Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позивач посилається на те, що 16.01.2010 року вона з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 13. Від шлюбу в подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що через постійні конфлікти та суперечки спільне життя стало неможливим. Кожний із них має різні погляди на сімейне життя. У зв`язку з цим, шлюбні стосунки були фактично припинені. З січня місяця подружжя проживає окремо, шлюбні відносини не підтримує, господарство не ведуть. За наведених обставин, вважає, що їх з відповідачем шлюб носить лише формальний характер, примирення з відповідачем неможливе, а сім`я фактично розпалася. Вказує, що син після розірвання шлюбу залишається проживати за постійним місцем проживання матері, спору спривду визначення його місця проживання у сторін немає. Окрім того позивач вказує на те, що її заробітної плати вчителя не вистачає для нормального утримання сімї та сина зокрема, оскільки відповідач майже не допомагає. Вказує, що відповідач офіційно не працює, але при цьому має дохід, оскільки їздить на заробітки, самостійно допомагати коштами на утримання їх спільного сина не бажає. На підставі викладеного позивач просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу, укладеного між нею [PERSON] та [PERSON] за актовим записом № 13 та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 06.09.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивач у судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити у повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засіданні не заперечили проти вимоги щодо розірвання шлюбу, однак не погодились щодо стягнення аліментів у розмірі, зазначених у позові. Пояснили, що заробітки відповідача мають нерегулярний характер і на даний час відповідач без роботи. Відтак погодились із розміром аліментів біля 1500-1600 грн. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 16.01.2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 13, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу в подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] . Позивач вказує на те, що через постійні конфлікти та суперечки спільне життя стало неможливим. Кожний із них має різні погляди на сімейне життя. У зв`язку з цим, шлюбні стосунки були фактично припинені. З січня місяця подружжя проживає окремо, шлюбні відносини не підтримує, господарство не ведуть. За наведених обставин, вважає, що їх з відповідачем шлюб носить лише формальний характер, примирення з відповідачем неможливе, а сім`я фактично розпалася. Вказані обставини також не спростовані стороною відповідача в судому засіданні. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо поділу спільного майна чи визначення місця проживання дитини сторін не заявлено. Разом з тим пояснень позивача встановлено, що її заробітної плати вчителя не вистачає для нормального утримання сина. Вказує, що відповідач офіційно не працює, але при цьому має дохід, оскільки їздить на заробітки, самостійно допомагати коштами на утримання їх спільного сина не бажає. Відтак позивач ставить вимогу щодо стягнення з відповідча аліментів у розмірі 2500 грн. Сторона відповідача не_погодилась на вказаний розмір аліментів у зв`язку з нерегулярністю доходів відповідача, погодились на аліменти в розмірі до 1600 грн. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. З урахуванням вимог ст.ст.182, 184 СК України суд доходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі та що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., частин 7, 8ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів. При визначенні розміру аліментів, суд, враховуючи вищезазначені норми закону, приймає до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, те, що стягнень за іншими виконавчими листами він не має, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, аліменти в такому розмірі достатні для забезпечення мінімальних потреб дитини та не будуть ставити у скрутне становище платника аліментів, що буде відповідати засадам законності та справедливості. Поряд з тим, згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Крім того, позивач, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів, а тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved