Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних в сумі 217 грн. 92 коп., 4956 грн.23 коп. інфляційних втрат, 1652 грн.18 коп. процентів за користування коштами в період з 01 грудня 2014 року до 01 липня 2015 року та понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивачка збільшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідачки 3% річних в сумі 315 грн. 52 коп., 5433 грн.35 коп. інфляційних втрат, 2098 грн.67 коп. процентів за користування коштами в період з 01 вересня 2014 року до 01 серпня 2015 року В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що рішенням Славутського міськрайонного суду від 13 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] стягнуто на її користь борг за договором позики в розмірі 12000 грн. та судові витрати. 11 грудня 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання цього рішення, в ході якого було звернуто стягнення на отримувану відповідачкою пенсію. За період з березня місяця 2015 року по липень місяць 2015 року з відповідачки було стягнуто на її користь 1225 грн.42 коп. Тому станом на 01 серпня 2015 року борг відповідачки за виконавчим листом становить 10774 грн.58 коп. Відповідачка прострочила виконання грошового зобов»язання, а тому відповідно до вимог діючого законодавства, а саме ст.536,625, 1048 ЦК України повинна сплатити їй індексацію, 3% річних та проценти від суми позики відповідно до облікової ставки НБУ. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник фахівець у галузі права [PERSON] позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позову не визнали і пояснили, що написана відповідачкою 14 серпня 2015 року розписка про повернення раніше отриманих коштів в борг не є договором. В цій розписці не обумовлені будь-які проценти за користування грошовими коштами, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідачка визнає, що повинна повернути позивачці кошти, стягнуті рішенням Славутського міськрайсуду від 13 жовтня 2014 року і по мірі можливості повертає їх. Повністю погасити борг вона не має змоги через відсутність інших, крім пенсії, доходів. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, відповідачки та її представника, дослідивши представлені письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по слідуючих підставах. Так, рішенням Славутського міськрайонного суду від 13 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] борг за договором позики відповідно до ст.1046, 1047,1049 ЦК України в розмірі 12000 грн. та судові витрати. Постановою Головного державного виконавця відділу ДВС Славутського міськрайонного управління юстиції від 11 грудня 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 01 грудня 2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 12000 грн. боргу та судових витрат. Відповідно до довідки в.о. начальника ВДВС Славутського міськрайонного управління юстиції від 09.09.2015 року станом на 09 вересня 2015 року відповідачкою сплачено на користь позивачки: 16.03.2015 року - 201 грн.99 коп.; 06.04.2015 року - 247 грн.75 коп.; 08.05.2015 року 247 грн.75 коп.; 04.06.2015 року 275 грн.51 коп.; 08.07.2015 року 252 грн.42 коп. Таким чином рішення Славутського міськрайонного суду від 13 жовтня 2014 року на час подання заяви про збільшення позовних вимог відповідачкою повністю не виконано. Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов»язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599,600, 604-609 ЦК України. Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов»язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, є достатні підстави вважати, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 ч.2 ЦК України та ст.1048-1 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 2 статті 1048 ЦК України визначено випадки у яких, договір позики вважається безпроцентним, а саме якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Враховуючи,що жодна із вищевказаних підстав не може бути застосована до спірних правовідносин, укладений між сторонами договір позики не може вважатися безпроцентним. Рішенням Славутського міськрайсуду від 13 жовтня 2014 року встановлено, що згідно розписки від 14 серпня 2014 року [PERSON] зобов»язується повернути отримані від [PERSON] кошти в борг в сумі 12000 грн. Позивачка просить стягнути з відповідачки 2098 грн.67 коп. процентів від суми позики за період з 01 вересня 2014 року по 01 серпня 2015 року, виходячи з розміру боргу станом на 01 серпня 2015 року 10774 грн. 58 коп. відповідно до облікової ставки НБУ: -з 01.09.2014 року по 12.11.2014 року включно - 12,5% (за 73 дні користування-269,36 грн. процентів); -з 13.11.2014 року по 05.02.2015 року включно 14% (за 85 днів користування- 351 грн.28 коп. процентів); -з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року включно 19,5% (за 26 днів коритстування- 149 грн.66 коп. процентів); -з 04.03.2015 року по 31 липня 2015 року включно -30% (150 днів користування- 1328 грн.37 коп. прострочки). Суд вважає за можливе погодитися із наведеним позивачкою розрахунком, оскільки не може вийти за межі позовних вимог та провести розрахунок процентів в більшому розмірі із врахуванням суми боргу 12000 грн. до березня місяця 2015 року, який в загальному складає 2209 грн.72 коп. Тому вимоги позивачки в частині стягнення 2098 грн.67 коп. процентів від суми позики підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом оглянуто матеріали цивільної справи №682/2977/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. У вказаній справі наявне письмове звернення адвоката [PERSON] за дорученням позивачки до відповідачки про повідомлення конкретної дати повернення боргу протягом трьох робочих днів з моменту отримання даного повідомлення. Вказане звернення відповідачка отримала 28 серпня 2015 року, про що свідчить відповідна поштова розписка. Зазначене звернення суд розцінює як вимогу позивачки, направлену відповідачці про повернення боргу і вважає, що днем пред»явлення позикодавцем вимоги про повернення боргу є третій робочий день після отримання такого письмового повідомлення, тобто 02 вересня 2015 року, що співпадає з датою звернення [PERSON] з позовом до Славутського міськрайонного суду про стягнення боргу за договором позики з [PERSON] Таким чином інфляційні втрати повинні нараховуватися через тридцять днів від 02 вересня 2015 року, тобто з 02 жовтня 2015 року. Позивачка просить стягнути з відповідачки 3% річних за період з 01 вересня 2014 року по 31 липня 2015 року, що складає 315 грн.52 коп. Однак, позивачкою при обрахунку 3% річних за період з 16 березня 2015 року по 31 липня 2015 року взята сума боргу 10774 грн.58 коп., яка фактично склалася станом на 01 серпня 2015 року. При розрахунку 3% річних з 02 жовтня 2014 року по 31 липня 2015 року з урахуванням щомісячного погашення боргу відповідно до довідки ВДВС від 09.09.2015 року розмір процентів буде більшим, ніж визначено позивачкою а саме 321 грн.04 коп. Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, тому вважає за можливе погодитися із проведеним позивачкою розрахунком 3% річних в загальній сумі 315 грн.52 коп. Розрахунок інфляційних збитків, проведений позивачкою, підлягає зменшенню. Із такого розрахунку слід виключити інфляційні збитки за вересень місяць 2014 року в сумі 348 грн. та за один день жовтня місяця 2014 року в розмірі 9 грн. 29 коп. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на суму 5076 грн.06 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. До витрат, пов»язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» з 01.01.2015 року встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 1218 грн. А тому відповідно 40% за годину роботи, особи, яка надає правову допомогу, складає 487 грн. 20 коп. Згідно акту прийомки виконаних робіт (надання правової допомоги) від 11.09.2015 року витрати на правову допомогу, сплачені фахівцю в галузі права згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру від 09 вересня 2015 року та від 11 вересня 2015 року склали 3896 грн. Таким чином вимоги позивачки про стягнення витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та зважаючи на участь фахівця в галузі права в судовому засіданні 2 год. 30 хв. Тому до стягнення підлягає сума 1162 грн.58 коп. за наступним обрахунком: 487 грн. 20 коп. х 2 год.30 хв. = 1218 грн. х 95,45% = 1162 грн. 58 коп. Витрати по сплаті судового збору підлягають частковому задоволенню на суму 232 грн. 52 коп. за наступним розрахунком : 243 грн. 60 коп. х 95,45%=232 грн.52 коп.

Outcome: approved