Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом до Дніпропетровського обласного управління Державного ощадного банку України, третя особа - територіальна громада в особі Дніпровської міської Ради та просить визнати за нею (ідентифікаційний номер платника податків [NUMBER]), право власності як члена сім'ї пенсіонера, після смерті її чоловіка - [PERSON], померлого [INFO] р., на грошовий вклад в сумі 2341 /дві тисячі триста сорок одну/ гривню, 52 копійки, що є його пенсійною виплатою за грудень 2016 році, який знаходиться на картковому рахунку № [NUMBER] в територіальному відокремленому безбалансовому відділенні № 10003/ 0433 установи публічного акціонерного товариства «Ощадбанк», та зобов'язати банк видати їй вказану грошову суму пенсії. При цьому посилається на наступне. Позивачка з 12.07.1962р. перебувала в офіційному шлюбі з нині покійним чоловіком [PERSON]. Від спільного з ним життя у них народилися двоє дітей - син та донька. Син [PERSON] помер в 1987 році, а донька [PERSON] в 2017 р. У нині покійної доньки є її донька - онука позивачки. Нині вона повнолітня, перебуває в Російській Федерації та має отримати російське громадянство. За життя нині покійний чоловік позивачки [PERSON] отримував свою пенсію у відділенні Ощадбанку. Згідно договору № 968876 від 1 7 липня 201 5р., укладеного між ним та ПАТ «Державний ощадний банк України», в даному банку чоловік позивачки відкрив рахунок за тарифним пакетом «Соціальний», з отриманням платіжної картки типу VISA Electron на яку він отримував нараховану йому пенсію. Згідно з умов п.4.1 даного договору, він діє до його закриття, тобто, постійно. Позивачка з чоловіком були і нині суто формально є зареєстрованими на території, непідконтрольній Україні, а саме в Донецькій обл., у [ADDRESS], про що є відповідна відмітка у паспорті. Після захоплення м. Горлівки позивачка з чоловіком змушені були переїхати до м. Дніпра, де винаймали квартиру, за адресою по [ADDRESS]. Після прибуття сюди позивачка з чоловіком отримали статус внутрішньо переміщених осіб, про що вона має з Індустріального районного у м. Дніпро управління праці та соцзахисту населення відповідну довідку від 25.12.2014р. за № [NUMBER], яка додана до матеріалів справи. Чоловік позивачки [PERSON] помер [INFO] році, про що складено відповідний актовий запис за № 138 в Індустріальному районному у м. Дніпро відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції у Дніпропетровській області. Наразі позивачка проживає одна. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на все його майно, згідно з вимог ч.1 ст.1220 ЦК України. Позивачка є єдиною спадкоємицею 1-ї черги. Що стосується її онуки, то вона формально є спадкоємицею за правом представлення, у відповідності з вимог ч.1 ст. 1266 ЦК України, однак вона нині мешкає в іншій державі, і хоча знала про смерть свого дідуся, однак через складну обстановку вона не могла приїхати на його похорон, а до нотаріуса не зверталася і не має ніяких претензій щодо спадку, бо свідомо не прийняла спадщину після смерті свого діда. Позивачка є єдиним членом сім ї померлого [PERSON] Ніякого спадкового майна останнього немає, крім місячного розміру його пенсії. Інших членів сім ї немає, крім мене. Згідно з отриманої на запит нотаріуса відповіді з відділення ТВБВ № 10003/0433 філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» з приводу суми вкладу - пенсії чоловіка позивачки, то вона складає розмір в 2341 грн. 52 коп. Позивачка, як спадкоємиця першої черги, маючи на день смерті чоловіка фактичне місце проживання разом з ним в Індустріальному районі м.Дніпра, у відповідності з вимог ч.1 ст.1268 ЦК України, є особою, що прийняла спадщину. Крім того, позивачка особисто ще 04.04.2017 р. написала заяву до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її чоловіка. За заявою позивачки була відкрита спадкова справа. Однак нотаріус відмовилась видати позивачці відповідне свідоцтво про право на спадок за законом, та зазначила у постанові про це від 15.09.2017р., що свідоцтво не може бути видане через те, що позивачка не змогла надати їй документи, що підтверджують коло спадкоємців, які прийняли спадщину шляхом сумісного проживання зі спадкоємцем. Відповідної довідки про таке коло спадкоємців позивачка не має можливості надати нотаріусу не лише через утрудненість її приїзду у м. Горлівка, а насамперед, через недійсність та нікчемність за українським законодавством будь-яких документів, виданих на території, що тимчасово окупованою. Отже, позивачка може лише на словах зазначити, що вона дійсно лише з чоловіком була зареєстрована у м. Горлівці, а проживала з ним удвох у м. Дніпро, винаймаючи тут житло. У відділенні «Ощадбанку» позивачці також відмовляються видати пенсію чоловіка без рішення суду. Через це позивачка позбавлена можливості отримати тієї незначної грошової суми, що залишилась після смерті її чоловіка. Іншого способу захисту своїх законних прав на отримання спадщини, крім звернення до суду з даним позовом, позивачка не має. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Крім того, просила справу розглянути за її відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, в наданих до суду заявах просили винести рішення суду в судовому засіданні за їх відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, проти задоволення позову не заперечували. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.169, ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка з 12.07.1962р. перебувала в офіційному шлюбі (а.с.7) з нині покійним чоловіком [PERSON] (а.с.10). Від спільного з ним життя у них народилися двоє дітей - син та донька. Син [PERSON] помер в 1987 році, а донька [PERSON] в 2017 р. У нині покійної доньки є її донька - онука позивачки. Нині вона повнолітня, перебуває в Російській Федерації та має отримати російське громадянство. За життя нині покійний чоловік позивачки [PERSON] отримував свою пенсію у відділенні Ощадбанку. Згідно договору № 968876 від 1 7 липня 201 5р., укладеного між ним та ПАТ «Державний ощадний банк України», в даному банку чоловік позивачки відкрив рахунок за тарифним пакетом «Соціальний», з отриманням платіжної картки типу VISA Electron на яку він отримував нараховану йому пенсію (а.с.8-9). Згідно з умов п.4.1 даного договору, він діє до його закриття, тобто, постійно. Позивачка з чоловіком були і нині суто формально є зареєстрованими на території, непідконтрольній Україні, а саме в Донецькій обл., у [ADDRESS], про що є відповідна відмітка у паспорті. Після захоплення м. Горлівки позивачка з чоловіком змушені були переїхати до м. Дніпра, де винаймали квартиру, за адресою по [ADDRESS]. Після прибуття сюди позивачка з чоловіком отримали статус внутрішньо переміщених осіб, про що вона має з Індустріального районного у м. Дніпро управління праці та соцзахисту населення відповідну довідку від 25.12.2014р. за № [NUMBER], яка додана до матеріалів справи (а.с.6). Чоловік позивачки [PERSON] помер [INFO] році, про що складено відповідний актовий запис за № 138 в Індустріальному районному у м. Дніпро відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції у Дніпропетровській області (а.с.10). Наразі позивачка проживає одна. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на все його майно, згідно з вимог ч.1 ст.1220 ЦК України. Позивачка є єдиною спадкоємицею 1-ї черги. Що стосується її онуки, то вона формально є спадкоємицею за правом представлення, у відповідності з вимог ч.1 ст. 1266 ЦК України, однак вона нині мешкає в іншій державі, і хоча знала про смерть свого дідуся, однак через складну обстановку вона не могла приїхати на його похорон, а до нотаріуса не зверталася і не має ніяких претензій щодо спадку, бо свідомо не прийняла спадщину після смерті свого діда. Позивачка є єдиним членом сім ї померлого [PERSON] Ніякого спадкового майна останнього немає, крім місячного розміру його пенсії. Інших членів сім ї немає, крім мене. Згідно з отриманої на запит нотаріуса відповіді з відділення ТВБВ № 10003/0433 філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» з приводу суми вкладу - пенсії чоловіка позивачки, то вона складає розмір в 2341 грн. 52 коп. Позивачка, як спадкоємиця першої черги, маючи на день смерті чоловіка фактичне місце проживання разом з ним в Індустріальному районі м. Дніпра, у відповідності з вимог ч.1 ст.1268 ЦК України, є особою, що прийняла спадщину. Крім того, позивачка особисто ще 04.04.2017 р. написала заяву до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її чоловіка. За заявою позивачки була відкрита спадкова справа. Однак нотаріус відмовилась видати позивачці відповідне свідоцтво про право на спадок за законом, та зазначила у постанові про це від 15.09.2017р., що свідоцтво не може бути видане через те, що позивачка не змогла надати їй документи, що підтверджують коло спадкоємців, які прийняли спадщину шляхом сумісного проживання зі спадкоємцем (а.с.12). Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеного законом. Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з вимог ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна (ст. 1221 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1269 цього ж Кодексу передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно з вимог ст.1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В правовій позиції ВСУ по справі 6-33цс15 від 08.04.2015р. зазначено, що аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. В даному випадку суд враховує, що довідки про коло спадкоємців, які проживали разом з її померлим чоловіком позивачка не має можливості надати нотаріусу не лише через утрудненість її приїзду у м. Горлівка, а насамперед, через недійсність та нікчемність за українським законодавством будь-яких документів, виданих на території, що тимчасово окупованою. Отже, позивачка може лише на словах зазначити, що вона дійсно лише з чоловіком була зареєстрована у м. Горлівці, а проживала з ним удвох у м. Дніпро, винаймаючи тут житло. У відділенні «Ощадбанку» позивачці також відмовляються видати пенсію чоловіка без рішення суду. Через це позивачка позбавлена можливості отримати тієї незначної грошової суми, що залишилась після смерті її чоловіка. Іншого способу захисту своїх законних прав на отримання спадщини, крім звернення до суду з даним позовом, позивачка не має. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved