Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона згідно договору купівлі-продажу від 12.06.2013 року є власницею жилого будинку, що знаходиться по [ADDRESS]. Крім того, на праві власності їй належить земельна ділянка площею 0,0976 га, розташована за адресою: [ADDRESS]. Вона є громадянкою Казахстану, однак тривалий час проживає у Російській Федерації. Тривалий час вона винаймає житло у м. Бєлгород. У зв'язку з поганим матеріальним становищем, наявною заборгованістю вона не має змоги придбати чи навіть орендувати житло у м. Бєлгород. В належному їй будинку, що знаходиться по [ADDRESS] проживає її мати. Враховуючи проживання матері у її будинку, вона неодноразово зверталась до сестер [PERSON], [PERSON], [PERSON] забрати проживати матір до себе в зв'язку з необхідністю продати належний їй будинок. Коли вони відмовились, вона запропонувала здавати частину будинку або сплачувати кошти їй для оренди квартири у Росії. Однак, родичі відмовились будь-що робити для вирішення цієї ситуації. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи. Тому вона звернулась до суду з даною позовною заявою та просить виселити [PERSON] із належного їй на праві власності будинку, що знаходиться по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала при обставинах, викладених у позовній заяві. Суду пояснила, що вона купила будинок в [ADDRESS] та мала намір у ньому проживати. На даний час у неї немає коштів винаймати житло. У 2000 році вона приїхала з грішми на Україну для того, щоб придбати будинок, але не знайшла підходящий будинок, тому залишила 9000 доларів, щоб її родичі купити будинок. Будинок купили за її гроші, а оформили на сестру [PERSON] Її мати - відповідач по справі зареєстрована в даному будинку. Вона в Україні не бажає залишатись проживати, має намір продати вказаний будинок та за ці гроші купити однокімнатну квартиру в м. Бєлгород і розрахуватися з боргами. У її сестер є великі будинки, тому вона пропонувала їм забрати матір до себе. Відповідач ніяких перешкод у користуванні власністю їй не чинить, крім того, що зареєстрована та проживає в спірному будинку. Матері не пропонувала забрати її до себе.Просить задовольнити її позовні вимоги. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав при обставинах, викладених в позові. Суду пояснив, що позивач відповідно до Закону має право на власний розсуд розпорядитися своєю власністю. На даний час в неї виникла необхідність продати житловий будинок, щоб розрахуватися з боргами та купити собі житло в м. Бєлгород. Просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що факт проживання відповідача в будинку, зареєстрованому на [PERSON], жодним чином не порушує її права власності на даний будинок та не обмежує його, адже навпаки відповідач доглядає за даним будинком, жодним чином не псує його, постійно сплачує всі комунальні платежі, пов'язані з обслуговуванням даного будинку. [PERSON] офіційно зареєстрована в [ADDRESS], тому у вказаному будинку проживає на відповідній правовій підставі та будь-яких інших домовленостей між нею та позивачем щодо терміну її проживання чи порядку користування будинком не було.Також зазначила, що позивачем не доведено наявності будь-яких перешкод, які вона ніби-то чинить позивачу у здійсненні нею права власності. [PERSON] в даному будинку не проживає, мешкає за межами України, будинком не користується та взагалі не цікавиться його станом. Право власності на будинок [ADDRESS] було зареєстроване за позивачем на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.06.2013 року та був ніби-то придбаний в іншої доньки відповідача - [PERSON] При укладені даного договору [PERSON] та [PERSON] домовились між собою про те, що в даному будинку буде проживати відповідач, жодних грошових коштів за придбаний будинок [PERSON] не сплачувала, про що свідчить розписки [PERSON] від 12.06.2013 року. Підставами для виселення із будинку відповідача можуть бути лише підстави, передбачені в ст.116 ЖК України, а саме: систематичне псування чи руйнування жилого приміщення, або використання його не за призначенням. Однак, жодних дій спрямованих на псування чи руйнування жилого приміщення відповідач не вчиняла, будинок [ADDRESS] використовує за його прямим значенням, тобто проживає у ньому, будь-якого іншого приміщення для проживання відповідач не має. На сьогоднішній день відповідачу виповнилось 77 років та вона є дитиною війни, часто хворіє, а тому процедура виселення є для неї дуже важкою, адже іншого приміщення для проживання вона не має. Вважає, що позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки є безпідставною та необґрунтованою, просить відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні 17.02.2015 року відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що в 2000 році придбала будинок в [ADDRESS]. Так як в неї на той час не було паспорта, то будинок був оформлений на її дочку [PERSON] Будинок був куплений за її гроші, які вона наскладала для цього. Потім приїхала її дочка [PERSON] - позивач по справі та попросила переписати на неї вказаний будинок, а сама обіцяла за нею доглядати. Але після переоформлення будинку поїхала та більше не приїжджала. Вона сама сплачує за електроенергію, за газ, податок на землю. Просить не виселяти її з будинку. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що в 2001 році її сім'я придбала будинок в смт. Стрижавка, Вінницького району, який зареєстрували на неї, так як на той час у матері не було паспорта. В 2013 року будинок був перереєстрований на позивача, оскільки вона проживала трохи із матір'ю та їй не зовсім було вигідно, щоб будинок був зареєстрований на ній. У будинку були зареєстровані: вона, мати - відповідач по справі та її неповнолітня дитина, а у 2013 року вона і дитина знялися з реєстраційного обліку, щоб оформити договір купівлі-продажу будинку. Позивач обіцяла зареєструвати їх з дитиною в будинку, але так і не зробила цього. Кошти на купівлю даного будинку дала їх матір - відповідач по справі. Мати не заперечувала проти того, щоб будинок був оформлений на позивача. Заслухавши пояснення сторін по справі, свідка, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 12.06.2013 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.06.2013 року позивач [PERSON] придбала у [PERSON] жилий будинок [ADDRESS], та земельну ділянку, площею 0,0976 га, кадастровий номер 0520655900:02:004:0334, в межах згідно з планом, що розташована в [ADDRESS] (а.с.4-7). Як вбачається з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.06.2013 року [PERSON] зареєструвала своє право власності на вказані об'єкти нерухомого майна та є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Вінницької області, та земельної ділянки, площею 0,0976 га, кадастровий номер 0520655900:02:004:0334, що розташована за адресою: [ADDRESS] Вінницької області (а.с.8,9). Із розписки, наявної в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] письмово підтверджує те, що при купівлі будинку у [PERSON], що розташований в [ADDRESS] коштів за купівлю будинку [PERSON] не платила, оскільки ця операція є перереєстрацією будинку із одної особи на іншу, які є родичами між собою (а.с.74). Відповідно до відомостей із Домової книги для реєстрації громадян, які проживають у [ADDRESS] відповідач [PERSON] за вказаною вище адресою зареєстрована з 01.08.2001 року (а.с. 10-12). Вказані обставини також підтверджуються довідкою виконавчого комітету Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 2640 від 29.10.2014 року, згідно якої [PERSON], [INFO], дійсно з 01.08.2001 року по теперішній час зареєстрована та проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] Вінницької області (а.с. 69). Відповідач [PERSON] являється матір`ю позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 28.07.1966 року (а.с. 72). З довідки начальника управління праці та соціального захисту населення Вінницької області № 3343 (а.с. 65) вбачається, що відповідач [PERSON] являється дитиною війни, і має право на користування пільгами відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а також згідно посвідчення [NUMBER] [PERSON] присвоєно почесне звання «мати-героїня» (а.с. 67). Комунальні послуги з оплати за природній газ сплачує відповідач [PERSON], про що свідчать копії розрахункових книжок з оплати за природній газ та копії наданих квитанцій (а.с.75-81). В своїй позовній заяві [PERSON] просить виселити [PERSON] з житлового будинку, який їй належить на праві власності, посилаючись на ст.ст.321, 391 ЦК України, згідно яких право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Правовідносини, що виникли між сторонами, передбачені й регулюються нормами Житлового кодексу України. Стаття 156 ЖК України передбачає, що члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до житлового будинку (квартири). До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: дружин, діти і батьки. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Зі змісту ст.116 ЖК України вбачається, що виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку або інших осіб, які проживають разом із ним, можливо у тому випадку, якщо вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Позивач [PERSON] не заявляє своїх позовних вимог із зазначених вище підстав та не доводить тих обставин, з якими житлове законодавство пов'язує можливість виселення відповідача [PERSON] із вказаного житлового будинку, а сама в судовому засіданні пояснила, що відповідач ніяким чином не чинить їй перешкод у користуванні її майном, вона лише просить виселити її матір - відповідача по справі, так як має намір продати житловий будинок. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За таких обставин, вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, не доведено підстав, передбачених ст.116 ЖК України для виселення відповідача із житлового будинку, який належить позивачеві згідно договору купівлі-продажу. Тому враховуючи те, що позивачем не надано доказів в підтвердження своїх позовних вимог, дійшов висновку, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed