Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 11 серпня 1990 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON]. Місце реєстрації шлюбу - Миколаївська селищна рада міста Слов'янська Донецької області, актовий запис № 109. Від шлюбу у них є неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO], на утримання якого відповідач надає матеріальну допомогу в добровільному порядку. Вони з відповідачем досягли згоди щодо місця проживання їх дитини, син в подальшому буде проживати з нею. Причинами розірвання шлюбу слугували наступні обставини: в процесі подружнього життя вони з відповідачем не досягали згоди по багатьом сімейним та життєвим питанням, не дивлячись на те, що вони поступалися своїми звичками, своїми принципами, між ними виникали різного роду суперечки, які призводили до відчуження по відношенню один до одного. Вони намагались зберегти сім'ю заради дітей. По досягненню старшим сином повноліття відносини більш загострилися та вони припинили спільне проживання. Примиритися не намагались та не бажають цього робити. Вважає, що їх сім'я розпалася остаточно та не може бути відновлена. Спору про розділ спільної сумісної власності подружжя у них з відповідачем немає. Просить суд шлюб, зареєстрований 11 серпня 1990 року Миколаївською селищної Ради Слов'янського району Донецької області за актовим записом № 109, між нею, [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], розірвати. Після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але надала до суду Заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити (а.с.12). [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав до суду Заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення (а.с.13). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 11 серпня 1990 року, який був зареєстрований Миколаївською селищною Радою міста Слов'янська Донецької області за актовим записом № 109 (а.с.3). Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO] (а.с.4), на утримання якого відповідач надає матеріальну допомогу в добровільному порядку. Сторони досягли згоди щодо місця проживання їх дитини, син в подальшому буде проживати з матір'ю - [PERSON]. Причинами розірвання шлюбу слугували наступні обставини: в процесі подружнього життя вони з відповідачем не досягали згоди по багатьом сімейним та життєвим питанням, не дивлячись на те, що вони поступалися своїми звичками, своїми принципами, між ними виникали різного роду суперечки, які призводили до відчуження по відношенню один до одного. Вони намагались зберегти сім'ю заради дітей. По досягненню старшим сином повноліття відносини більш загострилися та вони припинили спільне проживання. Примиритися не намагались та не бажають цього робити. Їх сім'я розпалася остаточно та не може бути відновлена. Спору про розділ спільної сумісної власності подружжя у сторін немає. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище «[PERSON]». Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе. На підставі викладеного,

Outcome: approved