Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису, яку мотивує тим, що її син [PERSON] проживає разом з нею та її матір`ю [PERSON] постійно вчиняє домашнє насильство відносно неї та [PERSON] , зловживає алкоголем, під дією якого вчиняє бійки та сварки, пошкоджує домашні речі, меблі, інше облаштування будинку, що призводить до страждань останніх. Заявник зазначає, що вона неодноразово викликала працівників поліції, зокрема 04.12.2018 та 19.04.2018, які складали протоколи відносно кривдника за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Звертає увагу, що 01 березня 2019 року суд постановив визнати [PERSON] винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У звязку із наведеним просить видати обмежувальний припис щодо [PERSON] з визначенням наступних тимчасових обмежень щодо його прав відносно неї, а саме про заборону [PERSON] строком на 6 місяців перебувати за адресою: [ADDRESS] та заборонити наближатися на відстань ближче ніж 100 м до будинку [ADDRESS] . Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, які наведені у заяві, просить такі задовольнити. В судовому засіданні заявниця підтримала вимоги викладені в заяві, надала пояснення, аналогічні до викладених у заяві про видачу обмежувального припису та просила таку задоволити. Заінтересована особа будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи чи відзиву не подав. З врахуванням зібраних доказів, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до переконання про підставність заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017№2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоровю особи. Згідно з положеннями п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Положеннями ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обовязків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Судом встановлено, що заявниця [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] та являється матір`ю [PERSON] , який проживає у [PERSON] Дослідивши матеріали справи, зокрема копії постанови суду від 01.03.2019 року, акт обстеження житлово-побутових умов та інші матеріали справи, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо матері [PERSON] , є високим вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. Суд вважає, що обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника. Тому заяву слід задоволити. На підставі ч.3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч.4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved