Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Бериславського районного суду Херсонської області із позовом до Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. В позовній заяві посилається на те, що з квітня 1985 року вона проживала з [PERSON] однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, що підтверджується рішенням Бериславського районного суду Херсонської області. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є вона, [PERSON] , яка звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. 02.06.2016 року приватним нотаріусом Хабленко О.Г. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на право приватної власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами. Просить суд визнати за нею у порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 07.08.2020 року провадження у справі було відкрито в загальному порядку та призначено підготовче засідання. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області в підготовче засідання не прибули, надали до суду заяву про визнання позову, справу просили розглянути у відсутність їх представника. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку. У відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України та ст. 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 цієї статті, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Так, відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, викладені Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», за якими, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Відповідачем до суду було подано письмову заяву про визнання позовних вимог позивача у повному обсязі. Суд приймає до уваги такі заяви відповідачів, не вбачає підстав вважати, що визнання відповідачами позову є не добровільним чи умовним, суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] у віці 56 років, про що 26.10.2015 року складено відповідний актовий запис №22 та виконавчим комітетом Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 26.10.2015 року (а.с.4). Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 28.04.2016 року встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] з 1985 року (а.с. 6). Відповідно до статті 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За завою [PERSON] приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області Хабленко О.Г. заведено спадкову справу №29/2016 після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , що нас смерті мешкав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Інші заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса не надходили (а.с. 5). Пунктами 4.15 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок), передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно листа нотаріуса, свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] неможливо видати, у зв`язку з тим, що спадкоємцем не надано документів, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно у зв`язку з його відсутністю та рекомендовано звернутися до суду (а.с. 5). Тобто у встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину не видавалось, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, оскільки іншого способу захисту свої прав окрім звернення з позовом до суду у позивача немає, тому вона вимушена була звернутися до суду з цим позовом. Згідно довідки виданої Тягинською сільською радою Бериславського району Херсонської області вбачається, що рішенням виконавчого комітету Тягинської сільської ради від 12.09.1995 року №39 [PERSON] надавалась земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,1100 га, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Судом встановлено, що [PERSON] , згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку є власником земельної ділянки площею 0,1100 га, цільове призначення земельної ділянки - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 8). На підтвердження права власності на вказане майно, позивачем надано технічний паспорт виготовлений ФОП [PERSON] 21.06.2016 року (а.с. 9-11), згідно якого спадкове домоволодіння було побудовано в 1960-1985 р.р. Судом встановлено, що на підставі погосподарської книги Тягинської сільської ради №2 [PERSON] з 1986 року є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується погосподарською книгою та довідкою виданою Тягинською сільською радою, з якої вбачається, що згідно по господарського обліку [PERSON] з 1986 року являється власником вищезазначеного житлового будинку (а.с. 12-15,16). Відповідно до технічного паспорту та характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що житловий будинок, підвал, вхід у підвал, туалет споруджено у 1960 році; прибудову, тераси споруджено у 1983 році; сараї споруджено у 1985 році (а.с. 11). Тобто судом встановлено що домоволодіння створене у 1960-1985 роках. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на момент реєстрації права спадкодавцем регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР (що була чинна на момент придбання у власність спадкодавцем житлового будинку з надвірними спорудами) підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Роз`яснення щодо того, що правильним є застосування саме вказаних норм, міститься в Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» наведено роз`яснення судам щодо розгляду аналогічних спорів з приводу спадкування майна та його реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 328 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст. 328 ЦК України). Згідно з Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З вищенаведеного випливає, що іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та позивач правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрав спосіб захисту порушеного права. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, позов про визнання права власності на майно в порядку спадкування підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved