Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом, у якому свої позовні вимоги обґрунтували тим, що 23.10.2016 року вона надала в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 16 500 грн, які вона зобов'язалася повернути в строк до 01.12.2016 року. У встановлений розпискою строк відповідач грошові кошти не повернула. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики від 23.10.2016 року у розмірі 16 500 грн. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позові, надали згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку. За таких обставин враховуючи згоду позивача та його представника на заочний розгляд справи суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні ім. правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У відповідності до частини першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передавання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківські рахунки. Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідно до письмової розписки від 23.10.2016 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 16 500 грн., які вона зобов'язалася повернути в строк до 01.12.2016 року. Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінювалися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною( сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові №6-50цс 16 від 24.02.2016 року). Отже, дослідивши боргову розписку про отримання в борг грошових коштів, яка видавалася відповідачу (боржнику) - позивачу (позикодавцю), суд приходить до висновку, що між сторонами укладений письмовий договір позики, який в силу його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошових сум позичальнику, тому невиконання відповідачем грошових зобов'язань у встановлені строки, свідчить про порушення ними права позивача, яке підлягає судовому захисту. З огляду на викладене вище з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 16 500 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 207, 1046 -1050 ЦК України,

Outcome: approved