Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовом до АТ «Ідея Банк», в якому просить провести перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору № 102.21840.006139601 від 26.12.2019 року платежів, виключивши непогашену суму за обслуговування кредиту та зарахувавши сплачену позичальником щомісячну плату за обслуговування кредиту (комісію) у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором. В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що 26 грудня 2019 року між нею та АТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав їй кредит у розмірі 33999 грн. під 0,01% користування кредитом на строк 12 місяців. Отриманий нею кредит є споживчим, тому відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Пунктом 1.5 зазначеного кредитного договору та п. 5 паспорту споживчого кредиту передбачено, що позичальник зобов`язаний щомісячно здійснювати плату за обслуговування кредитної заборгованості в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком щомісячних платежів за кредитним договором. Вважає, що такі умови кредитного договору є несправедливими, суперечать вимогам закону та порушують права споживача. У зв`язку з вищевикладеним просить зобов`язати акціонерне товариство «Ідея банк» провести перерахунок з часу укладення кредитного договору № 102.21840.006139601 від 26.12.2019 року, виключивши непогашену суму за обслуговування кредиту та зарахувавши сплачену позичальником щомісячну плату за обслуговування кредиту (комісію) у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві. Представник відповідача АТ «Ідея Банк» свого представника в судове засідання не направили, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду відзив на позовну заяву, з проханням справу розглядати за відсутності їх представника, у задоволенні позову просили відмовити зазначивши, що при уладенні кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов, позивач погодилась з умовами кредитного договору, де визначена реальна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом ( у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), тобто позивач була обізнана з реальною річною процентною ставкою та загальною вартістю кредиту, в якому також входила комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Укладаючи, зокрема і пункти щодо обслуговування кредитної заборгованості сторони діяли вільно, на власний розсуд, обираючи контрагента та визначаючи його умови. У зв`язку з чим вважають, що вимоги позивача не є законними та обгрунтованими, а тому у задоволенні позову просили відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 26 грудня 2019 року між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надає кредит на наступних умовах, тип кредиту - satellite_Ishop, сума кредиту 33999.00 грн., процентна ставка - 0,01%, строк кредиту - 12 місяців, дата повернення вищевказаного кредиту - 26 грудня 2020 року/а.с.5-6/. Пунктом 1.5 договору передбачено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені за цим договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата відповідно до п.5 Додатку №1 як «Інші послуги Банку». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку сплачується згідно діючих тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору, та розміщені на веб-сайті Банку. На виконання вищевказаного кредитного договору № 102 21840.006139601 від 26.12 2019 року [PERSON] було сплачено грошові кошти в розмірі 33 999,00 грн., а саме 5700,00 грн. відповідно до квитанції № 0.01588815653.1 від 20.01.2020 року; 5700,00 грн. відповідно до квитанції № 0.0.1632743487.1 від 27.02.2020 року; 5700,00 грн. відповідно до квитанції № 0.0.1663695396 1 від 30 03.2020 року, 5700,00 грн. відповідно до квитанції № 0.0.1692424707 1 від 30.04.2020 року; 5700,00 грн., відповідно до квитанції № 0.0.1721386952.1 від 29 05.2020 року; 5449,00 грн. відповідно до квитанції № 0.0.1753012843.1 від 30.06.2020 року/а.с.8-11/. Згідно листа АТ «Ідея банк» № 12.1.4/152309 від 16.11.2020 року остінні повідомили позивача [PERSON] про те, що станом 06.11.2020 року її заборгованість за кредитним договором складає 8483,80 грн.. Банк застосовує заходи щодо стягнення заборгованості за кредитним договором виключно ті, які передбачені умовами кредитного договору та вимогами чинного законодавства/а.с.13/. Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит,безоплатно повідомляє йому інформаціюпро поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Тобто, пунктом 1.5 кредитного договору та п.5 Додатку №1 кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Така операція відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідають змісту кредитних відносин. Вказаний висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 369/9293/15-ц (провадження № 61-29646св18), від 02 вересня 2019 року у справі № 361/7528/17 (провадження № 61-45662св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, пункт 1.5 кредитного договору від 102.21840.006139601 від 26.12.2019 року та п.5 Додатку №1 як «Інші послуги Банку» є нікчемним. Визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Належним способом захисту у подібному випадку є визнання відповідного права або застосування наслідків недійсності правочину. Вказані висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14 (провадження № 14-90цс19), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), а також висновкам, зокрема висловленим у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 362/2861/17 (провадження № 61-40342св18) та від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20). У зв`язку з тим, що пункт 1.5 кредитного договору року та п.5 Додатку №1 як «Інші послуги Банку» є нікчемними, при цьому акціонерним товариством «Ідея Банк» позичальнику було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися йому безоплатно, а відтак, нарахування банком плати за цю послугу є безпідставною, тому вимоги позивача є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим АТ «Ідея Банк» зобов`язані провести перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору платежів, зарахувавши сплачену позичальником щомісячну плату за обслуговування кредиту у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved