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Позивачка [PERSON], [INFO], є дочкою спадкодавця [PERSON] що стверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 31.12.1965 р. сіль ЗАГС с. Торговиця Городенківського району Івано-Франківської області, відомості про батька у свідоцтві не вказані. Копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 22.05.1983 р. Торговицькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, стверджено, що 22.05.1983 р. укладений шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис № 19, після укладення шлюбу дружині було присвоєне прізвище [PERSON]. На час смерті матері [PERSON] позивачка [PERSON] проживала разом з нею, вони вели спільне господарство, позивачка провела поховання матері, що доводиться довідкою № 467 від 11.06.2014р., виданою виконавчим комітетом Топорівської сільської ради. Як спадкоємець першої черги за законом, позивачка вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON]. Згідно погосподарської книги №1 особовий рахунок № [NUMBER] за 2011-2015 роки в житловому будинку по [ADDRESS] на даний час зареєстровані та проживають [PERSON], [INFO] та чоловік [PERSON], [INFO], що доводиться довідкою № 470, виданою виконавчим комітетом Топорівської сільської ради 11.06.2014 року. До складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані в [ADDRESS]. Випискою з інвентаризаційних матеріалів № 6984 від 10.06.2014р., виданою Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», стверджено, що в [ADDRESS] Городенківського району, згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. під реєстровим номером 84 зареєстровано власність на нерухомість за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Городенківським райвиконкомом 17.06.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 110 від 08.06.1988 р. З технічного паспорта на садибний житловий будинок № [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок збудований в 1991 р., інші господарські будівлі збудовані в 1930, 1970, 1980, 1984, 1990, 1991 роках. Про те, що будівництво даного житлового будинку завершено у листопаді 1991 року, стверджує довідка № 472, видана 11.06.2014 р. виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Як вбачається із звіту, складеного ЕТВО «Придністров'я» згідно договору № 62 від 26.10.2016 року, вартість житлового будинку з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] Городенківського району станом на 31.10.2016 року - становить 157 365 грн. Про те, що позивачка [PERSON] користується земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га в [ADDRESS], стверджується довідкою № 468, виданою виконавчим комітетом Топорівської сільської ради 11.06.2014р. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України 2004 р. спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивачка зверталась до Городенківської районної державної нотаріальної контори, однак постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 1552/02-31 від 01.11.2016 р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO] року, на житловий будинок № [ADDRESS] Городенківського району з посиланням на те, що житловий будинок належав колгоспному двору, однак частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою, як спадкоємцем за законом спадкодавця [PERSON], права власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами не встановлено, відповідачі не заперечують відносно задоволення даного позову, враховуючи те, що позивачка не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст.ст. 120, 123, 548, 549, 551 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved