Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що з 10.09.2007 року позивачу на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою також зареєстрований її колишній чоловік - відповідач, але з січня 2017 року не мешкає за місцем реєстрації. За весь час своєї відсутності за місцем реєстрації відповідач не приймав участі у сплаті комунальних послуг та всі оплати здійснює позивач. Добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовляється. З огляду на зазначене, позивач звернулася з даним позовом до суду. Сторони, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач позовні вимоги визнав. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно ст. 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності, а саме по 1/3 часки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 10.09.2007 року (серія [NUMBER]). З копії довідки про склад сім'ї №12708, виданої 23.10.2017 року Відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані 3 особи: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. У відповідності до копії акту про фактичне проживання (непроживання) № 2144 від 24.10.2017 року за адресою: [ADDRESS] фактично проживають [PERSON] та [PERSON]. Окрім зазначених осіб ніхто не мешкає з січня 2017 року по теперішній час. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] без поважних причин понад передбачені законодавством строки та втратив інтерес до житла. У відповідності до ч 1 ст. 82 ЦПК України обставини, що визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, враховуючи визнання позову відповідачем, суд доходить висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved