Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою до ПАТ «Завод «Ленінська кузня», ДП «Житлово-експлуатаційна контора-ЛК» ВАТ «Завод «Ленінська Кузня» про визнання права користування жилою кімнатою, вселення. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що з 1999 року [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] У 2002 році [PERSON] на підставі ордеру отримав кімнату, жилою площею 18 кв.м., в гуртожитку по [ADDRESS] 25.01.08р. між [PERSON] та [PERSON] шлюб було зареєстровано офіційно, після реєстрації шлюбу [PERSON] продовжувала проживати разом з [PERSON] в [ADDRESS], проте без реєстрації. [INFO]. [PERSON] помер. Після смерті чоловіка [PERSON] залишилась проживати у спірній кімнаті. На підставі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва [PERSON] 02.07.11р. була зареєстрована в [ADDRESS] У листопаді 2011р. відповідачем виселено [PERSON] із спірної кімнати, у зв'язку з чим остання звернулася до суду про визнання за нею права на житло та вселення. Рішенням Подільського районного суду м. Києва у задоволенні позову [PERSON] про визнання права користування житлом, а саме [ADDRESS] та вселення було відмовлено. Позивач, посилаючись на те, що вона є інвалідом ІІ-ої групи та не має іншого житла, звернулась до суду з аналогічним позовом і просить суд визнати за нею право користування спірною кімнатою та вселити її. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись його безпідставність, оскільки вимоги [PERSON] про визнання права на житло та вселення були предметом розгляду Подільським районним судом м. Києва. ДП «Житлово-експлуатаційна контора-ЛК» ВАТ «Завод «Ленінська Кузня» звернулося до суду із заявою про розгляд справи без участі представника (а.с. 102, 136). Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. 05.11.02р. [PERSON] було видано ордер на право зайняття [ADDRESS] з правом зайняття - 1 чол. (а.с. 4). 25.01.08р. [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5), а [INFO]. [PERSON] помер (а.с. 6). На підставі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.06.11р. [PERSON] була зареєстрована у спірній кімнаті, проте у листопаді 2011 року її було виселено із займаного жилого приміщення на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 05.08.08р. [PERSON], посилаючись на відсутність іншого житла, звернулася до суду Подільського районного суду м. Києва з позовом до ДП «Житлово-експлуатаційна контора-ЛК» ВАТ «Завод «Ленінська Кузня» за участю третьої особи ВАТ «Завод «Ленінська Кузня» про визнання права на житло та вселення її до [ADDRESS]. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22.03.12р, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.05.12р., у задоволенні позову [PERSON] відмовлено (а.с. 77-78, 80-82). Вказаним рішенням місцевого суду та ухвалою апеляційної інстанції встановлено, що позивач, не перебуваючи у трудових відносинах з підприємством не має права на проживання в гуртожитку, а відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація не є підставою для визнання права користування житлом. Ч. 3 ст. 61 ЦПК України, визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З урахуванням ч. 3 ст. 61 ЦПК України суд, приходить до висновку про те, що зазначені вище обставини, встановлені судовим рішенням від 22.03.12р., що набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи, тобто рішення суду першої інстанції має преюдиційне значення. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Відповідно до п. 2 ч. 7 постанови пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ. За наведених обставин, рішення Подільського районного суду м. Києві від 22.03.12р. має преюдиційне значення при розгляді даної справи, а тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, п. 2 ч. 7 постанови пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»,

Outcome: dismissed