Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю майна та визнання права власності на часту права власності. Вказує, що 2007 року вона та [PERSON] вирішили створити сім'ю та почали мешкати разом з ним за адресою: [ADDRESS], проте стосунки не зареєстрували,оскільки останній не оформив розлучення. 21.10.2008 року вона розірвала шлюб із своїм чоловіком [PERSON] Рішенням Луцького міськрайонного суду в цьому ж році було розірвано шлюб [PERSON] із [PERSON] Зазначає, що під час спільного проживання із [PERSON] вели спільне господарство, робили сімейні заощадження, здійснювали спільну підприємницьку діяльність. В 2012 році вони спільно придбали автомобіль, який був зареєстрований на [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, а після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, в т.ч. автомобіль. Просить встановити юридичний факт проживання однією сім'єю без державної реєстрації [PERSON] та [PERSON] з 2008 року по 2014 рік. Визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя автомобіль та визнати за нею право власності на 1/2 вказаного майна. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав на адресу суду, заяву, якою просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив (а.с.64). Відповідачі та їх представник у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 63). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи. Суд дослідивши та оцінивши подані докази, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з врахуванням наступного. За положеннями чч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Водночас, за приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-37цс11 від 20 лютого 2012 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Так, судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.02.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як вбачається із матеріалів цивільної справи № 2-292/2008, вказане рішення суду набрало законної сили 05.03.2008 року та не оскаржувалось [PERSON] Таким чином, шлюб між [PERSON] та [PERSON] припинився у порядку передбаченому ч. 2 ст. 114 СК України. Водночас, шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] припинено 21.02.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 21.02.2008 року (а.с.9). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.01.2014 року (а.с.11). [PERSON] та [PERSON] спільно проживали, вели спільне господарство на протязі 2008-2014 років до смерті [PERSON], що підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а тому твердженні відповідачів про те, що [PERSON] та [PERSON] не проживали разом є безпідставними. Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-66цс13 від 18 березня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Судом встановлено, що в 2012 році на підставі договору купівлі-продажу, за кошти від ведення спільного господарства [PERSON] та [PERSON] придбали у власність автомобіль марки «Renault Master», номер кузова [NUMBER] (а.с. 15), вказані обставини були також підтверджені відповідачем [PERSON], котра заперечуючи позовні вимоги зазначила, що батько займався господарською діяльністю, а позивач [PERSON] надавала йому допомогу. Таким чином, суд приходить до висновку, що автомобіль був придбаний внаслідок спільної праці позивача та [PERSON] та належав їм на праві спільної сумісної власності Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, встановити факт її проживання однією сім'єю без державної реєстрації із [PERSON] в період із 2008 року по 2014 рік, визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя автомобіль марки «Renault Master» та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля.

Outcome: approved