Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 серпня 2013 року по 07 лютого 2014 року в сумі 6.940 гривень, а також індексацію несплачених аліментів за період з липня 2013 року по січень 2014 року в сумі 89 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2013 року справа № 520/9037/13-ц з [PERSON] на її користь щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1.000 гривень, починаючи з 15 липня 2013 року до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] року. 05 листопада 2013 року державний виконавець Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 40587281 з примусового виконання виконавчого листа № 520/9037/13-ц, виданого 17 жовтня 2013 року Київським районним судом м. Одеси про щомісячне стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1.000 гривень, починаючи з 15 липня 2013 року до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] року. Але, [PERSON] вже більш року, а саме з січня 2013 року по день звернення до суду з цим позовом, не отримує від відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. При цьому, до 15 липня 2013 року аліменти стягувались у розмірі 1/4 частини з усіх його видів заробітку, але не менш ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей відповідного віку, а з 15 липня 2013 року аліменти стягуються в твердій грошовій сумі у розмірі 1.000 гривень, тому [PERSON] фактично повинен був сплатити за цей місяць 516 гривень 12 копійок. На теперішній час [PERSON] свою заборгованість по сплаті аліментів у період з липня 2013 року по січень 2014 року не погасив перед [PERSON], тому остання вважає, що [PERSON] повинен відшкодувати їй неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 серпня 2013 року по 07 лютого 2014 року, розмір якої становить 6.940 гривень. Крім того, [PERSON] вважає, що відповідач [PERSON] також повинен відшкодувати їй індексацію розміру несплачених аліментів за період з липня 2013 року по січень 2014 року. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав та просив суд позов задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак про причини неявки суд не повідомив, однак надав суду письмові пояснення відносно позовних вимог [PERSON], в яких посилається на те, що з 07 березня 2009 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого [INFO] року народилася дитина - [PERSON], які повністю знаходяться на його утриманні. На теперішній час він ніде не працює та з березня 2014 року перебуває на обліку в Одеському міському центрі зайнятості, у зв'язку з чим отримує державну допомогу по безробіттю у розмірі 584 гривні. Тому просить суд позовні вимоги задовольнити частково, а саме стягнути з нього на користь [PERSON] індексацію несплачених аліментів за період з липня 2013 року по січень 2014 року в сумі 89 гривень, а також пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 серпня 2013 року по 07 лютого 2014 року в сумі 3.500 гривень, в іншій частині відмовити, оскільки його матеріальний стан не дає можливості йому сплатити не лише неустойку, але й щомісячні аліменти у розмірі 1.000 гривень, так як не має інших доходів, крім допомоги по безробіттю. Вислухавши пояснення представника позивачки [PERSON], з урахуванням письмових пояснень відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи на надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що з 04 грудня 2004 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідним штампом та записом у паспорті громадянки України [PERSON], серія [NUMBER]. Під час перебування у шлюбних відносинах у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON], [INFO], актовий запис в книзі реєстрації народжень № 356, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 21 березня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 19 червня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що також підтверджується штампом та записом у паспорті громадянки України [PERSON], серія [NUMBER]. 13 вересня 2010 року Київський районний суд м. Одеси постановив рішення по справі № 2-6463/10, на підставі якого щомісячно стягувались з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх його видів заробітку, але не менш ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей відповідного віку починаючи з 17 серпня 2010 року по [INFO] року. Рішення набрало законної сили. 19 квітня 2013 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-6463/10, виданого 08 квітня 2013 року Київським районним судом м. Одеси про щомісячне стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх його видів заробітку, але не менш ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей відповідного віку починаючи з 17 серпня 2010 року по [INFO] року. Однак, відповідач [PERSON] ухилявся від сплати аліментів, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість по аліментам, хоча в разі прострочення сплати аліментів передбачена відповідальність у вигляді пені в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. 06 вересня 2013 року Київський районний суд м. Одеси ухвалив рішення по справі № 520/9037/13-ц, яке 07 жовтня 2013 року рішення набрало законної сили, та яким: - стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за несплату аліментів за період з 01 лютого 2013 року по 15 липня 2013 року в сумі 3.700 гривень 56 копійок; - щомісячно стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1.000 гривень, починаючи з 15 липня 2013 року до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] року; - припинено з 15 липня 2013 року стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх його видів заробітку, але не менш ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого законом для дітей відповідного віку; - стягнуто з [PERSON] в дохід держави судовий збір у розмірі 229 гривень копійок. 