Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «ОТП Банк», [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним іпотечного договору, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки і піклування Луцької міської ради, приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу (далі - приватний нотаріус) [PERSON] Позовні вимоги мотивує тим, що 04.02.2008 року вона та відповідачі [PERSON], [PERSON] уклали з ЗАТ «ОТП Банк» іпотечний договір №PM-SME А00/004/2008, за яким передали в іпотеку належну їм квартиру [ADDRESS]. Зазначає, що на момент укладення іпотечного договору була відсутня згода органу опіки і піклування, оскільки право на користування зазначеною квартирою також мав її неповнолітній син [PERSON] Просить суд, визнати недійсним іпотечний договір №PM-SME А00/004/2008 від 04.02.2008 року, укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк». Представник позивача [PERSON] в минулому судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві, просив суд задовольнити. В дане судове засідання для продовження судових дебатів не з?явивися з невідомих суду причин. Представник відповідача ПАТ «ОТП Банк» Кравчук М.В. в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що підстав для визнання недійсним оспорюваного договору не має, оскільки, він укладався відповідно до вимог закону. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, просив суд визнати оспорюваний правочин недійсним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явилася по невідомим суду причинам, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи. Представник органу опіки і піклування [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, суду пояснив, що згода органу опіки і піклування в даному випадку на момент укладення іпотечного договору не була потрібна, оскільки неповнолітня дитина не була власником і не проживала у зазначеній квартирі. Приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з?явилася, подала суду заяву про слухання справу у її відсутності, в якій вказала, що заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності учасників процесу, що не з'явилися, по наявним у справі доказам. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п?ятою та шостою ст. 203 цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. Судом встановлено, що 04.02.2008 року позивач [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON] уклали з ЗАТ «ОТП Банк» (який змінив назву на Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») нотаріально посвідчений іпотечний договір №PM-SME А00/004/2008, за яким, в забезпечення виконання зобов?язань [PERSON] по кредитному договору, передали в іпотеку належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS] (а.с.10-13). В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на вимоги ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», відповідно до якої для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності або право на користування яким мають діти, потрібна попередня згода органу опіки та піклування, та зазначає, що оскільки така згода органу опіки та піклування при укладенні спірного іпотечного договору не була, то цей правочин на підставі ст.ст.224, 215 ЦК України є недійсним. Однак, суд вважає такі доводи безпідставними виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України та ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Відповідно до абз.7 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно із пунктом 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року N 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за N 283/8882, у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких договорів. Оскільки, згідно зі ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону - нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Коли з поданих документів нотаріусом установлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину) нотаріус має право не витребовувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого правочину. Такі дані також встановлюються з будинкової книги, до якої згідно з Примірним регламентом з оформлення документів та контролю з питань реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, затвердженим наказом МВС України від 3 лютого 2006 р. N 96, вносяться відомості про місце проживання або перебування осіб. Тобто, право користування майном члена сім'ї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи, про що робиться відповідний запис до будинкової книги. Отже, згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником) житла, або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується. Із будинкових книг житла по [ADDRESS] та по [ADDRESS], паспорта позивача вбачається, що [PERSON], її неповнолітня дитина [PERSON] на момент укладення іпотечного договору не були зареєстровані у квартирі по [ADDRESS], оскільки, їхнє місце реєстрації було визначено по [ADDRESS] (а.с.8 зворот, 50-59). За таких умов згода органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки нерухомого майна була не потрібна, оскільки місцем проживання неповнолітнього [PERSON] на день укладення договору іпотеки згідно вимог ч.4 ст.29 ЦК України слід вважати адресу місця реєстрації його матері [PERSON] на момент укладення спірного договору. Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивач не надала суду належних і допустимих доказів того, що на час укладення договору іпотеки її неповнолітня дитина користувалась квартирою по [ADDRESS]. Посилання представника позивача з цього приводу на рішення суду від 19.12.2013 року (а.с. 19) суд вважає безпідставними, так як вказаним судовим рішенням не встановлено будь-яких обставин щодо проживання саме неповнолітньої дитини [PERSON] у вказаному житлі. Крім того, згідно з правової позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 07.11.2011 року у справі № 6-44 цс 11, яка є обов'язковою для застосування судом при подібних правовідносинах, встановлення факту, що має юридичне значення, може мати наслідком визнання недійсним договору іпотеки лише у тому разі, якщо судове рішення про встановлення такого факту існувало на час укладення договору іпотеки. Встановлення судом фактів, що мають юридичне значення, після сплину тривалого часу після укладення спірних договорів не впливає на суть правовідносин, які склалися у зв?язку з укладенням цих договорів. Отже, в даному випадку встановлення судовим рішенням будь-якого факту чи обставини проживання не впливає на визнання договору іпотеки недійсним. Надана позивачем копія медичного висновку ЛКК (а.с.18) в даному випадку не спростовує вищезазначених висновків суду, так як підтверджує факт перебування на обліку в певних закладах дитини та її відвідування, однак, вказані заклади згідно з законом не уповноважені офіційно визначати місце проживання чи реєстрації дітей. Обставини, викладені у висновку Луцького МВ УМВС від 23.08.2013 року, встановлені лише із слів позивача (а.с. 17), а тому суд критично ставиться до вказаного письмового доказу та не бере його до уваги. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що оспорюваним договором права та охоронювані законом інтереси неповнолітньої дитини не були порушені, а зазначені позивачем підстави не тягнуть за собою визнання вказаного договору недійсним. Отже, при укладенні оспорюваного позивачем іпотечного договору, суд не вбачає порушень вимог ст. ст.203 - 210, 215, 216, 224 Цивільного кодексу України, ст. ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а тому приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог. Сам факт визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог не може бути підставою для задоволення позову, оскільки, на думку суду, таке визнання позову суперечить вимогам закону, а тому не може бути прийняте судом у відповідності до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України.

Outcome: dismissed