Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на наступне. [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 серпня 1994 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 серпня 2009 року. Відповідач по справі є сином позивача та не проживає в спірній квартирі з 2007 року без поважних причин. У звязку із викладеним позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 117 будинку № 3 по вулиця Науки в місті Сєвєродонецьку Луганської області. В судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень ст. 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб В судовому засіданні було встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (дошлюбне прізвище Сєлєдуєва) [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 15 серпня 1994 року, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 серпня 2009 року та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01 жовтня 2009 року. З копії домової книги для прописки громадян, що проживають [INFO], квартира № 117 по вулиці Науки м.Сєвєродонецька вбачається, що [PERSON], 23 жовтня 1998 року зареєстрований у вказаній квартирі. З довідки № 101 від 07 грудня 2015 року, виданої ОСББ «Сєвєродонецька Берегиня», в квартирі № 117, яка розташована за адресою: м.Сєвєродонецьк, вулиця Науки, будинок № 3, зареєстрований відповідач по справі [PERSON], [INFO]. Факт не проживання відповідача за адресою [ADDRESS] з серпня 2007 року та по теперішній час підтверджено копією заяви від 07 грудня 2015 року, яка завірена підписами сусідів та засвідчена головою правління ОСББ «Сєвєродонецька Берегиня». Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2007 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача стосовно визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 117 будинку № 3 по вулиці Науки в місті Сєвєродонецьку Луганської області, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved