Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М.,третя особа: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У позові зазначила, що 13.06.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості 41393,88 грн. Посилаючись на недотримання нотаріусом вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», відсутність підстав для вчинення виконавчого написучерез сплив строку давності та відсутністю критерію безспірності, просив визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 13.11.2018 заяву [PERSON] про забезпечення позову шляхом зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку задоволено та зупинено стягнення на підставі виконавчого документу - виконавчого напису № 5381, виданого 30.06.2016 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у сумі 41393,88грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника АТ КБ «Приватбанк» та надав відзив на позовну заяву, де зазначив, що для вчинення виконавчого напису банк надав нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують заборгованість за кредитним договором. Діючим порядком вчинення нотаріальних дій встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012р. №296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172. З урахуванням цього виконавчий напис нотаріуса може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, лише за наявності у боржника документа кредитора про одержання виконання в повному обсязі. З урахуванням цього у задоволенні позову просить відмовити. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., в судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, на надала відзив на позовну заяву, що вчинення нею оскаржуваного позивачем напису вчинено відповідно до норм чинного законодавства. Третя особа: Дніпровський відділ ДВС м. Запоріжжя головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку Представник позивача скористався правом надання відповіді на відзив, в якій навів мотиви незгоди з доводами відповідача з посиланнями на конкретні правові норми та практику Верховного Суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 30.04.2005 року між Комерційним банком «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) та [PERSON] договір№ DNH4KP11440400. На підставі умов укладеного кредитного договору банкнадав позивачу кредит у сумі 2988,70 грн. на термін 12 місяців по 28 квітня 2006 року, зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 2,09 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. (а.с. 11-14) 13 червня 2016 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за заявою ПАТ «КБ «Приватбанк», вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №5381, яким запропонував задовольнити вимоги банку за період з 30.04.2005 року по 06.06.2016 року включно у розмірі: 1581,84 грн. - основний борг; 10839,94 грн. - залишок заборгованості за відсотками; 27272,10 грн - пеня; 1700,00 грн. - оплата за вчинення виконавчого напису, а всього на суму 41393,88 грн. (а.с. 16) 06.09.2016 року державним виконавцем Вознесенівського відділу ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області відкрито виконавче провадження № ВП 52266278 та 02.08.2018 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на доходи боржника у вигляді заробітної плати, при примусовому виконанні виконавчого напису №5381, виданого 13.06.2016 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Приватбанк» коштів на суму 41393,88 грн. (а.с. 18) З серпня 2018 року з заробітної плати позивача, яка працює у ТОВ «Омега» (ЕДРПОУ 30982361), здійснюються відрахування на користь ПАТ «Приватбанк» на підставі вищевказаної постанови. Відповідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно до ст. ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. У пунктах 3.1, 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчиняючи 13.06.2016 року виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на те, що з дня виникнення права вимоги банку минуло більше трьох років, а саме більше 11 років, та що кредитний договір № DNH4KP11440400 від 30.04.2005 року був укладеним між банком «ПриватБанк» та [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 41393,88 грн. за кредитним договором № DNH4KP11440400 від 30.04.2005 року - не є безспірною, та на час звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до нотаріуса сплив строк позовної давності, оскільки договір діяв до 28.04.2006 року. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі №6-154цс15 - у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Вказану правову позиціюпідтверджено постановою Великої Палати Верховного Суду, постанова від 16 травня 2018 року по справі № 320/8269/15-ц. Таким чином, як свідчать обставини справи, виконавчий напис було вчинено нотаріусом з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки відповідачем пропущений строк, на протязі якого він міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Частина друга ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч.5ст.261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4ст.267 ЦК України). Крім того, документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до нормст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку. Із наданих документів вбачається, що нотаріусу був наданий Розрахунок заборгованості боржника з урахуванням заборгованості за кредитом та відсотками, та не було надано первинні бухгалтерські документи. Отже, наявні у нотаріуса документи на час вчинення ним виконавчого напису не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором. Крім того, відповідно до наявної у матеріалах справи копії виписки з рахунку боржника, яку надано нотаріусу банком разом із заявою про видачу виконавчого напису, із зазначенням суми заборгованості, строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості та надані позивачем копії банківських квитанцій по сплату коштів в рахунок кредиту. При цьому, відповідно до копій банківських квитанцій, боржником в рахунок погашення кредиту внесено на розрахунковий рахунок банку кошти в сумі 1200 (тисяча двісті) грн, 00 копійок, що підтверджено квитанцією № 5050531563 від 09.07.2007 року. Проте, відповідно до наявної виписки з рахунку боржника у вказаний день від позивача надійшли кошти в меншій сумі. Таким чином, банк не в повній мірі здійснив зарахування останнього платежу позивача. Крім того, відповідно до наявної копії виписки, банк здійснював нарахування передбачених договором процентів за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування, безпосередньо до звернення до нотаріуса. Вказане суперечить вимогам цивільного законодавства та правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 (пункт 54 Постанови). Відповідачами також не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням вищенаведених положень законодавства, тому наявні правові підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved