Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 14.09.2014 року помер її син [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по вулиці Ковалівка,1 в с. Чернеча Слобода, Буринського району, Сумської області, який входив до складу спадщини, прийняту ним за заповітом після смерті 06.07.2007 року [PERSON]. Вона являється спадкоємцем першої черги за законом і прийняла спадщину. Однак нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок, оскільки в правовстановлюючому документ на нього відсутній. Просила визнати за нею право власності на вказаний будинок з господарськими спорудами. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в заяві, доповнивши, що позивачка частково оформила спадщину після смерті сина, а саме на земельні ділянки. Однак на житловий будинок, успадкований ним після смерті своєї баби [PERSON], відсутні правовстановлюючі документи, у звязку з чим нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Представник відповідача в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд листом. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 6 липня 2007 року померла [PERSON], яка проживала в [INFO], у звязку з чим відкрилася спадщина на її майно, яку прийняв [PERSON], будучи спадкоємцем за заповітом, що підтверджується показами представника позивача, свідоцтвом про смерть [PERSON], свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с.7,8). За життя, на протязі 1970-1985 років, [PERSON], на відповідно відведеній земельній ділянці, побудувала житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: вулиця Ковалівка,1, с. Чернеча Слобода, Буринського району, Сумської області, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, рішенням Чернечеслобідської сільської ради «Про уточнення площ належних земельних ділянок громадянам с. Чернеча Слобода та затвердження технічної документації на право приватної власності на їхні земельні ділянки», про державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №168659, довідкою Чернечослобідської сільської ради про цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку (а.с.10-15 ). Зазначений житловий будинок з господарськими будівлями був зареєстрований за спадкодавцем [PERSON] в погосподарській книзі №5 особовий рахунок №01-0214-5 виконавчого комітету Слобідської сільської ради за №1131 (а.с.9). При цьому в 1970 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26.08.1948 року), який втратив чинність відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від\~\~26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.\~ Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.\~ Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.\~\~\~ Таким чином, відповідно до зазначених нормативних актів, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок, на той час, був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.\~ Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.\~ Однак будь-які документи щодо прийняття в експлуатацію житлового будинку на теперішній час не збереглися і позивачем не надані, а згідно довідки ТОВ «Буринське БТІ» зазначене домоволодіння зареєстровано не було (а.с.17). Разом з тим, відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних, будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 24.06.2011 року №91 і зареєстрованого в Мінюсті України 11.07.2011 року за №830/19568 (із змінами від 13.06.2012 ) документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законів, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Даний порядок діяв до 30.01.2013 року. Крім цього, згідно п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року №868, який діяв на момент відкриття спадщини і з 01.01.2016 року втратив чинність, для проведення державної реєстрації речових прав на обєкт нерухомого майна в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на такий обєкт, відсутні відомості про його технічні характеристики, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає технічний паспорт на обєкт нерухомого майна. Таким чином, документом, який підтверджує технічні характеристики обєкта нерухомого майна є, в тому числі, технічний паспорт. На замовлення [PERSON] 24.09.2008 року ТОВ «Буринське бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами (а.с.10-13), а з довідки Путивльського бюро технічної інвентаризації та проектування вбачається, що спірний житловий будинок збудований відповідно до вимог ДБН та СНИП і підлягає експлуатації (а.с.16). Таким чином, аналізуючи наведені докази, суд приходить до висновку, що забудовник [PERSON] побудувала зазначений будинок на належно відведеній земельній ділянці, за відповідними технічними нормами, однак за свого життя не оформила належним чином право власності на нього, не провівши його реєстрацію в органах БТІ та помер. За таких обставин суд приходить до висновку, що остання побудувавши в 1970-1985 роках житловий будинок з господарськими спорудами набула статусу власника житлового будинку та згідно зі ст.86 ЦК Української РСР 1963 року набула право, в межах установлених законом, володіння, користування та розпорядження цим майном. Однак [PERSON] прийнявши спадщину після смерті [PERSON] юридично своє право на вказане будинковолодіння не оформив і помер 14.09.2014 року (а.с.18). Спадщину після смерті останнього прийняла його мати позивачка по справі [PERSON], отримавши в органах нотаріату свідоцтво про право на спадщину на належні йому земельні ділянки ( а.с.22-26). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950 р.) кожен має право на повагу до його приватного, сімейного життя та до житла. З огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивачка прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved