Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі, посилаючись на те, що вона була призначена на посаду директора Верхньопетрівецької ЗОШ I-III ступенів №2 та пропрацювала на займаній посаді до 29.08.2014 р. Рішенням Сторожинецького районного суду від 03.11.2014 р. наказ про звільнення позивача з роботи було скасовано, її поновлено на посаді директора та стягнуто з Управління освіти, сім'ї, молоді та спорту Сторожинецької РДА Чернівецької області різницю в заробітку з 29.08.2014 року до моменту поновлення на посаді, визнано незаконним укладення контракту з [PERSON] як директором Верхньопетрівецької ЗОШ, визнано, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Управлінням освіти, сім'ї, молоді та спорту Сторожинецької РДА на підставі безстрокового трудового договору. Додатковим рішенням суду від 05.01.2015 р. внесено доповнення в рішення суду від 03.11.2014 р., яким стягнуто із Управлінням освіти, сім'ї, молоді та спорту Сторожинецької РДА на користь [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з моменту звільнення з роботи до моменту поновлення на посаді з розрахунку 143 грн. 93 коп. за кожен день вимушеного прогулу в сумі 12 377 грн. 60 коп. У зв'язку з затримкою виплати належних позивачу коштів, 06.07.2015 року вона звернулася із заявою до Управління державної казначейської служби України у Сторожинецькому районі про виплату їй середній заробіток за весь період вимушеного прогулу, як визначеного рішенням суду, однак їй відмовлено та повідомлено про сплату їй середню заробітну плату за період з 01.01.2014 р. по 05.01.2015 р., тобто до моменту винесення Сторожинецьким судом додаткового рішення по справі. Посилаючись на обставини викладені вище позивач просила суд стягнути з Управління освіти, сімї, молоді та спорту Сторожинецької районної державної адміністрації, Чернівецької області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 15 688 грн. 37 коп. В судове засіданні позивач [PERSON] не з'явилася, направила на адресу суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримавши позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання направив заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги не заперечив, про що вказав у своїй заяві. Третя особа Управління Державної казначейської служби України у Сторожинецькому районі Чернівецької області в судове засідання направила клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Не заперечували проти задоволення позовних вимог позивача.. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено, що рішенням Сторожинецького районного суду від 03.11.2014 р. позивача [PERSON] поновлено на роботі на стягнуто на її користь з відповідача різницю в заробітку з 29.08.2014 р. до моменту поновлення на посаді (а.с.8-11). Додатковим рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 05.01.2015 р. внесено доповнення в рішення суду від 03.11.2014 р., та стягнуто із Управлінням освіти, сім'ї, молоді та спорту Сторожинецької РДА на користь [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з моменту звільнення з роботи до моменту поновлення на посаді з розрахунку 143 грн. 93 коп. за кожен день вимушеного прогулу в сумі 12 377 грн. 60 коп. (а.с.12). Позивачу нараховано і виплачено запобітну плату за час вимушеного прогулу по 5.01.2015 р., тобто до дати ухвалення додаткового рішення суду. Разом з тим наказ про поновлення позивача на роботі було видано 16.06.2015 року і фактичне нарахування заробітної плати юридично відбулося саме 16.06.2015 року. Виходячи із аналізу ст.236 КЗпП України вбачається, що у разі затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника, суд виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку за час затримки. Середній заробіток позивача визначений рішенням суду від 5.01.2015 р., що окремому доказуванню, згідно ст. 61 ЦПК України, не підлягає. Виходячи з цього, вимоги позивача є обгрунтовані, справедливі і правильно розраховані, проти чого відповідач не заперечував. Фактичне визнання позову не порушує прав інших осіб та не суперечить законодавству, а тому позовні вимоги підлягають повному задоволенню із покладенням на нього також і відшкодування судових витрат, від сплати яких позивач звільнена.

Outcome: approved