Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], в якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO], разом з матір'ю, тобто з нею, [PERSON], посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO]. На даний час вона разом з дитиною проживає за адресою: [INFO]. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного службою у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 15 листопада 2017 року житлово-побутові умови проживання малолітнього сина створені належним чином. Вона переконана що їх спільний син повинен проживати з нею, оскільки це бути відповідати інтересам дитини. Вона має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися його вихованням, чого відповідач забезпечити не може. 16 квітня 2018 року від представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON], надійшов відзив на позов, в якому представник позивача просить суд закрити провадження у справі у звязку з відсутністю між сторонами спору. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON], позовні вимоги підтримала на їх задоволенні наполягала. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON], позовні вимоги не визнав, вважає необхідним закрити провадження у справі через відсутність предмету спору, оскільки сторони у справі [PERSON] та [PERSON] з моменту припинення шлюбних відносин дійшли згоди відносно того, що малолітній [PERSON] буде проживати разом із матірю. Між ними відсутній спір з приводи місця проживання дитини. В позовній заяві не вказано про наявність такого спору, та позивачкою не надано доказів на підтвердження існування спору. Натомість, з самого моменту припинення шлюбних відносин між сторонами, спільна дитина проживає разом із позивачкою, і відповідач ніколи не ставив і не намагався поставити під сумнів проживання свого сина із матірю. Суд, вислухавши думку сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до наступних висновків. У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між сторонами 22 січня 2011 року було укладено шлюб, який рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 вересня 2017 було розірвано./а.с.16/ Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтво про народження серії І-ЖС № 236413, видане 19 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського МРУЮ Запорізької області, актовий запис № 1188./а.с.7/ Факт того, що [PERSON], [INFO], з моменту народження проживав та проживає разом із матірю [PERSON] підтверджується дослідженими в судовому засіданні документами, а саме: довідкою старшої будинку від 15 червня 2017 року, актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 15 листопада 2017 року, характеристикою на дошкільника [PERSON], [INFO], рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області № 157/4 від 31 серпня 2017 року, висновком Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 100-9216 від 08 червня 2018 року, поясненнями [PERSON] від 11 листопада 2017 року./а.с.13, 14, 17, 58, 88-89, 132-134/ В ході судового розгляду представником [PERSON] адвокатом [PERSON] було заявлено клопотання про допит свідків, яке було задоволене. Так, допитані свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] є їх сином. Між їх сином та позивачкою ніколи не виникали суперечності з приводу того, з ким із них повинна проживати дитина. Після фактичного припинення шлюбних відносин, вони дійшли згоди, що син [PERSON] буде проживати разом із матірю. Жодного разу відповідач не поставив під сумнів право позивачки проживати разом із дитиною. Він визнав право матері і дитини проживати разом, ніколи вказане право не порушував та не оспорював. В ході розгляду справи по суті, відсутність згоди батьків з приводу того, з ким із них повинна проживати дитина, не знайшла свого підтвердження. Позивачка не надала до суду доказів, які б свідчили про наявність спору між нею та [PERSON], з приводу того, з ким із них повинен проживати син [PERSON]. Крім того, пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року, № 866, в редакції, що діяла на момент звернення до суду із позовом, передбачено, що для розв'язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно- територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. З матеріалів справи не вбачається, що позивач не зверталась до органу опіки та піклування із заявою щодо визначення місця проживання дитини, та відповідно, не надано до суду відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору. Вказана обставина також підтверджує той факт, що такий спір між сторонами насправді відсутній. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. З положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України вбачається, що в порядку цивільного судочинства судами розглядаються справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що з моменту припинення шлюбних відносин між сторонами їх спільний син [PERSON] проживав і проживає разом із матірю, що свідчить про відсутність між сторонами спору з приводи місця проживання дитини. В позовній заяві не вказано про наявність такого спору, та позивачкою не надано доказів на підтвердження його існування. Натомість, долучені сторонами до позову письмові докази, покази свідків вказують протилежне. Отже, оцінюючи подані докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем позов щодо визначення місця\~проживання дитини слід залишити без задоволення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed