Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем вони перебували у шлюбі, який рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 08 червня 2011 року розірвано. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає позивачці ніякої допомоги на утримання дитини. Позивачка ніде не працює, ніякого доходу не отримує, а тому їй важко самій забезпечувати належний фізичний розвиток сина. Відповідач не має постійного місця роботи, займається разовими тимчасовими роботами, а тому встановити розмір його доходу не можливо, отже [PERSON] вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі. У зв'язку з наведеним позивачка просить стягувати з відповідача аліменти по 1500 гривень в її користь, на утримання сина [PERSON], щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги змінила, зменшивши суму аліментів, яку просить стягувати з відповідача, до 1000 гривень, просить позов задовольнити. Відповідач, [PERSON], допитаний в порядку окремого судового доручення Зборівським районним судом Тернопільської області, позов не визнав та подав заперечення на позовну заяву, в якій зазначив, що викладені у позовній заяві обставини не відповідають дійсності, оскільки з серпня 2011 року по січень 2015 року син проживав з ним в с.Гаї Розтоцькі, де відвідував школу. Він особисто приймає участь у матеріальному забезпеченні сина перераховуючи щомісячно позивачці 500-600 гривень та купуючи дитині одяг, виходячи з цього просить відмовити у задоволенні позову про стягнення з нього аліментів в користь [PERSON] Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 13.05.2004 року до 08 червня 2011 року, коли шлюб між ними було розірвано Зборівським районним судом Тернопільської області. За цей час у них народився син - [PERSON], [INFO]. Дитина [PERSON] перебуває на утриманні позивачки, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №583 від 12.11.2015 року та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON], складеного депутатом Верхньоводянської сільської ради - Блинтя С.В. та затвердженим сільським головою с.Верхнє Водяне, Рахівського району, Закарпатської області - Гуцул В.Д. Згідно вказаного акту на даний час [PERSON] ніде не працює, підприємницькою діяльністю не займається, в ЦЗ не зареєстрована. За змістом ст.ст. 181, 182 СК України, у випадку невиконання батьками свого обов'язку утримувати дитину, аліменти присуджуються за рішенням суду в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, де враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. На підставі цього, суд вважає, що відповідач зобов'язаний надавати дитині утримання, достатнє для задоволення її розумних потреб, виходячи зі стану здоров'я дитини, її матеріального становища, а також зі свого стану здоров'я та матеріального становища. Квитанції, які надав відповідач про перерахування коштів на утримання дитини не містять даних в який період зазначені кошти ним перераховувалися, а заява [PERSON] про відсутність у неї претензій фінансового характеру, на яку посилається відповідач, вчинена ще 11.02.2011 року, тобто більше п'яти років тому, та вона не може стосуватися матеріального забезпечення сина, оскільки такий обов'язок батьків чітко передбачений Сімейним кодексом України. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У матеріалах справи відсутні відомості щодо постійного місця роботи та розміру доходів відповідача, поряд з цим останній в запереченні на позовну заяву зазначив, що він постійного місця роботи не має, тому суд вважає, що справедливим буде щомісячне стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд, виходячи із принципу розумності та справедливості з огляду на те, що батьки зобов'язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, приймаючи до уваги матеріальне становище дитини, а саме те, що вона є неповнолітньою, не має доходу, матеріальне становище відповідача, який жодних доказів свого матеріального стану чи стану здоров'я, який би підтверджував неможливість сплачувати утримання дитині, суду не надав, тому суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти на утримання сина [PERSON], з врахуванням того, що відповідач не має постійного місця роботи, тому розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі - по 1000 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Аліменти на утримання дитини згідно ст. 79 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в даному випадку з 15.12.2015 року. Крім того, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в спеціальний фонд Державного бюджету України, судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок. В силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved