Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Приватного підприємства «Виробничо-комерційне підприємство «Волиньгранпостач» (далі - ПП ВКП «Волиньгранпостач») про розірвання трудового договору та стягнення заборгованості по заробітній платі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.04.2010 року відповідно до наказу №001-05 її було прийнято на посаду двірника. Вказує, що відповідач припинив свою трудову діяльність, і не виплатив їй заробітної плати. А згідно з вимогами ст. 38 КЗпП України вона має право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з власної ініціативи, попередивши роботодавця за два тижні до цього, в зв'язку з чим 27.11.2013 року нею було надіслано заяву про її звільнення за власним бажанням. Однак, її заява залишена без задоволення, відповідач жодних дій не вчинив, внаслідок чого вона не має можливості звільнитися у встановленому законодавством порядку і працевлаштуватися на законних підставах. Вважає, що її право на працю, на оплату праці та здійснення обов'язкових соціальних внесків, порушено відповідачем, який не звільняє її у встановленому законом порядку. В зв'язку з чим, просить суд розірвати безстроковий трудовий договір, укладений 20 квітня 2010 року між ПП ВКП «Волиньгранпостач» та нею, крім того, стягнути заборгованість по заробітній платі за період з 01.02.2011 року по 01.01.2012 рік в сумі 5626 грн. 09 коп. В судове засідання позивач не з'явилася, проте подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, просить суд позов задовольнити із підстав зазначених у позовній заяві. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам, хоч був повідомлений про час та місце слухання справи, про що свідчать письмові матеріали справи . Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін, що не з'явилися, по наявним матеріалам справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 квітня 2010 року, відповідно до наказу ПП ВКП «Волиньгранпостач» №001-05 позивача було прийнято на роботу до відповідача на посаду двірника (а.с. 3). Відповідно до ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що у відповідача за період з 01.02.2011 року по 01.01.2012 рік виникла заборгованість по виплаті позивачу заробітної плати в сумі 5626 грн. 09 коп., що встановлено вироком Луцького міськрайонного суду від 23.04.2012 року, яким керівника ПП ВКП «Волиньгранпостач» визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 175 ч. 1 КК України (а.с. 8-9). Зазначена обставина, згідно вимог ч.3, 4 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Таким чином, суд прийшов до висновку, що з вини ПП ВКП «Волиньгранпостач» в порушення вимог ст. 116 КЗпП України [PERSON] при звільненні вчасно не була виплачена заробітна плата, а тому наявні підстави для стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 5626,09 грн. Згідно з вимогами ч. 1, 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з власної ініціативи, попередивши роботодавця за два тижні до цього. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. З матеріалів справи вбачається, що 27.11.2013 року позивач надіслала відповідачу цінним листом заяву про її звільнення за власним бажанням (а.с. 4, 5). Однак, як з'ясовано в судовому засіданні, що відповідач жодних дій щодо звільнення позивача в установленому законом порядку не вчинив, а тому [PERSON] на даний час не в змозі працевлаштуватися на законних підставах. Таким чином, її право на працю, на оплату праці, та здійснення обов'язкових соціальних внесків порушено відповідачем, який не звільняє її у порядку, передбаченому статтею ст. 38 КЗпП України. А тому укладений між сторонами трудовий договір підлягає розірванню в судовому порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є підставний та підлягає до задоволення.

Outcome: approved