05 листопада 2013 року постановою державний виконавець Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 40587281 з примусового виконання виконавчого листа № 520/9037/13-ц, виданого 17 жовтня 2013 року Київським районним судом м. Одеси про щомісячне стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1.000 гривень, починаючи з 15 липня 2013 року до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] року. Не зважаючи на вищевказані рішення суду та виконавчі провадження, відповідач [PERSON] ухилявся від сплати аліментів, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед [PERSON] по сплаті аліментів за період з січня 2013 року по день подання до суду цього позову. Положеннями ч. 1 ст. 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. При розгляді справ про стягнення аліментів суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК повинен роз'яснювати сторонам їх відповідальність за прострочення сплати. Якщо аліменти сплачуються не за рішенням суду, а згідно з укладеним між батьками договором, передбачена ст. 196 СК санкція застосовується за наявності прямої вказівки про це в договорі. В разі виникнення заборгованості по сплаті аліментів, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, відтак вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 серпня 2013 року по 07 лютого 2014 року є обґрунтованою. До позову, представником позивачки [PERSON] надано також розрахунок неустойки (пені) по несплаті аліментів, з якого вбачається, що неустойка (пеня) нараховується з 01 серпня 2013 року по 07 лютого 2014 року, тобто за 191 календарних днів (серпень - 31 день; вересень - 30 днів; жовтень - 31 день; листопад - 30 днів; грудень - 31 день; січень - 31 день; лютий - 7 днів), та складає 6.940 гривень, виходячи з наступного розрахунку: місяці розмір аліментів помісячно 1% за кожний день прострочення кількість дніврозмір пенілипень100010191 (з 01.08 - 07.02)1910серпень100010160 (з 01.09 - 07.02)1600вересень100010130 (з 01.10 - 07.02)1300жовтень10001099 (з 01.11 - 07.02)990листопад100010 69 (з 01.12 - 07.02)690грудень10001038 (з 01.01 - 07.02)380січень1000107 (з 01.02 - 07.02)70 * - для того, щоб отримати розмір пені за прострочені дні необхідно 1% з суми несплачених аліментів помножити на кількість прострочених днів. При цьому, сам відповідач [PERSON] визнав, що у нього дійсно існує заборгованість по аліментам за період з січня 2013 року по день подачі цього позову до суду, та не заперечував проти стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, однак не погодився із загальним розміром неустойки (пені) в сумі 6.940 гривень, тому в цій частині просив суд задовольнити частково, а саме у розмірі 3.500 гривень через його тяжкий матеріальний стан, що вбачається з його письмових пояснень до позову від 07 березня 2014 року. Однак, суд критично ставиться до тверджень відповідача [PERSON], що відображені в письмових поясненнях, оскільки по-перше в матеріалах справи відсутні докази про його перебування на обліку в Одеському міському центрі зайнятості та отриманням державної допомоги по безробіттю у розмірі 584 гривні. По-друге під час визначення розміру аліментів (рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2013 року справа № 520/9037/13-ц) суд виходив з того, що [PERSON] здоровий, працездатний та має можливість щомісячно надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1.000 гривень. По-третє [PERSON] не позбавлений батьківських прав відносно свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], а тому він зобов'язаний утримувати його до досягнення ним повноліття. Оцінивши всі докази у їх сукупності, з урахуванням письмових пояснень, суд дійшов до висновку, що у [PERSON] дійсно виник правовий обов'язок сплатити [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 серпня 2013 року по 07 лютого 2014 року, тобто за 191 календарних днів, в сумі 6.940 гривень, у зв'язку чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Крім того, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь індексацію несплачених аліментів за період з липня 2013 року по січень 2014 року в сумі 89 гривень. Частиною 2 ст. 184 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року за № 1078, передбачено, що сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства. З огляду на правовий висновок, зробленого Верховним Судом України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно п. 8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». В матеріалах справи знаходиться розрахунок індексації несплачених аліментів з липня 2013 року по січень 2014 року в сумі 89 гривень, з яким суд погоджується у повному обсязі, з яким також погодився й відповідач [PERSON] та який не заперечував проти стягнення з нього цієї суми в рахунок відшкодування індексації несплачених аліментів за період з липня 2013 року по січень 2014 року. Таким чином, з огляду на це, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення індексації розміру аліментів є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на її користь грошових коштів у розмірі 89 гривень в рахунок відшкодування індексації несплачених аліментів за період з липня 2013 року по січень 2014 року. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що судовий збір слід стягнути з [PERSON]. Таким чином, з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229 гривень 40 копійок. Отже, з огляду на вищевказане, оцінивши всі докази у їх сукупності, з урахуванням письмових пояснень відповідача [PERSON], суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved