Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпровокам'янської сільської ради про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, зазначено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON]. [INFO] померла мати позивача - [PERSON]. На день смері [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі з житлового будинку садибного типу з господарськими спорудами та будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Після смерті батька позивача звернувся до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Також позивач зазначив, що за життя батько склав заповіт, яким заповів все майно, в тому числі житловий будинок, йому. Окрім нього спадкоємцем, яка має право на обов'язкову частку у спадковому майні, є його сестра, [PERSON], яка є пенсіонеркою, проте відмовилася від своєї частки. На підставі вищевикладеного [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на садибний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Суду пояснила, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті батька, чому не було оформлено належним чином документи на будинок йому не відомо, земельна ділянка для обслуговування будинку приватизована. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі та про визнання позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, комунальне підприємство «Верхньодніпровське БТІ», в судовому засіданні пояснила, що було рішення виконкому Верхньодніпровської районної ради про визнання права власності на житлові будинки громадян в с.Дніпровокам'янка згідно з переліком, в тому числі на житловий будинок [PERSON]. Проте за реєстрацією права власності на житловий будинок він не звернувся та правовстановлюючого документу на будинок він не отримав. Працівниками БТІ було проведено технічну інвентаризацію будинку та складено технічний паспорт, встановлено, що всі будівлі побудовані в період з 1960 року до 1971 рік. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори та Верхньодніпровське районне управління юстиції в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Верхньодніпровська державна нотаріальна контора подала заяву про розгляд справи без їх участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечувала. Суду пояснила, що їй відомо, що вона має право на обов'язкову частку у спадщини, після смерті батька вона та їхня сестра, [PERSON], зверталися до нотаріуса з метою оформлення спадщини, проте зараз вона від своєї частки відмовляється та не заперечує, щоб за братом визнали право власності на все майно, без урахування її частки, про що подала суду відповідну письмову заяву. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи без її участі не подала. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 28 серпня 1987 року рішенням виконавчого комітету Верхньодніпровської районної ради було визнано право власності на житлові будинки громадян села Дніпровокам'янської сільської ради згідно з переліком, в тому числі, за [PERSON] (а.с.10). Право власності на житловий будинок не було зареєстровано та свідоцтво про право власності на це нерухоме майно [PERSON] не отримував, що підтверджується довідкою КП «Верхньодніпровське БТІ» від 19 жовтня 2015 року (а.с.62). За життя, [PERSON] оформив право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та отримав державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] (а.с.4-9). Таким чином, судом встановлено, що за життя, [PERSON] набув право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS] з підстав, не заборонених законом, проте не оформив право власності на нього та не отримав свідоцтво про право власності, що не є підставою для припинення права власності на майно. Після набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 1 липня 2004 року, у відповідності до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону [PERSON] отримав право зареєструвати своє право власності у визначеному порядку, проте не зробив цього, що не є підставою для припинення права власності на майно. Наявність житлового будинку садибного типу та господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] підтверджується технічним паспортом КП «Верхньодніпровське БТІ» від 30 вересня 2015 року (а.с.16-18). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.20). За життя, 29 липня 2011 року, [PERSON] склав заповіт, яким все майно, яке належить йому, в тому числі житловий будинок в с.Павлівка, заповів своєму сину - [PERSON] (а.с.50). Відомості про зареєстрований заповіт будо внесено до Спадкового реєстру, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою № 36277679 від 9 січня 2014 року (а.с.47). Згідно з довідкою Дніпровокам'янської сільської ради від 16 липня 2014 року заповіти від імені [PERSON] не відмінялися та не змінювалися (а.с.65). Судом також встановлено, що до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав також зверталися [PERSON] та [PERSON] (а.с. 55, 58). Проте [PERSON] від своє обов'язкової частки у спадщині відмовилася, про що надала суду відповідну заяву (а.с.39). Доказів того, що [PERSON] має право на обов'язкову частку у спадщині у відповідності до ст. 1241 ЦК України суду надано не було. Після смерті [PERSON] його син, [PERSON], звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.43). Проте постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори від 23 лютого 2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами та будівлями за адресою: [ADDRESS] не було зареєстровано за спадкодавцем, [PERSON] (а.с.23). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи те, що [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS] з підстав не заборонених законом, позивач, [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на момент його смерті мешкав разом із ним, що підтверджується відповідною довідкою Дніпровокам'янської сільської ради № 151/02-28 від 16 липня 2014 року (а.с.65), а його право власності на спадкове майно, як спадкоємця, не визнається, суд вважає заявлені позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Така позиція узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка викладена в листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved