Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 14 вересня 1999 року в с. Хриплин Івано-Франківської міської ради зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено запис за №10. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що спільне життя між сторонами не склалося через протилежні погляди на життя, шлюб та сімю, внаслідок чого виникали суперечки та сварки, свідком яких нерідко ставав син, що негативно впливало на психічний стан позивача та дитини. З серпня 2014 року ведення спільного господарства та сумісне проживання між сторонами припинено. Вважає, що шлюбні відносини на даний час носять формальний характер. Спір щодо поділу майна між сторонами відсутній. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. За наведених обставин просить шлюб розірвати, дитину залишити на проживання із нею. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 14.05.2015 року за клопотанням відповідача сторонам було надано строк для примирення один місяць та зупинено провадження у справі. 01.07.2015 року відновлено провадження у даній справі та зясовано, що сторони у справі не примирилися. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позовній заяві. Додатково суду пояснила, що сімейне життя не склалося з відповідачем через те, що між ними часто виникають конфлікти, з серпня 2014 року між ними припинено спільне проживання. Вважає, що примирення між ними неможливе, просить шлюб розірвати та змінити її прізвище на дошлюбне «Бойчук». Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що у нього з позивачем дійсно виникають конфлікти, внаслідок чого з дружиною періодично проживали окремо. На даний час з 04 серпня 2014 року також проживають окремо. Вважає, що заради дитини позивач повинна змінити свій спосіб життя та зберегти сімю. Щодо розірвання шлюбу покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-НМ №011901 від 14 вересня 1999 року (а.с. 9) сторони зареєстрували шлюб 14 вересня 1999 року в с. Хриплин Івано-Франківської міської ради, про що зроблено запис за №10. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 4). Ч. 2 ст. 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Таким чином, місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], повинно визначатися не рішенням суду про розірвання шлюбу між батьками, а неповнолітнім самостійно. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, а після реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивача змінити на дошлюбне «Бойчук». На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ч 2 ст. 29 ЦК України, ст.ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved