Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 02.06.2000 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі у виконавчому комітеті Сосонської сільської ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 5. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у них не склалося, у них виникали суперечки та непорозуміння через різні характери, погляди на життя, шлюб та сім`ю. Шлюбні стосунки припинені, вони не проживають разом з 17 січня 2017 року. За даних обставин позивач прийшла до висновку про неможливість збереження шлюбу, в зв'язку з чим просить суд розірвати зазначений шлюб. В судове засідання сторони не з'явились. Позивач [PERSON] попередньо через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. В заяві також зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «[PERSON]», судові витрати залишити за нею, в рішенні також просить вказати, що з відповідачем прийшли до згоди щодо визначення місця проживання їхніх дітей, а саме: син [PERSON] буде проживати з батьком, а дочка [PERSON] буде проживати з нею. Відповідач [PERSON] попередньо через канцелярію суду також подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Крім цього, в заяві зазначив, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення, з позивачем дійшли згоди щодо визначення місця проживання їхніх дітей, а саме: син [PERSON] буде проживати з ним, а дочка [PERSON] буде проживати з матір'ю, про що просить зазначити в рішенні суду. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки та позиції сторін, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 02.06.2000 року у виконавчому комітеті Сосонської сільської ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 02.06.2000 року (а.с.4). В шлюбі в сторін [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] народилася дочка [PERSON], що підтверджується відповідно копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 02.08.2000 року та серії [NUMBER] від 19.08.2006 року (а.с.5, 6). Причинами розпаду сім'ї, згідно позовної заяви, є відсутність взаєморозуміння між сторонами, у них різні погляди на сімейні відносини, шлюб та сім`ю, з приводу чого постійно виникали суперечки та непорозуміння. Шлюбні стосунки припинені з 17 січня 2017 року, сторони на даний час разом не проживають. Сторони проти примирення. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивача та неповнолітніх дітей сторін. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони проти примирення, мають стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить їхнім інтересам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Сторони дійшли згоди щодо визначення місця проживання їхніх неповнолітніх дітей та бажають, щоб син [PERSON] проживав з батьком [PERSON], а дочка [PERSON] проживала з матір'ю [PERSON]. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]», що відповідає вимогам Закону. Крім того, відповідно до письмової заяви позивача, суд вважає залишити за нею судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved