Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Як доказ заявлених вимог вказує, що вона є власником земельної ділянки площею 0,0594 га, що розташована в [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], яку успадкувала за заповітом та отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.12.2013 року за реєстраційним номером [NUMBER]. Власником суміжної земельної ділянки, площею 0,0447 га що розташована в [ADDRESS] є відповідач по справі [PERSON]. На вказаних земельних ділянках знаходиться житловий будинок, який належить їй та відповідачу на праві спільної часткової власності, а також господарські будівлі та споруди. Відповідач створює перешкоди у вільному користуванні земельною ділянкою. Побудував паркан та гараж-хлів, які встановлені частково на земельній ділянці, яка належить їй, та не узгоджується фактичними межами земельних ділянок визначених у правовстановлюючих документах відповідача. Будівництво проведене без отримання відповідних дозвільних документів та за відсутності проекту і не погоджено із власником суміжної земельної ділянки, що свідчить про самовільне будівництво та порушення такими діями відповідача вимог містобудівного законодавства. Такі обставини були підтверджені інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області. Посилаючись на те, що відповідач [PERSON] самовільно встановив огорожу, яка унеможливлює доступ до горищного приміщення, оскільки металеві сходи після переміщення паркану розташовані на території захопленій [PERSON] Під сходами розташована її частина будинку, доступ якої обмежений по тій самій причині, а з іншої сторони будинку переміщення огорожі призвело до обмеження доступу до частини стіни будинку та лічильника електроенергії, який на ній закріплений, просить зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні її земельною ділянкою розміром 0,0594 га, шляхом знесення самовільно побудованого на ній гаража-хліва літера «В-1» та огорожі літера «1», які знаходяться на даній земельній ділянці, відновити огорожу між земельними ділянками по спільній межі на відстані 1 метр від лінії лівого фасаду житлового будинку «А-1» за його рахунок та стягнути судовий збір, який був сплачений позивачем. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, давши пояснення за обставинами, викладеними в ньому, та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що гараж-хлів побудований відповідачем хоч і самочинно, однак на власній земельній ділянці за усним погодження з попереднім власником частини будинку та земельної ділянки - [PERSON], що ніяким чином не зменшує розміру земельної ділянки відповідача і не створює їй перешкод в користуванні її земельною ділянкою, паркан позивач встановила сама, обмеживши самостійно себе доступу як до сходів горищного приміщення, так і до лічильника, тому в задоволенні позову просять відмовити. Представник Ківерцівської міської ради Радюк Л.О. в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог поклалась на розсуд суду, оскільки на даний час земельні ділянки перебувають у приватній власності позивача та відповідача, тому будь-яких інтересів Ківерцівської міської ради у даному спорі немає. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, посилаючись на наступні обставини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 152 Земельного кодексу України передбачені шляхи захисту прав на земельну ділянку. При цьому позивач повинен довести належне йому право на землю та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним своїх правомочностей. В силу статей 116, 131 ЗК України (2001 року) громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та на підставі цивільно-правових угод, укладення, яких здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог Земельного кодексу. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.12.2013 року, виданого приватним нотаріусом Грудзевич Тетяною Олександрівною Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0594 га, що розташована в [ADDRESS], Волинської області (а.с. 21). Відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0447 га, що розташована в [ADDRESS] Волинської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності серії [NUMBER], виданого Ківерцівською міською радою 30.01.2008 року на підставі рішення Ківерцівської міської ради № 29/24 від 24.02.2006 року (а.с. 20). Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких між сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, виникає спір. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, способи захисту прав власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що у цивільній справі №2-1119/11, що перебувала на розгляді у Ківерцівському районному суді Волинської області за позовом [PERSON] (попереднього власника земельної ділянки, яка на даний час належить позивачу у даній справі - [PERSON].) до [PERSON] про усунення перешкоду користуванні земельною ділянкою було проведено судову будівельно-технічну експертизу № 7279 від 20.06.2012 додаткової експертизою від 28.09.2012 року за № 7833 встановлено, що побудований відповідачем [PERSON] сарай В-1 розташований на земельній ділянці [PERSON] згідно меж в правовстановлюючому документі на землю. Площа та розмір земельної ділянки, що перебуває у фактичному користуванні [PERSON] (на даний час [PERSON].) на [ADDRESS] складає 0,0609 га, що є більшою, ніж зазначена у державному акті. Державному акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] (на даний час [PERSON].) не відповідають межі земельної ділянки, що перебуває у її фактичному використанні, (АБ), (що відповідно до схеми до висновку експертизи (АГ); (АГ), (що відповідно до схеми до висновку експертизи (ГВ). Не відповідає державним актам і спільна межа земельних ділянок, що перебувають у власності сторін у справі. Зі сторони [PERSON] (на даний час [PERSON].) земельна ділянка зміщена на земельну ділянку [PERSON] у місці зведення спірного сараю. Крім того, на земельній ділянці відповідача знаходиться частина житлового будинку позивача. Згідно висновку експертизи площа земельної ділянки відповідача [PERSON] відповідає площі, вказаній в державному акті на право власності на земельну ділянку, однак межі земельної ділянки не відповідають межам, вказаним в акті, частково з причин, зазначених вище. Встановлена висновком експертизи невідповідність будівництва сараю відповідача ДБН (недотримання необхідної відстані до межі суміжної земельної ділянки - 0,34 м замість мінімально необхідної 1 м), на думку суду, не є підставою для знесення самочинного будівництва, оскільки позивачем не доведено тих обставин, що вказане будівництво порушує її права, щодо користування власною земельною ділянкою, належною частиною житлового будинку та господарськими спорудами, що розміщені на ній. Не знайшло свого підтвердження в судовому засідання твердження позивача про те, що самочинне будівництво відповідачем сараю унеможливило доступ позивача до всіх частин будинку. Як встановлено з висновку експертизи частина житлового будинку, що перебуває у власності позивача, знаходиться на земельній ділянці відповідача. Однак вказаний факт має місце не з вини відповідача, оскільки позивач придбала належну їй земельну ділянку у попереднього власника саме в такому розмірі, право власності на яку було набуто попереднім власником. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed