Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеною заявою та просить дозволити виїзд за межі України її синові [PERSON] з 22 серпня 2014 року до досягнення ним 16-річного віку, тобто до [INFO] року, посилаючись на те, що з 21 вересня 2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Шлюб між ними було розірвано рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 серпня 2011 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. До розлучення вони з чоловіком проживали в м.Ізмаїл. Після розлучення [PERSON], маючи паспорт громадянина Російської Федерації, поїхав до Росії та з цього часу вона фактично втратила з ним зв'язок. Їхня дитина відвідує спортивну секцію з футболу «Дунай», яка кілька разів на рік виїжджає на спортивні змагання за кордон, до того ж вони мають родичів за кордоном. Відсутність у неї відомостей про місцезнаходження батька унеможливлює отримання його згоди на виїзд спільної дитини за кордон, в зв'язку з чим просить надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без дозволу батька. В судовому засіданні заявниця заявлені вимоги підтримала. Зацікавлена особа [PERSON] до судового засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про слухання справи сповіщений належним чином. Вислухавши заявницю, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21 вересня 2007 року. Шлюб було розірвано рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 серпня 2011 року. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджено відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом РАЦС по м.Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області 21 жовтня 2008 року. В свідоцтві про народження дитини зазначено, що батько є громадянином Російської Федерації. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Відповідно до п.3,4 Постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; в разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Враховуючи те, що батьки дитини разом не проживають та шлюб між ними розірвано, у заявниці відсутні відомості про місцезнаходження батька, що унеможливлює отримання його згоди на виїзд спільної дитини за кордон, до того ж батько дитини є громадянином Російської Федерації, тому суд вважає заявлені вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню та вважає за необхідне надати дозвіл на виїзд дитини за межі України, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, а не з 22 серпня 2014 року, як просить заявниця, оскільки в даному випадку негайне виконання рішення суду діючим законодавством не передбачене.

Outcome: partial