Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житлом по [ADDRESS] , мотивуючи тим, що відповідач в будинку не проживає і в зв`язку із вибуттям не знявся із реєстраційного обліку. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що вона є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-прождажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами від 09.11.2006 року. Відповідач по справі є її колишнім чоловіком, шлюб між ними розірвано 12.06.2017 року, з 2007 року у вказаному будинку не проживає, місце перебування його не відоме. Просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд,вислухавши позивачку, дослідивши та оцінивши письмові докази, встановив наступні обставини: Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 221985, вбачається, що [PERSON] придбала житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки № 98 від 09.07.2020 року, виданої Бучацькою міською радою, та акту опитування свідків, вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS] , проте з 2007 року і по даний час за вказаною адресою не проживає. Так, відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.02.1997 року, який розірвано згідно рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 12.06.2017 року. Житловий будинок за адресою [ADDRESS] , придбаний згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 221985, 09.11.2006 року. Також, як вбачається із довідки № 98 від 09.07.2020 року, виданої Бучацькою міською радою, відповідач [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , не проживає з 2007 року, тоді як договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями укладено 09.11.2006 року. Так, згідно з ч.3 ст.368ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньої спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.372ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з ст.60 Сімейного кодексуУкраїни майно, набуте подружжя за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності. З`ясувавши обставини справи та оцінивши надані докази, суд вважає встановленим та доведеним, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] , є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбаний в період зареєстрованого шлюбу між сторонами, незалежно від того, на кого було оформлено право власності, тому позивачка не має права вимагати визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, співвласником якого він є. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed