Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку в [ADDRESS] . Відповідач по справі є її сином і тривалий час зареєстрований але не проживає у належному їй будинку. Три роки тому його було призвано на військову службу. З того часу він не приїжджав додому. Минулого року вона довідалася, що син відсутній у військовій частині і перебуває в розшуку. Їй достеменно невідоме місце проживання сина. Під час останнього телефонного дзвінка він повідомив їй, що проживає в Житомирській області, має сім`ю та повертатись наміру немає, однак адреси не дає, побоюючись розшуку військової служби правопорядку. Факт реєстрації відповідача у належному їй будинку створює незручності та перешкоди у можливості реалізувати своє право на отримання соціального захисту. Відповідач не бере жодної участі в утриманні житла, не сплачує комунальних платежів, разом з тим його формальна реєстрація впливає на можливість оформити субсидію на користування комунальними послугами. Оскільки відповідач не проживає в її господарстві, вона надалі не бажає надавати йому житло для проживання, то він втратив право на користування цим житлом. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала з викладених підстав. Посилаючись на ст.386, 405 ЦК України просила позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, на розгляд справи не з`явився без повідомлення причин. У встановлений судом строк відзив не подав. Клопотання про розгляд справи без його участі від відповідача не надходило. В зв`язку з цим, у відповідності до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести розгляд справи у порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення позивачки, свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові докази, подані у розпорядження суду, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачка є власником домоволодіння в [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Згідно актів, складених депутатом сільської ради [PERSON] у будинку, що належить позивачці фактично не проживає довший час. Допитані як свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що відповідач починаючи з 2015 року у господарстві позивачки не проживає та не з`являється. Відповідно до встановлених даних, відповідач не проживає у господарстві позивачки більше року, а позивачка не погоджується забезпечувати його житлом у власному будинку у майбутньому. Таким чином судом встановлено, що відповідач втратив право користування цим житлом. На підставі викладеного, ст.405 ЦК України,

Outcome: approved