Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що 04 липня 2012 року помер чоловік її бабусі [PERSON], внаслідок чого відкрилася його спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка з кадастровим номером 5323282800:00:004:0052, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку площею 3,91 га та в плані меж цієї земельної ділянки площею 3,97 га, вартістю 106 941,90 грн., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кибинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, яка належала йому за життя згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 110313, виданого та зареєстрованого [PERSON] районною державною адміністрацією і [PERSON] районним відділом земельних ресурсів, правонаступником якого є Управління Дергеокадастру у [PERSON] районі Полтавської області, 09.12.2004 року за № 010454500059 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди. 25.09.2014 року померла бабуся позивача [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті 04.07.2012 року свого чоловіка [PERSON], у відповідності до ст. 1270 Цивільного кодексу України, але не оформила своїх спадкових прав. 02.02.2016 року позивач звернулась до державного нотаріуса Другої лохвицької державної нотаріальної контори, виконуючої обовязки державного нотаріуса Другої миргородської державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. За змістом витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 5323282800:00:004:0052, виданого 09.02.2016 року Управління Дергеокадастру у [PERSON] районі Полтавської області, вона зареєстрована на ім'я [PERSON] за кадастровим номером 5323282800:00:004:0053, а її фактична площа складає 3,9100 га. Отже зміст державного акту на право власності на земельну ділянку щодо кадастрового номеру та площі земельної ділянки відрізняється від відомостей Державного земельного кадастру щодо цієї земельної ділянки. Це виключає можливість внесення до Державного земельного кадастру відомостей щодо зміни власника земельної ділянки і, як наслідок, - державну реєстрацію права власності позивача на неї, що позбавляє можливості у передбаченому законом порядку належним чином оформити та здійснювати право власності на цю земельну ділянку. За приписами частини 1 статті 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними, з урахуванням чого відомості щодо спірних земельних ділянок у правовстановлюючих документах повинні відповідати відомостям Державного земельної кадастру. Відповідно до вимог частини 1 статті 1297 ЦК України позивач звернулася до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину. Згідно положень пункту 4.20 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами Україні затвердженого наказом Мін'юсту від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу Державного земельного кадастру. 09.03.2016 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки зміст державного акту не відповідає вимогам закону, так як містить неоднакову площу спірної земельної ділянки вказану в державному акті та в плані меж цієї земельної ділянки відповідно 3.91 га та 3,97га, а також кадастровий номер земельної ділянки не відповідає кадастровому номеру зазначеному в Державному земельному кадастрі. Внаслідок цього порушуються права позивача як спадкоємця, не визнається право власності позивача на вказану земельну ділянку, в звязку з чим позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав , відповідно до положень статті 152 ЗК України та статті 392 ЦК України. В ході судового розгляду до участі у справі в якості в третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ухвалою суду від 05.05.2016 року залучені [PERSON] та Управління Держгеокадастру у [PERSON] районі Полтавської області (а.с.29-30). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Суду пояснила, що після смерті її дідуся 04 липня 2012 року [PERSON] спадщину, в тому числі і земельний пай, прийняла бабуся, його дружина [PERSON], однак юридично це не оформила. 25.09.2014 року померла бабуся. Після її смерті залишилася спадщина:домоволодіння в селі Кибинці Миргородського району та 2 земельні паї (бабусі та дідуся). При прийнятті спадщини вона та її брат [PERSON] уклали договір за яким вона спадкує земельні паї, а брат домоволодіння,так як їхня мати, дочка [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини. Нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельний пай, що належав [PERSON], так як в державному акті на право власності на земельну ділянку зазначена різна площа земельної ділянки і кадастровий номер вказаний в державному акті не відповідає кадастровому номеру зазначеному в Державному земельному кадастрі. Третя особа [PERSON] вважав, що позов підлягає до задоволення, оскільки він уже отримав свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння, а позивач його сестра не може успадкувати земельний пай дідуся через неточності в документах. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації, в судове засідання не зявився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності свого представника, заперечень проти заявленого позову не має, позов визнає ( а. с. 27, 100). Представник Кибинської сільської ради Миргородського району Полтавської області в судове засідання, не зявився повторно, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило ( а. с. 26,35,49,102). Представник третьої особи Управління Держгеокадастру в [PERSON] районі в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, просив справу розглядати за відсутності представника управління (а. с. 48,101). Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, в тому числі копію спадкової справи №166/2014 до майна померлої 25 вересня 2014 року [PERSON], проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається зі змісту ст. 1225 ч. 1 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За приписами частини 1 статті 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними, з урахуванням чого відомості щодо спірних земельних ділянок у правовстановлюючих документах повинні відповідати відомостям Державного земельної кадастру. Відповідно до вимог частини 1 статті 1297 ЦК України позивач звернулася до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину. Згідно положень пункту 4.20 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами Україні затвердженого наказом Мін'юсту від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу Державного земельного кадастру. Стаття 202 Земельного кодексу України (далі - ЗК) передбачає державну реєстрацію земельних ділянок у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом зокрема із правочинів і вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як встановлено судом, за життя [PERSON] серед іншого мала у власності земельну ділянку з кадастровим номером 5323282800:00:004:0053, площею 3,9100 га, що розташована на території Кибинської сільської ради Миргородського району Полтавської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у межах згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 110313, виданого на підставі розпорядження [PERSON] райдержадміністрації №256 від 11 листопада 2004 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №010454500059 у [PERSON] районному відділі земельних ресурсів Полтавської області 09 грудня 2004 року, яку успадкувала після свого чоловіка [PERSON], який помер 04 липня 2012 року, оскільки на момент смерті останнього проживала разом з ним і не відмовилася від спадщини.(а.с.57-82). 25 вересня 2014 року спадкодавець [PERSON] померла в с. Кибинці Миргородського району Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть (а.с. 8), внаслідок чого відкрилася спадщина. Позивач [PERSON], є спадкоємцем, що підтверджується даними спадкової справи №166/2014 до майна померлої 25 вересня 2014 року [PERSON], відповідно якої позивач є внучкою спадкодавця і спадкоємцем відповідно до свідоцтв про народження та укладення шлюбу (а.с.59,69,70,73,74,76,81,82), оскільки дочка спадкодавця [PERSON] відмовилася від належної їй спадщини (а.с.58). У строк встановлений законом, після смерті спадкодавця, позивач звернулася до органів нотаріату із заявою про наміри прийняти спадщину, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину у виді земельної ділянки після померлого спадкодавця їй відмовлено, в звязку різною площею спірної земельної ділянки вказаною в державному акті та в плані меж цієї земельної ділянки відповідно 3.91 га та 3,97га, а також кадастровий номер земельної ділянки не відповідає кадастровому номеру зазначеному в Державному земельному кадастрі, яку виправити не можливо (а.с.63,64,14,15). Як слідує з повідомлення начальника Управління Держгеокадастру в [PERSON] районі Полтавської області та згідно даних Державного земельного кадастру за [PERSON] зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером 5323282800:00:004:0053, площею 3,9100 га, що розташована на території Кибинської сільської ради Миргородського району Полтавської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 110313, виданого на підставі розпорядження [PERSON] райдержадміністрації №256 від 11 листопада 2004 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №010454500059 у [PERSON] районному відділі земельних ресурсів Полтавської області 09 грудня 2004 року (а.с.9-12). Оскільки позивач [PERSON] є спадкоємцем на земельну ділянку померлої особи, вчинила дії по прийняттю спадщини, то вона набула право на цю земельну ділянку в порядку спадкування. Це право ніким не оспорюється, а отже підстав для визнання спадщини відумерлою немає. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі, і тому підлягають до задоволення в повному обсязі виходячи з положень ст. 392 ЦК України.

Outcome: approved