Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в обґрунтування якого зазначила, що 12.03.2015 року та 23.04.2015 року між [PERSON], як позикодавцем, та [PERSON], як позичальником був укладений договір позики 1 та договір позики 2 грошових коштів у розмірі 50000,00 грн. та 24000,00 грн., що є еквівалентом 2000,00 доларів США та 1000,00 доларів США відповідно до умови повернення відповідачем грошових коштів первинному кредитору у встановлений строк - 01.09.2015 року. 30.09.2015 року між [PERSON] як цесіонарієм та [PERSON] як цедентом був укладений договір відступлення права вимоги (цесії) за договором позики відповідно до положень якого, зазначених в п. 3 сума вимог первинного кредитора становить 50000,00 грн. та 24000,00 грн. Таким чином, до [PERSON] перейшли всі права первинного кредитора щодо вимоги виконання зобовязання за договорами позики відповідачем. Представник позивача в судове засідання не з'явися, але звернувся до суду із письмовою заявою в якій зазначив, що він позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить суд розглянути справу без його участі, тому суд вважає можливим розглянути цивільну справу у відсутність представника позивача, по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ст. ст.158,169 ЦПК України. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать документи, які знаходяться в матеріалах справи, на адресу суду від нього не надходило повідомлень про причини неявки. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути цивільну справу за відсутності відповідача, тобто ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12.03.2015 року та 23.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договори позики, відповідно до яких [PERSON] надав останньому позику в розмірі 50000,00 грн., що еквівалентно 2000,00 доларів США та 24000,00 грн., що еквівалентно 1000,00 доларів США., строком повного погашення боргу є дата не пізніше 01.09.2015 року. (а.с. 3, 4). Зазначені договори було оформлено належним чином, вони підписані сторонами. 30.09.2015 року між [PERSON], як цедентом, та [PERSON], як цесіонарієм, було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) за договором позики, відповідно до положень якого, цедент передає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові і стає кредитором за договором позики 1 від 12.03.2015 року та договором позики 2 від 23.04.2015 року, а також права, які забезпечують виконання зобовязань та інші права, повязані із правами вимоги по зазначених договорах, у тому числі, у повному обсязі, право на несплачені термінові й підвищені відсотки. Згідно п. 3 зазначеного договору сума вимог первинного кредитора становить 50000,00 грн. та 24000,00 грн. Таким чином, відповідно до п. 5 до цесіонарія переходять права, які забезпечують зобовязання боржника, тобто до [PERSON] перейшли всі права первинного кредитора щодо вимоги виконання зобовязання за договорами позики відповідачем. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України\~визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як вбачається з ст. 1052 ЦК України\~у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 статті 625 ЦК України\~передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з п.п. а) п. 5 договору позики 1 від 12.03.2015 року та договору позики 2 від 23.04.2015 року позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики в розмірі 1,5 % у календарний день, за період, за який проценти не були сплачені достроково. (а.с. 3, 4). Судом встановлено, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договорів позики виникла заборгованість станом на 30.09.2015 року, що складає суму в розмірі 281990,00 грн., яка складається з: - обчислення заборгованосі за договором 1: 50000,00*1,5%*201 =200750,00 грн., де 50000,00 грн. сума позики; 201 кількість днів з моменту прострочення платежу; - обчислення заборгованості за договором 2: 24000,00 * 1,5 %*159= 81240,0 грн., де 24000,00 грн. сума позики; 159 кількість днів з моменту прострочення платежу. Відповідно до ч. 1\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає\~цивільні справи\~не інакше\~як за зверненням\~фізичних\~чи юридичних осіб, поданомуу відповідності\~до діючого Кодексу, в межах\~заявлених ними\~вимог\~на підставі\~доказів сторін\~та інших осіб, які\~приймають участь у справі. На підставі\~ст. 60 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Враховуючи\~вищезазначене, те\~що відповідач\~добровільно\~виконувати зобов'язання по договорам позики не бажає, та те, що\~відповідачем заперечень на позовну заяву не надано, суд змушений розглядати справу на підставі наданих доказів і вважає що є всі підстави для задоволення позову. Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики у розмірі 281990,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved