Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що рішенням Савранської селищної ради від 19.04.1990р. №3 їй було надано в безстрокове користування земельну ділянку площею 900кв.м, яка розташована в [ADDRESS] , а 29.07.1990р. вона уклала договір з Виконавчим комітетом Савранської селищної ради про безстрокове використання даної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності, будівництво якого було закінчено в листопаді 1993р. та 11.01.1994р. прийнято в експлуатацію, про що 19.01.1995р. затверджено відповідний акт. Як вказує позивачка, будинок збудовано за її власні кошти та кошти її батьків. Право приватної власності на вказаний будинок позивачка зареєструвала 10.05.2019р. У 2007 році позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] і проживала в с.Надлиманське, Овідіопольського району, Одеської області, а у 2009 році отримала державні акти на дві земельні ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, площею 0,102га, та ведення особистого селянського господарства площею 0,150га, які розташовані в [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що в листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою про розірвання шлюбу, у зв`язку з чим вона запропонувала йому визнати за нею право власності на вказане майно мирним шляхом, але він відмовився. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила справу розглянути за її відсутності (а.с.66). Відповідач в судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце цього засідання був повідомлений належним чином (а.с.65), що згідно ч.1 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. При цьому, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.47-48), в якому вказав, що визнає право власності на зазначений у позовній заяві будинок та земельні ділянки за позивачкою і не має до неї жодних претензій щодо цього майна, а участь в оформленні документів щодо права власності буде приймати після розірвання шлюбу. Відповідач просить постановити ухвалу про закриття провадження у справі, оскільки, на його думку, предмет спору відсутній, а також просить звільнити його від відшкодування сплаченого позивачкою судового збору. Позивачка подала до суду відповідь на відзив (а.с.55-57), у якій заперечує доводи відповідача щодо відсутності предмету спору та вказує, що він не дійшов з нею згоди щодо майнових питань, про що свідчить те, що з заявою про розірвання шлюбу він звернувся до суду, а не до органів реєстрації актів цивільного стану, хоча у них немає спільних дітей, що передбачено ч.1 ст.106 СК України. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Рішенням Савранської селищної ради від 19.04.1990р. №3 [PERSON] було надано в безстрокове користування земельну ділянку площею 900кв.м, яка розташована в [ADDRESS] , для індивідуального житлового будівництва (а.с.30). 29.07.1990р. [PERSON] уклала договір з Виконавчим комітетом Савранської селищної ради про вступ у безстрокове використання даної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності (а.с.31-32). Рішенням Виконавчого комітету Савранської селищної ради від 19.01.1995р. затверджено акт про закінчення будівництва і введення в експлуатацію житлового будинку, розташованого на вказаній земельній ділянці (а.с.33). 03.09.2009р. на підставі рішення Савранської селищної ради №323 від 21.10.2008р. видано державний акт серії ЯИ №125137, відповідно до якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,150га, кадастровий номер 5124355100:02:005:0215, що розташована в смт.Саврань, Одеської області (а.с.18). Також, на підставі цього рішення селищної ради [PERSON] видано державний акт серії ЯИ №125138, відповідно до якого вона є власником земельної ділянки площею 0,102га, кадастровий номер 5124355100:02:005:0214, що розташована в [ADDRESS] (а.с.19). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №166047142 від 10.05.2019р. [PERSON] є власником житлового будинку загальною площею 204,2кв.м, житловою площею 79,5кв.м, що розташований за адресою [ADDRESS] , підстава виникнення права власності - державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №125138, виданий 03.09.2009р. Савранською селищною радою (а.с.16). В матеріалах справи міститься копія технічного паспорту на вказаний житловий будинок, виготовленого Савранським бюро технічної інвентаризації, станом на 25.09.2018р., в якому його власником зазначено [PERSON] (а.с.11-15). Судом встановлено, що 26.12.2007р. між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області 26.12.2007р. (а.с.10). 03.11.2020р. [PERSON] звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ним та [PERSON] (а.с.51-53), по справі ухвалою цього суду від 05.11.2020р. відкрито провадження (а.с.54). Інформація щодо результатів судового розгляду вказаної позовної заяви в матеріалах справи відсутня. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 3 та 4 ст.368 цього Кодексу визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Як вбачається з матеріалів справи, право власності на зазначене вище майно набуте позивачкою внаслідок його приватизації та за кошти, які не належали відповідачу. Відповідач фактично визнав позов, вказавши, що визнає право власності на зазначений у позовній заяві будинок та земельні ділянки за позивачкою і не має до неї жодних претензій щодо цього майна, що відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що визнання за позивачкою права власності на зазначене у позовній заяві майно може порушити права, свободи чи інтереси інших осіб. Доводи відповідача щодо відсутності предмету спору суд до уваги не приймає, оскільки, як вбачається з позовної заяви, позивачка має обгрунтовані сумніви щодо визнання за нею в подальшому відповідачем права власності на вказане вище майно з огляду на те, що з його боку вже мав місце факт відмови від участі в оформленні права власності на це майно. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що обставини, на які посилається позивачка, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що грунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в сумі 2592,00грн.

Outcome: approved