Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В позові посилається на те, що 09.07.2015 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3275, яким вирішено стягнути з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 73178.68 грн., зокрема: 11113.27 грн. залишок заборгованості за кредитом; 23459.11 грн. відсотки; 33502.55 грн. пеня; 3403.75 грн. штраф; 1700 грн. витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису. Про наявність цього виконавчого напису вона довідалася на початку грудня 2015 року із матеріалів виконавчого провадження МВ ДВС Ужгородського МРУЮ, після того як зявилася на виклик за повісткою державного виконавця. З вищенаведеним виконавчим написом не погоджується, вважаю його незаконним і таким, що не підлягає виконанню. Вказує, що жодних кредитних договорів з ПАТ КБ «Приватбанк» щодо отримання вказаних в оскаржуваному написі сум у кредит, вона не укладала. Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження в МВ ДВС Ужгородського МРУЮ нею було встановлено, що банком приватному нотаріусу замість оригіналу кредитного договору було надано заяву від 02.05.2006 р. про надання кредиту, яка не являється кредитним договором. Дана обставина є порушенням зі сторони відповідачів положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. за № 1172, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5 та ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, зі змісту останнього абзацу другої сторінки заяви від 02.05.2006 р. про надання кредиту вбачається, що ця заява виключно в сукупності з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і Тарифами складає кредитно-заставний договір. В той же час, банком приватному нотаріусу не надавалися Умов надання споживчого кредиту фізичним особам і Тарифів, а отже не надавалося і оригіналу кредитного договору. Навіть за умови, якщо розглядати заяву від 02.05.2006 р. про надання кредиту як кредитний договір, то слід звернути увагу на те, що у прохальній частині згаданої заяви, а також у першому абзаці розділу заяви «Банківські послуги», йде мова про надання коштів у кредит строком на 42 місяці по 02.11.2009 р. При цьому, оплата повинна здійснюватися кожного календарного місяця з 3 по 10 число у сумі 451.8 грн. Тобто, 42 місяці це період між 02.05.2006 р. дата написання заяви та 02.11.2009 р. дата здійснення останнього платежу по кредиту. Враховуючи встановлені строки на вчинення виконавчого напису та порядок їх обчислення вбачається, що банк мав право протягом трьох років, з моменту виникнення у нього права щодо стягнення з позивача у примусовому порядку кожного із періодичних платежів, звернутися до нотаріуса із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису на кожен або декілька з цих прострочених періодичних платежів, а нотаріус, відповідно, виключно в межах цих строків мав право вчинити виконавчий напис на кожен або декілька з цих прострочених періодичних платежів. За умовами заяви від 02.05.2006 р. про надання кредиту, останній періодичний платіж повинен бути сплачений до 02.11.2009 р. Тобто, враховуючи трьохрічний термін на вчинення виконавчого напису з моменту виникнення права вимоги, то навіть на останній платіж вчинення виконавчого напису можливе лише до 02.11.2012 р. Однак, у даному випадку ці строки були пропущені. Таким чином, враховуючи, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено 09.07.2015 р., то відповідачами порушено: строки на його вчинення, встановлені ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5; порядок обчислення строків, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, встановлені п. 3.4. цього ж порядку. Відповідно до п. 6.2. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. за № 296/5, неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору. Однак, з огляду заяви від 02.05.2006 р. про надання кредиту не віднайшло у ній свого відображення право банку на стягнення будь-яких неустойок, штрафів чи пені. На підставі викладеного, просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис вчинений 09.07.2015 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3275. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просить позов задовольнити. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у судовому засіданні проти позову заперечила та просить у його задоволенні відмовити з підстав наведених у письмових запереченнях проти позову, які долучені до матеріалів справи. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилася. Надіслала до суду письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи, в яких просить відмовити у задоволенні позову, а також надала до заперечення в якості додатків копії заяви позичальника № DNH4KL29940299 від 02.06.2006 р., виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості, письмової вимоги від 01.07.2015 р. про усунення порушень за кредитним договором, поштового опису та фіскального чеку про направлення вимоги. Заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON] та представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 9 липня 2015 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3275, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № DNH4KL29940299 від 02.06.2006 р. в сумі 71478.68 грн., з яких: 11113.27 грн. залишок заборгованості за кредитом; 23459.11 грн. сума заборгованості по відсоткам; 33502.55 грн. пеня; 3403.75 грн. штраф, та витрат, повязаних з вчиненням цього виконавчого напису в сумі 1700 грн. Відповідно до\~статті 88 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зокрема,\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~встановлено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів, додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника, із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як слідує з матеріалів справи, банк надав позивачці кредит на підставі заяви від 2 травня 2006 року № DNH4KL29940299, в якій є запис про те, що крім заяви невідємною частиною кредитного договору є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, а також Тарифи банку, які банк приватному нотаріусу не представив. За таких обставин вважається, що банк не надав приватному нотаріусу оригінал кредитного договору, на підставі якого виникла заборгованість. Крім того, виходячи зі змісту заяви позивачки від 2 травня 2006 року, позивач просив надати йому кредит в сумі 12483.6 грн. зі сплатою за користування кредитними коштами 2.09 % у місяць. При цьому, заява позивачки від 2 травня 2006 року не містить умов щодо сплати позивачем, як позичальником, неустойки, яку стягнуто виконавчим написом нотаріуса. Отже, предявлена банком до стягнення сума заборгованості розрахована всупереч умовам, які прописані в заяві від 2 травня 2006 року, а тому не може вважатися безспірною. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями\~не більше одного року. Пунктами 1.1., 3.2.-3.4. Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р. передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Приватний нотаріус [PERSON] порушила зазначені вище вимоги Закону і вчинила виконавчий напис вже після закінчення трирічного строку з дня виникнення у відповідача права вимоги її стягнення. Вказане підтверджується заявою позичальника від 2 травня 2006 року, відповідно до якої банк надав позичальниці кредитні кошти на строк 42 місяців по 02.11.2009 р. Виходячи з цього, приватний нотаріус не мала права вчиняти виконавчий напис починаючи з 02.11.2012 р. З урахуванням встановлених обставин і вимог ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України, вищевикладене в сукупності є підставою для визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому позов підлягає до задоволення. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивачки підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 551.2 грн.

Outcome: approved