Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що рішенням Ужгородського районного суду від 24.11.2004 року, з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, до досягнення донькою повноліття. Однак, рішення суду відповідачем не виконувалося, аліменти ним не сплачувалися, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01.05.2013 року, становить 23 001,62 грн. У зв'язку з наведеним, просить суд стягнути з відповідача на її користь, нараховану нею пеню за прострочену відповідачем заборгованість по аліментах на утримання доньки [PERSON] у розмірі 197 663 грн., а також понесені нею судові витрати. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задоволити. [PERSON] та його представник - [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову. Зокрема, [PERSON] показала, що її довіритель дізнався про відкрите виконавче провадження по стягненню з нього аліментів тільки в травні 2013 року і з цього часу вчасно сплачував аліменти. Що стосується нарахованої заборгованості за попередні три роки, в сумі 23 001,62 грн., то [PERSON] оскаржив вказану заборгованість в судовому порядку. Після винесення судом рішення і набрання таким законної сили, зобов'язання по сплаті заборгованості по аліментам було виконано в повному обсязі, що стверджується копією квитанції №9 від 02.04.2014 року. Виходячи з судової практики, пеня повинна нараховуватися з моменту звернення позивачки з виконавчим листом до органів ДВС, що мало місце в травні 2013 року. На підставі наведеного, просять суд відмовити в позові, оскільки такий є необґрунтованим. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.10.1997 року по 14.03.2013 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] року, яка проживає з матір'ю [PERSON] Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.11.2004 року, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 22.10.2004 рок і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10-11). Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14.03.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] залишено проживати з матір'ю - [PERSON] (а.с. 25-26). Згідно з виконавчим листом №2-4499/2004, виданим 24.11.2004 року Ужгородським міськрайонним судом, [PERSON] зобов'язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 22.10.2004 року і до досягнення дитиною повноліття. 24.11.2004 року судом виконавчий лист виданий на руки [PERSON] 13.05.2013 року [PERSON] звернулася до відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення аліментів та перерахунок заборгованості з аліментів за три роки (за минулий час) (а.с. 32). Постановою головного державного виконавця Созанською М.Г. ВДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області відкрито виконавче провадження ВП №37907218 від 14.05.2013 року на підставі виконавчого листа №2-4499/2004 виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки, [PERSON], [INFO] (а.с. 32). Згідно з наданим державним виконавцем розрахунком по аліментам, заборгованість [PERSON], станом на 01.05.2013 року, становила 23 001,62 грн. (а.с.12). Встановлено, що дана сума заборгованості [PERSON] оскаржувалася в судовому порядку, однак, як судом першої так і судом апеляційної інстанції, в задоволенні вимог останнього було відмовлено. Вказані обставини стверджуються рішеннями Ужгородського міськрайонного суду від 09.12.2013 року та рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 27.03.2014 року (а.с. 27-30). Встановлено також, що після винесення судом апеляційної інстанції вказаного рішення, таке відповідачем було виконано в повному обсязі та сума в розмірі 23 197,62 грн. сплачена на користь позивачки, що стверджується копією квитанції №9 від 02.04.2014 року (а.с. 43). Як слідує з довідок №3-538/14/2453 від 03.04.2014 року, №3-538/14 від 16.05.2014 року та №3-538/14 від 15.09.2014 року, у [PERSON], на день видачі вказаних довідок, відсутня заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом №2-4499/2004 від 25.11.2004 року про стягнення з нього аліментів на корить [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 51). Крім того, як слідує з наявних в матеріалах справи копій квитанцій, [PERSON] з 2013 року вчасно сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], а також сплачує витрати на оплату комунальних послуг, витрат пов'язаних з навчанням та оздоровленням доньки (а.с. 36-50). Факт сплати відповідачем аліментів з 2013 року, позивачкою в судовому засіданні не заперечувався. Відповідно до ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана до сплати аліментів за рішенням суду, отримувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до розрахунку пені, наданого позивачкою, розмір пені, яку остання просить стягнути з відповідача, становить 197 663,58 грн. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 р. № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Обставини щодо наявності вини платника аліментів у виникненні заборгованості, які дозволяють його повністю або частково звільнити від заборгованості та зменшити розмір неустойки, є фактичними обставинами справи, які підлягають встановленню під час розгляду справи. На думку суду, вини відповідача в несплаті аліментів не встановлено, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, позивачкою було подано заяву про примусове виконання виконавчого листа №2-4499/2004 виданого 24.11.2004 року, тільки 13.05.2013 року, а відповідачем, з часу відкриття виконавчого провадження, сплачуються аліменти своєчасно. Як встановлено в судовому засіданні, на теперішній час у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів, що підтверджуються відповідними довідками державного виконавця. Крім того, як слідує з правової позиції колегії суддів апеляційного суду Закарпатської області від 25.09.2013 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2013 року, згідно положень СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватися з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість. Аналізуючи встановлені обставини та зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що з відповідача можуть підлягати стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів лише з часу невиконання рішення суду, а саме з часу відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 24.11.2004 року про стягнення аліментів та відповідно невиконання рішення суду. Як слідує з матеріалів справи, виконавче провадження було відкрито 14.05.2013 року. Тобто, саме з вказаного періоду, позивачкою можуть ставитися вимоги до відповідача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Однак, як встановлено в судовому засіданні, позивачкою не ставиться питання про стягнення з відповідача пені за період з моменту відкриття виконавчого провадження, тобто з 13.05.2013 року. Беручи в сукупності наведені вище обставини за яких вимоги позивачки про стягнення з відповідача пені з 14.05.2010 року по 30.04.2013 року не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, суд приходить до висновку, що підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені по аліментам, за вказаний період не має, а тому у задоволенні поданого [PERSON] позову слід відмовити.

Outcome: dismissed