Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Київської міської ради, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно - квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт від 18 квітня 2004 року, згідно з яким спадкоємцями є [PERSON] та [PERSON] . Позивач зазначає, що у встановлений законом строк, звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщина, а [PERSON] надіслала заяву про відмову від спадщини на користь позивача. Однак приватним нотаріусом 05 листопада 2020 року було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з ненаданням документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 січня 2021 року вказану позовну заву було залишено без руху. На виконання зазначеної ухвали 21 січня 2021 року позивачем надано до суду належним чином оформлений ордер на підтвердження повноважень представника. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22 січня 2021 року у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження. Згідно з даними зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень, учасники справи отримали копії ухвал про відкриття та позовних заяв з додатками. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 березня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 16696 квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації м. Києва 05 жовтня 1999 року (розпорядження № 1360), та зареєстрованого в Бюро 13 жовтня 1999 за № 2476. [PERSON] [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 березня 2020 року, виданим Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серії [NUMBER] . За життя 18 червня 2014 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Караєвою С. Е. та зареєстрований в реєстрі за № 1728, згідно з яким належну їй на праві власності квартиру за [ADDRESS] заповіла [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в рівних частках кожній. 04 червня 2020 року [PERSON] склала заяву, засвідчену приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березієм З. А. та зареєстровану за № 1536, в якій зазначила, що відмовляється від належної їй за заповітом спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] , на користь іншого спадкоємця за заповітом [PERSON] . [PERSON] 17 жовтня 2020 року звернулась з заявою до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про видачу дубліката свідоцтва про право власності на житло, оскільки оригінал був втрачений. Листом Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 30 жовтня 2020 року № 108-13897 позивачу було відмовлено у видачі дубліката, оскільки вона не є власником житла після участі в приватизації квартири. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антроповим О. Ю. від 05 листопада 2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з ненаданням документа, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на вказану квартиру. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з частиною першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до положень частини першої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як встановлено судом, за заповітом, склденим за життя 18 червня 2014 року [PERSON] , спадкоємцями є [PERSON] та [PERSON] . Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексу України). Так, встановлено, що [PERSON] маючи право на частку у спадщині за заповітом, скориставшись своїм правом, відмовились від прийняття спадщини на користь [PERSON] , звернувшись до нотаріуса протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Згідно з частиною п`ятою статті 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не відкликала своєї заяви про відмову від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до частин першої-третрьої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тож, з вищенаведеного вбачається, що позивач прийняла спадщину на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З аналізу вищенаведених норм вбачається, що діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 11 частини першої статті 346 ЦК України визначено, що припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника. Статтею 392 ЦК України закріплено право власника майна пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (абзаци 2, 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Тож, судом встановлено, що постановою нотаріуса було відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії через ненадання нею свідоцтва про право власності померлої [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Крім того, листом Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 30 жовтня 2020 року № 108-13897 [PERSON] було відмовлено у видачі дубліката свідоцтва про право власності на житло спірної квартири , оскільки вона не є власником житла після участі в приватизації квартири. Таким чином, судом встановлено наявність перешкод для оформлення спадкових прав позивача у нотаріальному порядку, а також доведеність факту належності померлій [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач наведені позивачем обставини не спростував, доказів наявності перешкод для визнання права власності позивача на спадкове майно не надав. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 6 854,00 грн, підлягають стягненню на її користь з відповідача. З огляду на викладене,

Outcome: approved