Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ПАТ Банк Фінанси та Кредит в особі відділення №88 м.Івано-Франківськ АТ Банк Фінанси та Кредит про стягнення 1 550,00 доларів США невиплаченої частини внеску за договором-заявою №300131/119643/3-14 від 15.10.2014 року, 48,16 доларів США 12,6% від простроченої суми внеску понад строк дії договору починаючи з 12.02.2015 року, 11,47 доларів США 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, отримавши належним чином повістку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що 15.10.2014 між [PERSON] та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір №300131/119643/3-14 від 15.10.2014 року про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», згідно якого позивач вніс вклад в сумі 2000 доларів США (а.с.6), строком вкладу до 15.01.2015 р. Для захисту своїх законних прав та інтересів 24.02.2015 року [PERSON] звернулась до відділення № 88 АТ «Банк «Фінанси та кредит» про повернення банківського вкладу, представник відповідача отримала дане звернення (а.с.8-12). Позивач зазначив, що йому частково було виплачено проценти та частину вкладу, однак не повернуто ще 1550 доларів США. вкладу станом на час звернення до суду, а остання виплата була 12.02.2015 року. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Враховуючи, що позивач звернувся до банку з заявою про повернення банківського вкладу, чим засвідчив свій намір виплати по закінченню строку вкладу, банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору, проте, банк кошти всі не повернув, чим порушив свої грошові зобов'язання. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що з банку на користь позивача необхідно стягнути суму неповернутого банківського вкладу 1550 доларів США. Позивач також заявив вимогу про стягнення процентів за користування депозитом за період з 13.02.2015 року по 14.05.2015 року в розмірі 48,16 доларів США та 3% річних в розмірі 11,47 доларів США. На підтвердження обґрунтування даної позовної вимоги позивачем долучено розрахунок стягнень з урахуванням трьох процентів річних, а також відповідної суми процентів за фактичну кількість днів користування внеском (а.с.13). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За цією нормою закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова судової палати у цивільних справах ВСУ від 01.10.2014 року у справі №6-113цс14). У ст. 1061 ЦК України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. За ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Вказаною статтею не врегульовано випадку, коли у строк, передбачений договором, банк не повернув вкладнику його вклад. Разом з тим, у ч. 3 ст. 1058 ЦК України вказано, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача відсотків, нарахованих за користування вкладом, з врахуванням умов договору (12,60 % річних) за фактичну кількість днів користування вкладом по день виплати, є правомірною. При цьому визначений позивачем спосіб виплати коштів з строкового вкладного рахунку вкладникові готівкою одноразовою операцією через касу банку, відповідає вимогам п.6 договору-заяви від 15.10.2014 року., п.5.1, 5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит». А тому, слід задовольнити вимоги в частині стягнення процентів за користування депозитом за період з 13.02.2015 року по 14.05.2015 року в розмірі 48,16 доларів США та 3% річних в розмірі 11,47 доларів США. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст.11, 15, 509, 625, 631, 1058, 1060, 1061, ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність»,

Outcome: approved