Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Близнюківського районного суду Харківської області із уточненою позовною заявою до [PERSON] в якій просить змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача на утримання їх малолітньої доньки [PERSON], [INFO], з 400 гривень на ? частину всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Уточнену позовну заяву обґрунтовує тим, що на даний час дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, оскільки збільшуються потреби у розвитку, харчуванні, купівлі одягу, лікуванні та іншому. Крім того, зазначає, що на теперішній час мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому розмір стягуваних аліментів не відповідає визначеному законом мінімальному розміру аліментів, у звязку з чим просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Через канцелярію суду 09 жовтня 2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначив про те, що заборгованості по сплаті аліментів він не має, крім того вказав, що сплачує аліменти на утримання сина від першого шлюбу. Також зазначив, що має мінливий дохід оскільки у 2018 році внаслідок ДТП втратив працездатність, а тому змушений просити кошти у своїх батьків пенсіонерів. У звязку із вказаними обставинами просить «визначити розмір аліментів у розмірі 1/3 частини його доходу на двох дітей». У судовому засіданні 17 жовтня 2018 року позивачем надано відповідь на відзив, у якому вона вказала, що заперечення відповідача є безпідставними та такими що не відповідають чинному законодавству. Крім того, вказала, що сума стягуваних аліментів на даний час є недостатньою для утримання дитини, а відповідач є працездатним, а отже спроможний сплачувати аліменти у вказаному нею розмірі, оскільки належне утримання дитини являється обовязком не тільки матері, але і батька. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, у задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 440776, виданого 14 квітня 2016 року виконавчим комітетом Добровільської сільської ради Близнюківського району Харківської області. (а.с. 5) З копії постанови про відкриття виконавчого провадження №54080277 від 08 червня 2017 року, вбачається, що на примусовому виконанні у Близнюківському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться виконавчий лист №612/158/17, виданий 04 травня 2017 року, про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 400 гривень. (а.с.10-11) Довідками вих. №565/02-30 та №567/02-30 від 04 липня 2018 року, виданими Добровільською сільською радою Близнюківського району Харківської області встановлено, що [PERSON], [INFO], знаходиться на утриманні матері [PERSON] та зареєстрована разом з нею за адресою: вул. Дружби, буд.10, с. Добровілля Близнюківського району Харківської області. ( а.с. 14, 16). Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з вимогами ч.2 ст. 182 СК України, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну особу для дітей віком до 6 станом на момент розгляду справи визначено на рівні 1559 гривень на місяць. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], 02 квітня 2016 року, на момент розгляду справи не може бути меншим за 779,50 гривень на місяць. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, за змістом ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Крім того, частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така ж правова позиція викладена у постанові ВСУ від 05.02.2014 при розгляді справи № 143цс13. Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Таким чином, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стосовно заперечень відповідача суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як на підставу своїх заперечень проти позову відповідач посилається на відсутність в нього можливості надавати матеріальну допомогу у вказаному розмірі, оскільки він не працює через втрату працездатності, а також сплачує аліменти на користь ще однієї дитини від першого шлюбу сина [PERSON], [INFO]. Із наданих відповідачем доказів вбачається, що згідно листа старшого державного виконавця за вих.№ 36474/14.10-35/2 від 01 жовтня 2018 року на виконанні у міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та м.Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебувають виконавчі провадження № 42973320 за виконавчим листом Близнюківського районного суду Харківської області від 24.10.2012 щодо стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], та № 54080277 за виконавчим листом Близнюківського районного суду Харківської області від 13.04.2017 щодо стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] (а.с.53) Між тим, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, із наданих [PERSON] довідок та медичної документації не вбачається що останній втратив працездатність та не може працювати, а тому повинен утримувати доньку до досягнення нею повноліття і сплачувати аліменти у розмірі, не меншому ніж передбачено Законом. Отже, беручи до уваги обставини справи на які позивач та відповідач посилалися як на підтвердження своїх доводів, а також, враховуючи те, що у зв'язку із змінами, внесеними до Сімейного кодексу України, визначений рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 13 квітня 2017 року, розмір аліментів на теперішній час є нижчим, ніж встановлено законом, суд приходить до висновку, що уточнена позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню та з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, уточнені вимоги позивача про зміну способу стягнення аліментів, що стягуються з відповідача, починаючи з дня предявлення позову до суду, задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.(68%)

Outcome: partial