Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Перечинського районного суду від 08 грудня 2015 року їх шлюб розірвано та стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 650 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Оскільки на даний час їх син навчається в Ужгородському торговельно-економічному коледжі, витрати на його утримання постійно зростають, а прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років визначений у розмірі 1 860 грн., тому просить збільшити розмір аліментів на утримання їх сина [PERSON] з 650 грн. на 1 500 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі та задовольнити позовні вимоги. [PERSON] у підготовче судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, визнав позов частково, а саме погодився сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що рішенням Перечинського районного суду від 08 грудня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 25 червня 1994 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Перечинської райдержадміністрації, актовий запис № 21, розірвано; після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище «Вантюх»; дітей, а саме доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], залишено проживати при матері [PERSON]; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей, а саме доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 650 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 13 листопада 2015 року і до досягнення дітьми повноліття (а. с. 6-7). Так, звертаючись із даним позовом про збільшення розміру аліментів, позивач вказує на те, що на момент звернення до суду із позовом їх син навчається в Ужгородському торговельно-економічному коледжі, витрати на його утримання постійно зростають, а прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років визначений у розмірі 1 860 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як розяснено в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Таким чином, враховуючи вищенаведене та те, що матеріальний стан [PERSON] змінився через інфляційні процеси та значне підвищення вартості життя в Україні, відповідач позовні вимоги частково визнав, вказав, що згідний сплачувати аліменти на утримання свого сина у сумі 1300 грн., тому суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх сина [PERSON] у твердій грошовій сумі, підлягає збільшенню з 650 грн. на 1300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Разом з цим, як розяснено в пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 6 ст. 141 цього Кодексу якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, відповідач позовні вимоги частково визнав, тому з врахуванням ціни позову суд приходить до висновку, що судовий збір, який би мав понести позивач у сумі 352,40 грн. (704,80 грн. 50%), підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial