Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (далі за текстом - ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот») про стягнення нарахованої, але не виплаченої заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, третя особа - керівник Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 20.07.2018 вона припинила трудові відносини з відповідачем на підставі ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності. При звільненні їй не виплатили заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 21 158, 01 грн. Виплатити зазначену заборгованість внаслідок відсутності грошових коштів та тяжкого фінансово-економічного становища відповідач відмовився. Просила суд стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 21 158, 01 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.07.2018 по день винесення рішення у сумі 54 259, 44 грн. 15.07.2019 позивачем до суду було подано заяву про збільшення позовних вимог на день винесення рішення суду в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме просила суд стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 21 158, 01 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.07.2018 по день винесення рішення у сумі 77997, 94 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, до суду надіслала заву, в якій просила розглянути справу без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, до суду подав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. В судове засідання представник відповідача ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується даними повідомлення про вручення поштового відправлення ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», про причину неявки в судове засідання суд не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». Третя особа керівник ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» [PERSON] не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» по 20.07.2018 включно. Трудові відносини припинились 20.07.2018, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] . На момент звільнення [PERSON] заборгованість по заробітній платі становила 21 158, 01 грн., про що свідчить довідка ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 243 від 19.02.2019. Однак, по теперішній час вказані грошові кошти залишаються невиплаченими. Отже, з вищенаведеного судом достовірно встановлено, що у відповідача існувала заборгованість перед позивачем [PERSON] із виплати заробітної плати на день її звільнення 20.07.2018, яка по сьогоднішній день так і не була сплачена, тобто позивачем доведений факт порушення відповідачем строків виплати їй заробітної плати в день звільнення. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні необхідно встановити факт порушення строків виплати заробітної плати, розмір якої не оспорюється, та наявність вини підприємства у не проведенні такого розрахунку. Як вже встановлено судом, у відповідача існує заборгованість перед позивачем [PERSON] із виплати заробітної плати на день її звільнення 20.07.2018 у розмірі 21 158,01 грн., яка на день розгляду цієї справи судом так і не була сплачена позивачу, тобто позивачем доведений факт порушення відповідачем строків виплати їй заробітної плати. З наведеного вище суд доходить висновку, що в даному випадку наявна вина підприємства у не проведенні розрахунку з позивачем в день звільнення, оскільки доказів відсутності вини підприємства або існування будь-яких поважних причин, які б виключали відповідальність підприємства за порушення трудового законодавства, відповідачем суду не надано. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день постановлення рішення, який підлягає стягненню на користь позивача, суд вважає, що розмір середнього заробітку за весь час затримки по день постановлення рішення має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення, та по день ухвалення рішення, тобто за період з 21.07.2018 по 15.07.2019 включно, в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна правова позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі № 6-195цс134. Середньогодинна заробітна плата позивача [PERSON] становить 41,61 грн., а середньомісячна кількість робочих годин - 163,0 год., що підтверджується довідкою ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» від 13.02.2019 № 38107. Загальна кількість робочих годин за період з 21.07.2018 по 15.07.2019 включно становить 1922, 82 год., яка складається з кількості робочих годин за 11 повних місяців (серпень-грудень 2018 року, січень-червень 2019 року), за 7 робочих днів у липні 2018 року та 11 робочих днів у липні 2019 року ((163,0 год. х 11 міс.) + (163,0 год./22 робочих дні у липні 2018 року х 7 робочих днів затримки розрахунку) + (163,0 год./23 робочих дні у липні 2019 року х 11 робочих днів затримки розрахунку) = 1922, 82 год. Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 80 008, 54 грн. (визначається шляхом множення середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто 41,61 грн. х 1922, 82 год. = 80 008, 54 грн.). Отже, суд вважає, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, здійснений позивачем, не відповідає вимогам Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100 та не може бути прийнятий судом до уваги. За вищенаведеним підрахунком суду середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні складає 80 008, 54 грн. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається зі змісту збільшених позовних вимог [PERSON] , остання просить суд стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 77 997, 94 грн., тобто у розмірі меншому від суми 80 008, 54 грн., розрахованої судом відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100. За таких обставин, враховуючи, що в силу принципу диспозитивності суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог та стягнути на користь позивача суму більшу, ніж заявлена ним у позові, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає нарахована, але не виплачена заробітна плата у сумі 21 158, 01 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в межах заявлених позовних вимог у сумі 77 997, 94 грн., у зв`язку з чим позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, а суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, виходячи з того, що розмір задоволених позовних вимог склав 99 155, 95 грн., з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 991, 55 грн.

Outcome: approved