Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Троц Юлія Борисівна, [PERSON] , про визнання правочину недійсним, визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса, визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги мотивує тим, що 21.06.2006 між нею та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», був укладений договір кредиту № 070-22-61/06, відповідно до якого позичальнику надано споживчий кредит в сумі 35000 Євро зі сплатою 10,5 % річних з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості за кредитом до 20.04.2021 року. В забезпечення виконання зобов`язань між сторонами було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано належну [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що 25.03.2019 року АТ «Укрсоцбанк» протиправно зареєструвало право власності на вказане іпотечне майно за собою, у зв`язку з чим, за її заявою, ухвалою суду від 30.05.2019 року заборонено АТ «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження або передачу квартири [ADDRESS] у заставу третім особам у будь-який спосіб, заборонено Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України здійснювати реєстрацію будь-яких юридично значимих дій щодо вищезазначеної квартири до набрання рішення суду законної сили. Однак, незважаючи на судову заборону, АТ «Укрсоцбанк» підписало з відповідачем передавальний акт 10221-10229 від 11.10.2019 року, відповідно до якого, спірна квартира була передана АТ «Альфа-Банк» як правонаступнику внаслідок реорганізації шляхом приєднання до останнього. Зазначає, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.07.2020 року, яке набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора КП «Волинь-реєстр» Куклинської сільської ради Чернюк О.О. від 25.03.2019 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за АТ «Укрсоцбанк» з внесенням запису про скасування державної реєстрації цього права до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та поновлено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності на вищезазначене нерухоме майно за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Звернувшись, на підставі вищезазначеного рішення суду, до центру надання адміністративних послуг із заявою про державну реєстрацію прав власності на спірну квартиру, отримала відмову, оскільки, право власності на зазначене майно зареєстроване за АТ «Альфа-Банк» на підставі вищезазначеного передавального акту. Вважає, що передавальний акт між АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк» в частині передачі прав на спірну квартиру відповідачу, здійснення приватним нотаріусом реєстрації прав на дане нерухоме майно за АТ «Альфа-Банк» є незаконними, оскільки, вказані дії вчинялися в період дії заборони вчинення будь-яких юридично значимих дій щодо квартири, накладених ухвалою суду від 30.05.2019 року. На підставі наведеного, просить суд визнати недійсним з моменту підписання передавальний акт 10221-10229 від 11.10.2019 року, укладений між АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк», в частині передачі прав на квартиру [ADDRESS] АТ «Альфа-Банк», визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51537882 від 10.03.2020 на спірну квартиру за АТ «Альфа-Банк», визнати право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , а також стягнути понесені судові витрати по справі. У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує щодо вимоги позивача про визнання недійсним в частині передавального акту 10221-10229 від 11.10.2019 року, укладений між АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк», оскільки, даним актом не було здійснено жодного відчуження спірного нерухомого майна, а було лише здійснено передбачені законом дії щодо припинення юридичної особи - іпотекодержателя та заміна його належним правонаступником - АТ «Альфа-Банк» та жодним чином не порушено права позивача по даній справі. Щодо інших вимог позивача то відповідач не заперечує щодо їх задоволення. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2021 року у справі №161/5349/21 до відкриття провадження у даній справі, заяву [PERSON] про забезпечення позову подану до пред`явлення позовної заяви до суду - задоволено, заборонено АТ «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження або передачу квартири [ADDRESS] у заставу третім особам у будь-який спосіб, заборонено Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України здійснювати реєстрацію будь-яких юридично значимих дій щодо вищезазначеної квартири до набрання рішення суду законної сили. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та розпочато підготовче провадження у справі. Протокольною ухвалою Луцького міськрайонного суду від 13 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. До судового засідання позивач подала заяву про розгляд справи без її участі. Проти прийняття заочного рішення не заперечує. Позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлялась про день, час та місце розгляду справи. Заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Треті особи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялись про день, час та місце розгляду справи. Заяв, клопотань про розгляд справи без їх участі на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. У відповідності до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені ст. 203 ЦК України, ними зокрема є наступні: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом статті 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Судом встановлено, що 21.06.2006 між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», був укладений договір кредиту № 070-22-61/06, відповідно до якого позичальнику надано споживчий кредит в сумі 35000 Євро зі сплатою 10,5 % річних з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості за кредитом до 20.04.2021 року. В забезпечення виконання зобов`язань між сторонами було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано належну [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з невиконанням кредитних зобов`язань, банком було звернуто стягнення на предмет іпотеки та перереєстровано право власності на квартиру за АТ «Укрсоцбанк». Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2019 року заборонено АТ «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження або передачу квартири [ADDRESS] у заставу третім особам у будь-який спосіб, заборонено Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України здійснювати реєстрацію будь-яких юридично значимих дій щодо вищезазначеної квартири до набрання рішення суду законної сили (а.с. 8-9). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.07.2020 у справі № 161/9741/19, яке набрало законної сили, рішення державного реєстратора від 25.03.2019 про державну реєстрацію права власності на квартиру за АТ «Укрсоцбанк» визнано незаконним та скасовано. Ухвалено поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 11-14).. Судом встановлено, що на підставі даного рішення [PERSON] звернулася до департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» Луцької міської ради з заявою про державну реєстрацію прав власності на квартиру [ADDRESS] . Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Корнелюка А.В. Виконавчого комітету Луцької міської ради від 18.03.2021 року №57159246, позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на спірну квартиру, оскільки, право власності на дане нерухоме майно зареєстровано за АТ «Альфа-Банк» на підставі передавального акту, серія на номер: 10221-10229, виданий 11.10.2019, видавник: Розсоха С.С. - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (а.с. 15, 19-21). Судом встановлено, що 11.10.2019 року, між АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк» підписано та затверджено передавальний акт 10221-10229, на підставі рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з 15.10.2019 року, в тому числі прав на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-18). Таким чином, даний передавальний акт було вчинено під час дії ухвали суду від 30.05.2019 року про забезпечення позову, якою АТ «Укрсоцбанк» було заборонено вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження або передачу спірної квартири у заставу третім особам у будь-який спосіб, а також заборонено Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України здійснювати реєстрацію будь-яких юридично значимих дій щодо квартири [ADDRESS] . Статтею 124 Конституції України, визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 157 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 156, 158 ЦПК України). Тому той факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України № 1952-ІV від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що банк має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно банку достеменно відомо (правова позиція ВСУ у постанові № 554/410/15ц від 18.01.2017 року). Відтак, суд вважає, що спірний передавальний акт вчинений без необхідного обсягу цивільної дієздатності у АТ «Укрсоцбанк», зокрема, в частині передачі прав АТ «Альфа-Банк» на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а тому позовна вимога позивача про визнання недійсним з моменту підписання передавальний акт 10221-10229 від 11.10.2019 року, укладений між АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк», в частині передачі прав на спірне нерухоме майно АТ «Альфа-Банк», підлягає до задоволення на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України. Разом з тим, оскільки, рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру [ADDRESS] від 10.03.2020 року було прийняте на підставі передавального акта 10221-10229 від 11.10.2019 року, який, на думку суду, в частині передачі прав на спірне нерухоме майно АТ «Альфа-Банк», вчинений неправомірно, то державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа-Банк» також проведена неправомірно, а тому таке рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б. від 10.03.2020 року підлягає скасуванню. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, щослід задовольнити позовні вимоги в частині визнання недійсним з моменту підписання передавальний акт 10221-10229 від 11.10.2019 року, укладений між АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк», в частині передачі прав на квартиру [ADDRESS] АТ «Альфа-Банк» та визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51537882 від 10.03.2020 на спірну квартиру за АТ «Альфа-Банк». Вимога позивача про визнання право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] не підлягає до задоволення, оскільки, питання поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, відомостей про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за зазначеними особами, вирішено рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.07.2020 року, яке є чинним на даний час. Відтак, право власності позивача захищене в судовому порядку, тому з врахуванням вимог ст. 16 ЦК України, суд вважає, що вимога позивача про визнання права власності на спірне майно не підлягає до задоволення. Крім того, оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1816 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial