Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. [PERSON] в судове засідання не з'явилася подала до суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Позовні вимоги мотивує тим, що 21 лютого 2012 року вона вийшла заміж, зареєструвавши шлюб з відповідачем у відділі РАЦС Косівського раойнного управління юстиції Івано-Франківської області за актовим записом № 6. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає із матір'ю в будинку її батьків. Причиною розпаду сім'ї стало те, що вони з відповідачем уже 5 місяців не проживають разом. В них з чоловіком різні погляди на життя, ведення спільного господарства, ставлення один до одного. Вважає, що шлюб існує формально, подальше збереження сім'ї суперечить її інтересам. Просила шлюб розірвати, неповнолітню дитину залишити на проживанні з нею, при розірванні шлюбу повернути їй дівоче прізвище «[PERSON]». Відповідач у справі, [PERSON] в судове засідання не з'явився подав до суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позов визнає. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення, із таких підстав. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 21 лютого 2012 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 6 (а.с.3). У вказаному шлюбі народилася дитина: [PERSON], [INFO] (а.с.5). Причиною розпаду сім'ї стало те, що шлюб носить формальний характер. Згідно з ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 р., вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням наведеного суд вважає, що сім'я [PERSON] та [PERSON] розпалася, а тому їхній шлюб слід розірвати, дитину залишити на проживанні із матір'ю [PERSON] На підставі наведеного, ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст.ст. 56, 104, 109-112 Сімейного Кодексу України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та

Outcome: approved