Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суду із позовом до Заборольської сільської ради Луцького району про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, а саме: на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Свій позов мотивує тим, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], відкрилась спадщина і вона являється єдиним спадкоємцем за заповітом, яку прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Луцької районної нотаріальної контори. Проте, в держнотконторі вона не може належним чином оформити своє право, оскільки, відсутні правовстановлюючі документи. У зв'язку з чим просила визнати за нею право власності на вказане спадкове майно. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримала із підстав зазначених у позові, просила суд її задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про слухання справи у його відсутності. При вирішення даного спору покладається на розсуд суду. Представник третьої особи проти задоволення позову заперечила, просила відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, кожен громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 5 ). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] згідно витягу з погосподарської книги на праві власності належав будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] (а.с. 24). 27.06.2002 року спадкодавець [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла [PERSON] все належне їй майно, в тому числі зазначений житловий будинок з надвірними і господарськими спорудами(а.с. ). Спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину, оскільки протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подала відповідну заяву в державну нотаріальну контору (а.с. 8-9). При цьому, доводи третьої особи та її представника про належність вказаної нерухомості іншим співвласникам та наявність інших спадкоємців спростовується рішенням Луцького міськрайонного суду від 04.03.2014 року, яке набрало законної сили 21.05.2014 року, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку у майні і яким встановлено належність спірного майна спадкодавцю, яка склала заповіт і прийняття спадщини позивачем, що стверджується також згаданими матеріалами спадкової справи. Отже, згідно ст.61 ЦПК України вказані обставини доведенню і доказуванню не підлягають. Посилання представника третьої особи на наявність іншого спадкоємця та прийняття ним спадщини суд до уваги не приймає, так як із матеріалів спадкової справи слідує, що єдиним спадкоємцем майна за заповітом після смерті [PERSON] являється [PERSON], про що свідчать свідоцтва про право на спадщину за заповітом, які не скасовані і не змінені, а тому спадкування якось однієї окремої частини майна іншим спадкоємцем чинним законодавством не передбачено. Таким чином, враховуючи ті обставини, що [PERSON] являється єдиним спадкоємцем за заповітом спірного майна після смерті [PERSON] і яка прийняла спадщину у визначеному законом порядку, то суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за [ADDRESS]. Інші доводи представника третьої особи не спростовують висновків суду. Зважаючи, що позивач не наполягала на відшкодуванні судових витрат, то їх стягнення проводити не слід. На підставі наведеного та

Outcome: approved