Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Державного підприємства Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів про стягнення 5 476,61 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітньої плати, стягнення 25 918,20 грн. середнього заробітку за час затримки заробітної плати, посилаючись на те, що вона працювала на Державному підприємстві «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на посаді бухгалтера у період з 08.08.2017 року до 30.11.2017 року. Відповідно до довідки №100 від 15.03.2018 року відповідач має заборгованість перед позивачкою по заробітній платі в розмірі 5 476,61 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Згідно вимог ст. 177 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно розрахунку позивача середній заробіток за період затримки розрахунку з 30.11.2017 року по 29.05.2018 року становить 25 918,20 грн. На підставі вищенаведеного, просила суд стягнути з відповідача на її користь 5 476,61 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітньої плати та 25 918,20 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Представник позивачки позовні вимоги підтримала, просила стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку. Представник відповідача не заперечив щодо стягнення з відповідача на користь позивачки 5 476,61 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітньої плати та 25 918,20 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3\~ст.12 ЦПК України). Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами\~ст.43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як вбачається із матеріалів справи позивачка [PERSON] працювала на Державному підприємстві «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на посаді бухгалтер у період з 08.08.2017 року до 30.11.2017 року (а.с.3). Ч. 1\~ст. 115 КЗпП України\~та ч. 1\~ст. 24 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Як вбачається з довідки ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» № 100 від 15.03.2018 року сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачці [PERSON] складає 5 476 грн. 61 коп.(а.с. 3). Оскільки, відповідачем не були виплачені позивачці всі належні суми при звільненні, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата за жовтень та листопад 2017 року в сумі 5 476,61 гривні. Статтею 233 КЗпП України\~передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України. У відповідності з вимогами ч.1\~ст.117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд керується п.21\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100\~(з наступними змінами і доповненнями). Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100. Відповідно до п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата. Суд визначає розмір середньомісячної заробітної плати за підставі довідки ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» №100 від 15.03.2018 року у розмірі 3 401,62 грн. (2 795,40 грн. за жовтень 2017 року + 4 007,84 грн. за листопад 2017 грн.), а середньоденна зарплата становить 158,21 грн. (6 803,24:43 робочі дні), а тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (день винесення судового рішення) за період з 01.12.2017 року по 25.02.2019 року у розмірі 48 728 грн. 68 коп., виходячи з наступного розрахунку (158,21 грн. х 308 робочих днів). Згідно положень\~ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми за один місяць за мінусом загальнообовязкових податків та зборів, що стягуються з нарахованої заробітної плати) підлягає негайному виконанню. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.\~115-117,\~233, 430 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100\~,

Outcome: approved