Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про встановлення батьківства. В обґрунтування позову вказує, що з 2000 року вона підтримувала фактичні шлюбні стосунки з відповідачем - [PERSON]. Відповідач протягом 14-ти років майже кожний день бував у неї вдома, залишався ночувати. Часто в результаті непорозумінь з дружиною в сімї відповідача, остання йшла до своїх батьків, тому вона (позивачка) в цей час знаходилася у відповідача вдома, ночувала в нього. Також вказує, що відповідач весь цей час підтримував її матеріально, допомагав, проявляв увагу до її проблем і надавав допомогу у їх вирішенні, вітав її та її сина з усіма святами, дарував подарунки, перебував в неї під час відзначення різних свят, спілкувався з її родичами та знайомими. В кінці 2012 року вона дізналася про вагітність, яка є наслідком інтимних стосунків з відповідачем. При цьому відповідач запевнив її, що буде продовжувати ті самі відносини, що склалися між ними та буде дбати про їх дитину та матеріально їй допомагати, якщо дитина походить від нього, однак в подальшому відповідач став виказувати більші сумніви в своєму батьківстві стосовно їх майбутньої дитини. В останній раз вони спілкувалися з відповідачем 21.02.2013 року в його квартирі і він повідомив, що зможе повірити в своє батьківство лише шляхом доведення цього факту експертизою. Після цього вони не бачилися і відносини між ними припинилися. 21.06.2013 року вона народила сина [PERSON]. Запис про батька дитини в свідоцтві про народження дитини 1-СР № 177679 від 27.07.2013 року було зроблено у відповідності до ст. 135 СК України за вказівкою матері при відсутності заяви батька, з яким вона не перебуває в зареєстрованому шлюбі. Вказує, що відповідач в дійсності є батьком її сина - [PERSON], [INFO] і його біологічне батьківство необхідно довести в судовому порядку. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. А тому, просить визнати батьківство [PERSON] щодо неповнолітнього [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В судовому засіданні 29.10.2014 року та 25.11.2014 року відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що інтимних стосунків з позивачкою не мав, а тому він не може бути батьком її сина - [PERSON], [INFO]. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника [PERSON], пояснення відповідача [PERSON], пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступних підстав. Як передбачено\~ст. 3 ЦПК України,\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені\~ст. 16 ЦК України\~та\~Сімейним Кодексом України.\~\~\~\~ Відповідно до положень ст.ст.\~11,\~60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення (ст. 212 ЦПК України). Захист державою сімї, дитинства, материнства і батьківства закріплені у ст. 51 Конституції України. Відповідно до ст. 7 Конвенції «Про права дитини» - дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків. В судовому засіданні встановлено, що 21.06.2013 року народився [PERSON], про що 27.07.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 820 та видано свідоцтво про народження дитини 1-СР № 177679. Матірю дитини є позивачка [PERSON]. В актовому записі про народження дитини записано прізвище дитини - «Карманчиков», імя - «Олексій», по батькові - «Миколайович» та відповідно до частини 1 статті 135 СК України запис про батька дитини [PERSON] - [PERSON] внесено на підставі заяви матері. Позивачка [PERSON] у шлюбі з відповідачем чи в іншому шлюбі не перебувала і не перебуває. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою ( ч. 1\~ст. 135 СК України). Згідно з ч. 1\~статті 128 СК України\~батьківство дитини може бути визнане за рішенням суду у разі відсутності спільної заяви чоловіка і жінки що стосується походження дитини які не перебувають у шлюбі між собою, до органів реєстрації актів цивільного стану, а також у разі відсутності заяви чоловіка який не перебуває у шлюбі із матірю дитини до органу реєстрації актів цивільного стану про визнання себе батьком дитини. Судом встановлено, що вищезазначених заяв до органів РАЦСу сторонами не подавались. Відповідно до ч. 2\~ст. 128 СК\~України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~ЦПК України. Пунктом 5\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року N 3\~постановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно з ст.ст.\~213,\~215 ЦПК\~рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Також у вищезазначеній постанові розяснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Показами свідків, даними в судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 2000 року по лютий 2013 року перебували в близьких (інтимних) стосунках. Після народження дитини [PERSON] відповідач своє батьківство не визнав, з матірю та дитиною не спілкується. На виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України судом, за клопотанням позивачки, ухвалою суду від 25.11.2014 року була призначена судово-генетична експертиза для встановлення кровного споріднення відповідача [PERSON] та дитини [PERSON], [INFO], проведення якої було доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (а.с. 44, 62). Відповідач [PERSON] був присутнім в судовому засіданні при винесенні ухвали про призначенні експертизи, до того ж копію ухвали від 25.11.2014 року отримав його адвокат [PERSON] 26.11.2014 року (а.с. 36). Копію ухвали суду від 14.04.2015 року відповідач [PERSON] отримав 13.05.2015 року, свідченням чого є розписка про вручення поштового відправлення (а.с. 66). Крім того, відповідач [PERSON] повідомлявся судом про необхідність прибуття в приміщення відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи 18.06.2015 року та 17.07.2015 року для відбору зразків крові, однак повідомлення повернулися з звязку з їх неотримання відповідачем з відміткою «за терміном зберігання» (а.с. 70, 74). В звязку з цим ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.04.2015 року була повернута 21.07.2015 року без виконання та надійшли до суду 30.07.2015 року (а.с. 75). Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.11.2015 року, за клопотанням позивачки, ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.11.2014 року та від 14.04.2015 року повторно направлено до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи для проведення судово-генетичної експертизи. Відповідач [PERSON] повідомлявся судом про необхідність прибуття в приміщення відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи 22.01.2016 року та 26.02.2016 року для відбору зразків крові, однак повідомлення повернулися з звязку з їх неотримання відповідачем з відміткою «за терміном зберігання» (а.с. 109, 113). Крім того, про необхідність явки [PERSON] 22.01.2016 року до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи повідомлявся і адвокат [PERSON], який здійснював захист інтересів [PERSON] в суді, однак останній відмовився отримати роздруковане електронне повідомлення, про що було складено відповідний акт (а.с. 106). В звязку з неявкою відповідача [PERSON] на відбір зразків крові ухвали суду 25.11.2014 року та від 19.11.2015 року були повернуті без виконання (а.с. 114). Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.06.2016 року, задоволено клопотання позивачки, ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.11.2014 року та від 14.04.2015 року втретє було направлено до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи для проведення судово-генетичної експертизи. Разом з тим, даною ухвалою доручено відібрання у відповідача [PERSON] біологічних зразків, необхідних для проведення судово-генетичної експертизи, спеціалістам Черкаського обласного бюро судово-медичної експертизи. При цьому застосовано примусовий привід [PERSON], [INFO] через органи Головного управління Національної поліції в Черкаській області до Черкаського обласного бюро судово-медичної експертизи (м. Черкаси, вул. Грузиненка, 11) для відібрання біологічних зразків, необхідних для проведення судово-генетичної експертизи. Копія вказаної ухвали була направлена [PERSON], однак повернулася до суду, як така, що не отримана відповідачем, з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 172). 21.02.2017 року до суду надійшли рапорти ДОП СП Черкаського відділу ГУ НП України в Черкаській області [PERSON] від 03.10.2016 року, від 21.10.2016 року, від 28.10.2016 року та від 12.12.2016 року про неможливість здійснити привід [PERSON] до Черкаського обласного бюро судово-медичної експертизи, оскільки на здійснені неодноразові виходи за місцем проживання [PERSON] двері квартири ніхто не відкрив, на залишені повідомлення не відреагував. До того ж рапорту від 21.10.2016 року вбачається, що [PERSON] в телефонному режимі було повідомлено про існування вищезгаданої ухвали на що він повідомив, що викликів до суду він не отримував і про таку ухвалу чує вперше. 23.05.2017 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшло електронне повідомлення від 23.05.2017 року Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи з якого вбачається, що на виконання ухвали суду від 29.06.2016 року до вказаного медичного закладу зразки крові не надійшли. В звязку з цим, 13.06.2017 року ухвала суду повернута без виконання. За таких підстав, суд вважає, що відповідач [PERSON] свідомо ухилявся від проведення, призначеної судом експертизи, оскільки про призначення такої експертизи йому було відомо з моменту її призначення, до того ж про час дату її проведення повідомлявся і його адвокат, а також судом застосовувався і його привід, який залишився без виконання. \~\~\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Як розяснено в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року - у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК України може визнати факт, для зясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). А тому, з урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачка [PERSON] довела факт існування між нею та відповідачем [PERSON] з 2000 року по лютий 2013 року близьких (інтимних) стосунків, останній від проведення неодноразово призначеної судом експертизи ухилився та не надав доказів, якими б спростовував доводи позивачки, а тому приходить до висновку про задоволення позову про визнання [PERSON], [INFO] батьком дитини\~ [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження дитини, серія I-СР № 177679 від 27.07.2013 року). \~\~\~\~ На підставі викладеного та,

Outcome: approved