Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 4 серпня 2012 року між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Мають спільну малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. В травні 2015 року з відповідачем припинено шлюбні стосунки та з вересня 2015 року вони проживають окремо. Причиною припинення сімейних відносин стало взаємне непорозуміння, виникнення сварок. Спору про місце проживання дитини та про поділ майна не має. У звязку з цим позивач просила суд розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги, суду пояснила, що фактично шлюбні відносини припинено з грудня 2015 року і з того часу вони разом не проживають, не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу вважає неможливим. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, також вважав, що примирення не можливе, спору про місце проживання дитини та поділ майна не має. Суд,вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 4 серпня 2012 року виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 26 та видано свідоцтво про шлюб 1-КИ № 222902 (а.с. 3). Подружжя має спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4). Судом встановлено, що сторони не проживають разом з грудня 2015 року, з того часу стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та небажання сторін зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. А тому вимоги позивача про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про місце проживання дитини та поділ майна подружжя не має. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили\~\~органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Оскільки від позивача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд у відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України вважає за необхідне залишити їй прізвище «Адамчук». \~\~Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд приймає до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved