Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом та в обґрунтування заявлених вимог посилалася на наступне. [INFO] померла матір позивачки [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею за тією ж адресою. Вона будучи спадкоємицею першої черги після померлої у визначений законом строк звернулася до державної нотаріальної контори Комінтернівського району Одеської області із заявою про прийняття спадщини, однак отримала від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальних у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок. За таких обставин, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки, крім судового, іншого шляху в неї немає можливості оформити спадщину. В судове засідання позивачка [PERSON]. не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача - Першотравневої сільської ради Лиманського (Комінтернівського) району Одеської області, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [INFO] померла матір позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01 січня 2002 року. (а.с. 10) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], в якому вона проживала та була зареєстрована до дня своєї смерті.(а.с.50) Зазначений спадковий будинок належав матері позивачки [PERSON] яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових після смерті чоловіка [PERSON]. [PERSON] вказаний будинок належав на підставі договору купівлі продажу від 06 жовтня 1966 року(а.с.23) та згідно довідки наданої Першотравневою сільською радою Лиманського району Одеської області в погосподарській книзі №17, особовий рахунок [NUMBER] батько позивачки [PERSON] проживав та був зареєстрований у спадковому будинку за адресою: [ADDRESS] з 06 жовтня 1966 року до дня своєї смерті.(а.с.50 на звороті) Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її рідна донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану згідно до якого дошлюбне прізвище [PERSON] - «[PERSON]». (а.с. 13-14). Окрім позивачки спадкоємцем першої черги був також рідний син померлої [PERSON] - [PERSON] який разом з позивачкою 19 червня 2002 року звертався до Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON].(а.с.40) Задовольняючи позовні вимоги частково суд виходив з того, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори окрім позивачки звертався також син померлої [PERSON] та своїми діями фактично прийняв спадщину у вигляді ? частини спірного житлового будинку, а отже вказана частина житлового будинку підлягає спадкуванню після [PERSON], померлого [INFO]. Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS], суд виходив з того, що позивачем не надано та судом не встановлено жодних допустимих доказів належності вказаної земельної ділянки спадкодавцю [PERSON]. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки [PERSON] померла [INFO], відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до Цивільного кодексу УРСР 1963 року та інших нормативно-правових актів, що регулювали правовідносини по державній реєстрації права власності на нерухоме майно до набуття чинності новим Цивільним кодексом України, а саме до 01.01.2004 року, та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №195-ІУ, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Діючим на той час законодавством передбачалася тільки державна реєстрація будівель споруд, реєстрація права власності на нерухоме майно, доказом чому, відносно будинків і будівель, були відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, записи у погосподарських книгах сільських рад. При викладених обставинах суд вважає, що за життя [PERSON] набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], і це право підлягає успадкуванню в загальному порядку. Так, відповідно до ст.ст.529, 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Системний аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст.ст.548,549 ЦК УРСР в редакції 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п.1 ч.1 та ч.2 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного,

Outcome: partial