Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Пологівського районного суду Запорізької області у порядку ст. 257-1 ЦПК України із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території її батька [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог заявниця зазначає, що її батько був зареєстрований та проживав у [INFO], яке на даний час є непідконтрольною українській владі територією. 14 січня 2017 року у м. Макіївка Донецької області батько заявниці помер. Його поховали за місцем смерті. Для отримання свідоцтва про смерть державного зразка заявниця зверталася до Пологівського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, однак їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] у звязку з тим, що документи про його смерть видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. У зв'язку з викладеним [PERSON] була вимушена звернутися до суду із вказаною заявою з метою отримання свідоцтва про смерть батька та здійснення своїх прав, які породжує даний факт, оскільки іншого шляху законодавством не передбачено. У судовому засіданні заявниця заяву підтримала у повному обсязі і просила її задовольнити з підстав, викладених у заяві. Представник заінтересованої особи у судовому засіданні не заперечувала проти встановлення факту смерті [PERSON] і просила задовольнити заяву [PERSON] Додатково пояснила, що заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть, оскільки вона надала документи, видані на тимчасово окупованій території України. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що є чоловіком заявниці, а померлий [PERSON] був його тестем. Із померлим свідок був знайомий близько 10 років, бачилися вони приблизно раз у тиждень, конфліктів між ними не було. [PERSON] підтвердив факт того, що [PERSON] дійсно помер 14 січня 2017 року у м. Макіївка Донецької області і був похований 15 січня 2017 році на кладовищі у м. Макіївка, а також вказав, що він особисто був присутній під час поховання тестя. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що є дружиною рідного брата заявниці, а померлий [PERSON] був її свекром. Із померлим свідок була знайома близько 10 років, бачилися вони щодня, конфліктів між ними не було. [PERSON] підтвердила факт того, що [PERSON] дійсно помер 14 січня 2017 року у своєму будинку по вул. Ціолковського, 26, у м. Макіївка Донецької області і був похований 15 січня 2017 році на кладовищі у м. Макіївка, а також вказала, що вона особисто була присутня під час поховання свекра. На підставі ч.1 ст.197 ЦПК України під час розгляду справи судом здійснюється повне фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши пояснення заявниці, представника третьої особи і свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Зі змісту ст. 3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 ст. 273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п. 4 ст. 273 ЦПК України і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], є батьком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження заявниці від 02.06.1982 року серії V-НО № 316883, а також копією її свідоцтва про шлюб від 15.03.2016 року серії І-ЖС №168396. 14 січня 2017 року на непідконтрольній українській владі території, в м. Макіївка Донецької області, помер [PERSON], про що 14 січня 2017 року «Макіївським міським відділом запису актів громадського стану Державної Реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки», не підпорядкованим Міністерству юстиції України, зроблено актовий запис про смерть № 111. У довідці про причину смерті, яка видана Центром первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Макіївки, ДНР, не підпорядкованим закладам охорони здоров'я України, від 14 січня 2017 року № 28 зазначено, що [PERSON] помер 14 січня 2017 року, причина смерті «Інтоксикація. Злоякісне новоутворення лівої долі лівої легені». 15 березня 2017 року заявниця звернулася до Пологівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для реєстрації смерті батька [PERSON], проте у видачі свідоцтва про смерть їй було відмовлено, оскільки представлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово - медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, визначено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085 затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено і м. Макіївка Донецької області, на території якого 14 січня 2017 року помер [PERSON] Тому згідно з п. 1 постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року №254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», даний населений пункт відноситься до тих населених пунктів, які визнано тимчасово окупованими територіями. Відповідно до наказів Міністерства юстиції України від 25.11.2014 року № 247/7 та від 17.06.2014 року № 935/5 всі органи та підрозділи, які підпорядковані Міністерству юстиції України повинні були переміститися з тимчасово окупованих територій у населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та перереєструватись там. Тому всі акти та документи, видані органами, не переміщеними в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не перереєструвались, з 01.12.2014 року вважаються недійсними. Із пояснень заявниці та свідків, а також із та наданих до суду копії паспорта померлого і фотографії місця поховання судом встановлено, що 14 січня 2017 року у м. Макіївка Донецької області помер [PERSON], [INFO], який народився у с. Ільїнка Нижнєкамського району республіки Татарстан Російської Федерації. Довідка про причину смерті від 14 січня 2017 року № 28, а також свідоцтво про смерть від 14 січня 2017 року серії ДНР № 049201, видані установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, є недійсними та не створюють правових наслідків. Тобто для проведення державної реєстрації смерті існують об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті особи, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявниці отримати свідоцтво про смерть та здійснити її права, повязані із встановленням даного факту. На підставі викладеного,

Outcome: approved