Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «БОРС» про припинення трудових відносин між [PERSON], ідентифікаційний номер 317721082, та Товариством з обмеженою відповідальністю «БОРС», код ЄДРПОУ 34942631, з 17.10.2017 року у звязку з переїздом позивача на нове місце проживання на підставі ст. 38 КЗпП України. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 24.07.2014 року відповідно до наказу №143/к, позивач працевлаштувалась на посаду економіста до відповідача, розташованого за адресою: м. Луганськ, Ленінський район, площа Героїв ВВВ, буд. 10, приміщення 91. У серпні 2014 року у зв'язку із проведенням на території м. Луганська антитерористичної операції та з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, вона була вимушена переїхати до смт. Новоайдар, де 13.08.2014 року їй було видано листок непрацездатності у зв'язку із вагітністю та пологами, на підставі якого 17.09.2014 року відповідачем було надано розрахунок. 16.10.2014 року у м. Сєвєродонецьк позивач народила доньку - [PERSON], та з 17.12.2014 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною, яка скінчилась 16.10.2017 року. Продовжувати свою трудову діяльність за попереднім місцем працевлаштування позивач не може у звязку з тим, що м. Луганськ на даний час є окупованою територією та через продовження збройного конфлікту існує реальна загроза життю та здоров'ю її сім'ї. Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, TOB «БОРС» код ЄДРПОУ 34942631, зареєстровано за адресою: 02095, м. Київ, вул. Княжий Затон, 2/30. 09.09.2017 року, на адресу місцезнаходження TOB «БОРС», позивачем було направлено заяву про звільнення, однак поштовий конверт був повернений з відміткою про невручення. Телефонні номери, вказані як контактні, не відповідають, зв'язатися представниками TOB «БОРС» за вказаними номерами не є можливим. З вищенаведених підстав позивач позбавлена можливості припинення трудових правовідносин у відповідності до норм п.4 ст.7 Закону України 1706-VII від 20.10.2014. року «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». З огляду на викладене позивач звернулася з даним позовом до суду. Сторони в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляд справи повідомлені належним. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач причини неявки суду не повідомив. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно копії паспорта серії ЕН №159281, виданого 06.04.2002 року Новоайдарським РВ УМВС України в Луганській області, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO]. У відповідності до довідки від 29.03.2017 року №1330 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] фактично проживає за адресою: [INFO]. Разом з [PERSON] перемістилася малолітня [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії І-ВЛ №372662 від 28.10.2014 року [PERSON] народилася 16.10.2014 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області. Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON]. З копії трудової книжки серії АА №570002 від 30.06.2004 року [PERSON] на підставі наказу №143 від 24.07.2014 року була прийнята економістом у ТОВ «Борс». У відповідності до копії листка непрацездатності від 13.08.2014 року [PERSON] було надано допологову та післяпологову відпустку з 13.08.2014 року по 16.12.2014 року та нараховано ТОВ «Борс» до виплати 8119,44 грн. ТОВ «Борс» за №17-09/1 від 17.09.2014 року директору Ленінської міжрайонної виконавчої дирекції Луганського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності надіслав заяву-розрахунок з вказаною сумою. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, TOB «БОРС», код ЄДРПОУ 34942631, зареєстровано за адресою: 02095, м. Київ, вул. Княжий Затон, 2/30. 08.09.2017 року позивачем на адресу ТОВ «БОРС» було надіслано заяву про звільнення її з 17.10.2017 року у звязку зі зміною місця проживання та закінченням відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Вказаний лист був повернутий Укрпоштою у звязку з закінченням терміну зберігання, про що свідчить конверт з відміткою, наявний в матеріалах справи. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. У статтях 10, 60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Аналізуючи викладене вбачається, що трудові відносини у позивача з відповідачем фактично не існують з 17.10.2017 року, процедура припинення трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана з вини роботодавця. Таким чином, права позивача підлягають захисту шляхом припинення трудового договору, укладеного між сторонами по справі. З огляду на зазначене, враховуючи, що позивач не має можливості розірвати договір з незалежних від нього підстав, в порядку передбаченим зазначеними вище законодавчими актами, що позбавляє права набути статус безробітного чи влаштуватися на інше місце роботи, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved