Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, укладеним між ними 30 липня 2011 року, відповідно до якого [PERSON] позичила у неї 436 000 грн., які зобовязувалася повернути в строк до 30 листопада 2011 року про що надала письмову розписку. Частина коштів за розпискою, а саме 232\~500 грн. стягується із [PERSON] ДВС Тернопільського районного управління юстиції згідно ВП№35238067, в порядку виконання виконавчого листа №1915/9047/12, виданого Тернопільським міськрайонним судом 22.10.2012 року. Решту коштів - 203\~500 грн. відповідачка відмовляється повертати. [PERSON] неодноразово зверталася до [PERSON] з вимогою про повернення боргу, однак остання ухиляється від виконання зобовязання. Просить стягнути з [PERSON] в її користь суму неповернутого боргу в розмірі 203\~500 грн., з врахуванням інфляційних нарахувань та трьох процентів річних від простроченої суми, за період із 01 грудня 2011 року по 14 квітня 2014 року, на суму 21\~590,50 грн., а також 10\~000 грн. завданої їй моральної шкоди. Крім цього, [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору позики від 30.11.2011 року на суму 436\~000 грн. посилаючись на те, що із 2006 року по 2011 рік вона працювала продавцем у [PERSON] та була матеріально-відповідальною особою. При проведенні інвентаризації, у 2011 року, було виявлено нестачу матеріальних цінностей на суму 436\~000 гривень. Зазначила, що вона привласнювала кошти за період роботи у [PERSON], але вказана сума є значно завищеною. Однак, [PERSON], з метою гарантування повернення нестачі, примусила її написати письмову розписку на суму 436\~000 грн. Спірний договір позики був укладений проти її волі, внаслідок застосування психічного тиску зі сторони [PERSON], зокрема погрози вчинення насильства третіми особами до неї та її рідних. Враховуючи наведене, [PERSON] просить визнати розписку недійсною у зв»язку з безгрошовістю та застосування до неї психологічного тиску. Представники [PERSON]М [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні первинні позовні вимоги підтримали повністю, проти зустрічних позовних вимог заперечили. Представник [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, зустрічний позов підтримала та просить суд його задовольнити з підстав наведених у зустрічній позовній заяві. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Згідно Свідоцтва про державну реєстрацію серії В04 №092308 від 28.12.1998 року, [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець. [PERSON] працювала у приватного підприємця [PERSON] на підставі трудового договору №176-06 від 02 березня 2006 року, здійснюючи продаж шпалер та інших супутніх товарів у кіоску №Д-35 на центральному ринку м. Тернополя та була матеріально-відповідальною особою. Згідно письмової розписки, яка міститься при матеріалах справи, 30.07.2011 року [PERSON] взяла у борг в [PERSON] 436 000 грн., які зобовязувалась повернути кількома сумами в строк до 30.11.2011 року. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року №6-63 цс 13, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки. Як вбачається із вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.10.2012 року, [PERSON]Є\~ визнана винною за ч.1 ст.191, ч.3 ст.191 КК\~України в тому, що\~ працюючи у фізичної особи-підприємця [PERSON] продавцем в кіоску № Д-35 по вул.Живова в м,Тернополі, і будучи матеріально-відповідальною особою,\~ за період із 2007 по 2011 роки привласнила кошти на суму 232 500 грн., та засуджена\~до 5-ти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, повязані з обслуговуванням товарно-матеріальних цінностей на строк 3 роки. Стягнено\~ із [PERSON] в користь\~ [PERSON] завдану\~ матеріальну шкоду\~ в сумі 232 500 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили … обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В рамках вказаної кримінальної справи [PERSON] заявила цивільний позов до [PERSON] про стягнення суми недостачі у розмірі 436\~000 грн. Проте, сума завданої [PERSON] шкоди за результатами розгляду зазначеної кримінальної справи судом підтверджена у розмірі 232\~500 грн., яку стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] 10 червня 2014 року [PERSON] звернулася із заявою до Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області щодо примушення її [PERSON] до виконання цивільно-правових відносин. Як вбачається із протоколу допиту свідка від 19 червня 2014 року, проведеного в процесі досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10 червня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.355 КК України, [PERSON] повідомила про те, що в серпні 2011 року вона вийшла із декретної відпустки та вирішила провести інвентаризацію товаро-матеріальних цінностей кіоску Д-35, після чого виявила недостачу на суму 436\~000 грн., про що був складений відповідний акт. На звернення із запитанням до [PERSON], остання повідомила, що вона дійсно взяла вказану суму грошей із кіоску Д-35, та зобовязується їх повернути, про що написала розписку. Також [PERSON] зазначила, що грошей [PERSON] не позичала. Суд проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, а також інфляційних нарахувань, трьох процентів річних та моральної шкоди не підлягає до задоволення, оскільки [PERSON] не доведено надання у позику [PERSON] грошових коштів у розмірі 436\~000 гривень за розпискою від 30 липня 2011 року. При цьому суд зазначає, що сума боргу за розпискою ототожнюється із сумою виявленої нестачі, яку допустила [PERSON] при виконанні своїх трудових обов»язків, про які остання зазначала у своїх показаннях згідно протоколу допиту свідка від 19 червня 2014 року під час проведення досудового розслідування. При цьому суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON], оскільки остання не була безпосереднім очевидцем передачі грошей [PERSON] саме на суму 436\~000 гривень за розпискою від 30.07.2011 року. Крім цього, будучи допитаним у якості свідка [PERSON] зазначила, що суму коштів за розпискою від 30.07.2011 року у розмірі 436\~000 гривень від [PERSON] вона не отримувала, а розписку склала внаслідок виявленої та допущеної неї нестачі товаро-матеріальних цінностей. Також, суд вважає, що встановлені ним обставини узгоджуються із обставинами встановленими вироком у кримінальній справі Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.10.2012 року, а також тим, що [PERSON] у її рамках було заявлено цивільний позов до [PERSON] про стягнення суми недостачі у розмірі 436\~000 грн. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення суми боргу за договором позики, а також інфляційних нарахувань, трьох процентів річних не підлягає до задоволення з наведених вище підстав. Щодо позовної вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що вона також не підлягає до задоволення виходячи з такого. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено поняття моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно пункту 3 Постанови зазначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 9 зазначеної Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Пунктом 11 зазначеної постанови передбачено, що критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд вважає, що [PERSON] не доведено заподіяння їй моральної шкоди діями [PERSON], оскільки нею не представлено суду доказів, які б свідчили, про заподіяння останній моральної шкоди, а також, які б підтверджували її моральні страждання. Також суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним не підлягає до задоволення із таких підстав. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним, тобто він є оспорюваним. В силу вимог\~ ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як зазначено у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК) судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов»язково злочинних діях. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд вважає, що [PERSON] не надано суду доказів, які б підтверджували факт застосування насильства [PERSON] під час написання нею спірної розписки від 30.07.2011 року. Також суд зазначає, що [PERSON] не зверталася до правоохоронних органів безпосередньо після укладення договору позики 30.07.2011 року, якщо вважала, що до неї було вчинено неправомірні дії,\~ а звернулася лише із відповідною заявою 10 червня 2014 року, після того, як [PERSON] подала до суду позов про\~стягнення із неї суми заборгованості. Також, постановою слідчого відділу Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області від 09 серпня 2014 року, кримінальне провадження закрито у звязку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 355 КК. Крім цього, суд зазначає, що про факт вчинення відносно неї неправомірних дій з боку [PERSON], у тому числі написання останню спірної боргової розписки [PERSON] також не заявляла у кримінальній справі\~ про її обвинувачення за ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України. При цьому, суд відкидає та не бере до уваги показання свідків [PERSON], [PERSON] оскільки останні не були безпосередніми очевидцями під час написання розписки [PERSON] Також суд вважає, що [PERSON] не доведено що спірний договір позики грошей слід визнати недійсним внаслідок його безгрошовістю. Згідно з вимогами ст. 1051 ЦК позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed