Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 23 січня 2009 року по 05 травня 2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу у них народилася донька, [PERSON] , [INFO] . З колишнім чоловіком позивач стосунки не підтримує, з дитиною батько не спілкується, участі у вихованні та утриманні не приймає, аліменти не платить. Так, як відповідач проживає в АРК, до України не приїжджає, позивач позбавлена можливості оформити дозвіл батьків на виїзд дитини за кордон. Зважаючи на викладене вище, позивач просить надати [PERSON] , [INFO] , уродженки смт. Веселинове Миколаївської області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України її неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] до Російської Федерації, Єгипту, Турції у період з 01 червня по 31 серпня кожного поточного року до досягнення дитиною чотирнадцятирічного віку, а також до окупованої території Автономної Республіки Крим до досягнення дитиною 16 років, у супроводі матері, [PERSON] , без згоди ту супроводу батька, [PERSON] , [INFO] , з обов`язковим поверненням дитини до України. В судове засідання позивач не з`явився, направленим до суду листом просив розглядати справу у свою відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки судові не повідомив. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про день та час розгляду справи була належним чином повідомлена. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що з 23 січня 2009 року по 05 травня 2015 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилася донька, [PERSON] , [INFO] . З відповідачем позивач стосунки не підтримує, з дитиною батько не спілкується, участі у вихованні та утриманні не приймає, аліменти не платить. Так, як відповідач проживає в АРК, до України не приїжджає, позивач позбавлена можливості оформити дозвіл батьків на виїзд дитини за кордон. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Щодо обов`язків батьків, то обов`язки батьків визначені у ст. 150 СК України та відповідно до даної правової норми батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані готувати дитину до самостійного життя. Відповідно до протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї зі змінами, внесеними Протоколом №11, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві. Відповідно до ч.2 ст.313 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Як встановлено судом за розгляду справи сторони не досягли згоди щодо можливості виїзду за межі України їх неповнолітньої дитини шляхом ненадання засвідченої в установленому порядку заяви другого з батьків, яка є обов`язковою відповідно до Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31.03.1995 р., та Порядку провадження за заявами про оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 грудня 2004 року № 1603, унеможливлюється виїзд дитини за межі України для оздоровлення та відпочинку. Так, як обмеження права залишати будь-яку країну в даній справі не встановлені, зважаючи, що відповідач ухиляється від оформлення дозволу на виїзд дитини за межі України, з метою захисту прав та інтересів дитини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial