Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 14.02.2015р. у Кузнецовському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №48. У цьому ж позові просить стягнути з відповідача аліменти в її користь на утримання сина: [PERSON], 15.09.2015р.н., в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. на місяць та на своє утримання - в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. на місяць, як на дружину, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Крім того, [PERSON] заявляє вимогу про залишення на виховання і проживання з нею сина [PERSON] Позов обґрунтовується тим, що 14.02.2015р. сторони уклали шлюб. Вони мають спільного сина [PERSON] Протягом останніх семи місяців сімейне життя сторін почало руйнуватися. Через непорозуміння, постійно виникають суперечки та конфлікти. Вони не можуть виконувати сімейні обовязки, спокійно вирішувати нескладні проблеми побутового характеру. Подружжя проживають окремо, між ними зникли почуття поваги та любові, вони мають різні погляди на шлюб, сімю та взаємні обовязки. Спроби налагодити сімені відносини позитивного результату не дали. Відповідач ображає, принижує дружину, що негативно впливає на її психологічний та емоційний стани. Посилається позивач, що [PERSON], нехтуючи батьківськими обовязками, не надає допомоги на утримання сина. Всі витрати по вихованню [PERSON] лежать на позивачу, яка не має можливості працевлаштуватися і сама потребує утримання, як дружина, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трьох років. Просить про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у зазначеному в позові розмірі. З її пояснень слідує, що протягом восьми місяців сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сімї є те, що відповідач вчиняв сварки, скандали, поводився неадекватно, приймав наркотики. Розірвання шлюбу, на думку позивача, припинить її страждання як дружини [PERSON] [PERSON] заперечувала проти надання строку для примирення, оскільки вона не бажає примиритися і надання такого строку не змінить її відношення до шлюбу. У разі розірвання шлюбу бажає мати прізвище [PERSON]. Син проживає із [PERSON] Відповідач з часу окремого проживання не надає допомогу на утримання дитини. Інших утриманців сторони не мають. Спору щодо місця проживання та виховання сина немає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги. Просив надати строк для примирення. Доходів він не має, перебуває в центрі реабілітації, але згідний сплачувати заявлені аліменти. Суд, заслухавши та проаналізувавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що 14.02.2015р. [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ГЮ №117654. Шлюбне життя сторін не склалося. Вони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Позивач не бажає скористатись можливістю надання строку для примирення та категорично наполягає на розірванні шлюбу, обґрунтовуючи це особистісними інтересами. Відповідач не запропонував конкретних заходів, що могли б призвести до примирення подружжя. Тому, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, то з урахуванням позиції позивача, яка категорично не бажає примирення, суд вважає, що надання строку для примирення лише відтермінує в часі ухвалення рішення про розірвання шлюбу. Статтею 112 ч.2 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, суд вбачає підстави для розірвання шлюбу, так як його збереження суперечить інтересам позивача. Копією свідоцтва про народження серії 1-ГЮ №244335 підтверджується, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] Дитина проживає з матірю [PERSON] Згідно ч.1 ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Частиною 2 ст.84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст.183, 191 СК України частка заробітку ( доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом починаючи з дня пред'явлення позову. За ст.184 СК якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може призначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Отже, суд знаходить підстави для присудження аліментів із відповідача. Аліменти на утримання дитини та дружини слід присудити в користь позивача у твердій грошовій сумі, так як немає доказів про наявність у відповідача стабільного заробітку. При визначенні розміру стягнення аліментів суд враховує, що відповідач повністю визнає заявлений розмір аліментів, інших утриманців він не має. Вирішуючи вимогу [PERSON] про залишення дитини проживати із матірю, судом встановлено, що між сторонами з цього питання відсутній спір і син, за згодою обох батьків проживає із матірю [PERSON] Тобто, такі відносини відповідають нормам, передбаченим у ст.160 СК України, що регулює право батьків на визначення місця проживання дитини. Крім того, стаття 161 СК України передбачає можливість визначення судом місця проживання дитини тільки у разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Тому, виходячи із встановлених обставин справи, де вбачається відсутність спору про місце проживання дитини, суд не має правових підстав для задоволення вимоги позову про визначення місця проживання дитини, а тому, в цій частині позов має бути відхилений. Дослідивши обставини справи та перевіривши докази, суд не віднайшов підстав для залишення дитини сторін на вихованні [PERSON] Нормою ст.157 ч.ч.1, 2 СК визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Наведене значить, що [PERSON], навіть проживаючи окремо від дитини, не лише має право на участь у вихованні своєї дитини, а й зобовязаний займатися її вихованням. З таких міркувань позовні вимоги в цій частині підлягають відхиленню. На підставі ст. 88 ч.3 ЦПК України стягненню із відповідача підлягає судовий збір в сумі 551, 20 грн.

Outcome: partial