Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Бахмацького районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 28.08.2010 року між ними було укладено шлюб, від якого сторони мають неповнолітнього сина; сімейне життя позивача та відповідача не склалося, між ними постійно виникають сварки, що зумовили ворожнечу та неприязнь один до одного; з жовтня 2015 року сторони сумісно не проживають, спільного господарства не ведуть, фактично припинили шлюбні відносини, тому позивач вважає, що збереження сім»ї є неможливим і таким, що суперечить її інтересам та інтересам неповнолітньої дитини і просить шлюб розірвати. Сторони в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином сповіщеними про час та місце слухання справи, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, на примирення не згодні. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач 28.08.2010 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Бахмацького районного управління юстиції Чернігівської області за актовим записом № 95. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який разом з батьками зареєстрований і проживає в [INFO]. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕЛ № 055639 від 28.08.2010 року, копією свідоцтва про народження дитини серії І-ЕЛ № 146045 від 12.11.2013 року, довідкою виконавчого комітету Бахмацької міської ради Бахмацького району Чернігівської області від 25.11.2015 року № 6748 (а.с.5,6). З жовтня 2015 року сторони подружніх відносин не підтримують, ведуть окреме господарство, спільних інтересів та спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не мають. За даних обставин шлюб між ними носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач в судове засідання не з»явився, заперечень проти позову не надіслав, своїм правом подати суду докази та надати пояснення не скористався. Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їх інтересам та інтересам їх неповнолітньої дитини, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved