Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що є власником квартири [ADDRESS] . Також у вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , що є її колишнім чоловіком. Вказує, що відповідач з 2016 року за зазначеною адресою не проживає та не бере участі в утриманні квартири. Крім того, вказує, що реєстрація місця проживання відповідача у вказаній квартирі обмежує її права як власника. З врахуванням наведеного, просить суд, усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду\~від 10\~квітня 2019\~року відкрито\~спрощене позовне\~провадження у\~справі. У встановлений в ухвалі суду строк відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позову, покликаючись на ту обставину, що з 1992 р. по 2017 р. перебував з позивачем у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти була придбана вищевказана квартира, вказує, що позивач позбавила його права користування квартирою та доступу до спільно нажитого майна. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позовній заяві. Просили суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги не визнає. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності осіб, що не з`явилися. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, однак, 17.07.2017 року рішенням Луцького міськрайонного суду шлюб було розірвано (а.с 4). Позивач на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.04.2005 року та договору про виділення із спільної сумісної власності прав особистої власності на нерухоме майно, є власником квартири [ADDRESS] (а.с.5-10). Відповідно до\~витягу з\~будинкової книги,\~в даному\~будинку зареєстрований\~ [PERSON] (а.с.11-13). У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Зазначена правова позиція також викладена Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 року у справі № 688/63/15-ц. Допитані в судому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суду повідомили, що часто бачаться з позивачкою і бувають у неї вдома, однак, відповідача у зазначеній квартирі не бачили близько 2 - 2,5 років, речей відповідача також не помічали. Відтак, відповідач зареєстрований у спірному будинку, а тому право позивача передбачене ст.ст. 317, 319 ЦК України, як власника житлового приміщення підлягає захисту, а право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Крім того, суд оцінює критично та не бере до уваги доводи відповідача викладені у відзиві про те, що позивач самовільно позбавив його можливості користуватися квартирою, оскільки, жодних дій для відновлення свого втраченого права відповідач не здійснював, також в матеріалах справи міститься договір про виділення із спільної сумісної власності прав особистої власності на нерухоме майно, що спростовує доводи відповідача. Суд також не бере до уваги подану відповідачем копію заяви від 25.04.2019 року до органів поліції, щодо усунення перешкод в користуванні майном (а.с.29), оскільки, така заява подана ним, після звернення позивача до суду із даним позовом. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що слід усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] , визнавши відповідача таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. На підставі ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 280-284, 288, 354 ЦПК України, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР, суд,-

Outcome: approved