Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовом до [PERSON], у якому просить суд: надати дозвіл на тимчасовий виїзд з 02.06.2011 року по 11.06.2017 року неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до Турецької Республіки без згоди батька [PERSON]. В обґрунтування таких позовних вимог [PERSON] зазначає, що 30.11.2002 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстровано Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції актовий запис № 878. В шлюбі з відповідачем у них народилась дитина - син [PERSON], [INFO]. З причини відсутності взаєморозуміння, постійних спорів та скандалів, шлюб було розірвано за рішенням суду, про що 12.11.2008 року було видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Дитина залишилась проживати разом із нею та повністю перебуває на її утриманні. З 2008 року відповідач участі у вихованні та догляду за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2011 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, однак, відповідач ухиляється від сплати аліментів. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2011 року було задоволено подання державного виконавця Індустріального ВДВС ДМУЮ Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська про оголошення боржника [PERSON] в розшук. До теперішнього часу місцезнаходження відповідача не встановлено. На сьогоднішній день у ст. 150 СК України встановлено обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, тому [PERSON] разом із сином бажає виїхати за кордон на відпочинок та оздоровлення, адже має таку можливість. Позивач бажає розширити кругозір своєї дитини, показати йому нові цікаві місця, познайомити з культурою закордонних країн, адже вона, як мати, має на меті всіляко сприяти всебічному і гармонійному розвитку своєї дитини. З цією метою 27.02.2017 року вона уклала договір № К454/170227-2 з ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур». Проте, для оформлення проїзних документів на [PERSON], а також для можливості перебування його за кордоном, необхідно отримати нотаріально посвідчену згоду батька дитини. Зв'язатися із відповідачем для отримання такої згоди не має можливості, таку згоду він надати не може, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду із позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, завчасно поданою письмовою заявою сповістила суд про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав, в судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, на підставі чого з урахуванням згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не сповіщено. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що малолітня дитина - [PERSON], народився [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. Його батьками є гр. [PERSON] до [PERSON]. [PERSON] проживає разом із позивачкою [PERSON], та перебуває на повному її утриманні. Відповідач [PERSON] мешкає окремо від позивачки та спільної дитини. Як вбачається із матеріалів справи 12.11.2008 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER]. Дитина сторін - [PERSON], зареєстрований та проживає разом із матір'ю за адресою: [ADDRESS]. 27.02.2017 року позивач уклала договір № К454/170227-2 з ТОВ «Туристична компанія «Анекс Тур» та оплатила вартість туристичної подорожі, що підтверджується розрахунковими квитанціями: № К454/170227-2 від 27.02.2017 року в сумі 13400,00 грн., № К454/170227-2 від 27.03.2017 року в сумі 17000,00 грн., № К454/170227-2 від 27.04.2017 року в сумі 17000,00 грн. В Україні позивач та дитина мають постійне місце проживання. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно Постанови КМ України «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України № 57 від 27.01.1995 року виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, в т.ч. за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Відповідно до п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-ти річного віку, без згоди та супроводу батька. Згідно із п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За таких обставин, суд вважає, що в інтересах дитини позов підлягає задоволенню. Підстав для негайного виконання рішення суду, під час розгляду справи не встановлено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: approved