Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою в якій уточнивши позовні вимоги просить суд: визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0320 га, за адресою: [ADDRESS], що належала померлому [INFO] [PERSON]; визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,365 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належала померлому [INFO] [PERSON]. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначає, що вона з чоловіком [PERSON] (спадкодавцем) одружилися 31.08.1974 року. Під час перебування у шлюбі, чоловік купив земельні ділянки, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,0320 га. за адресою: [ADDRESS] на території Індустріального району м. Дніпропетровська, згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки серія ВМТ № 835104 від 02.06.2010 р. зареєстрованого в реєстрі за № 1086 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за 72 298,00 ( сімдесят дві тисячі двісті дев'яносто вісім ) гривень 00 копійок; земельну ділянку загальною площею 0,0356 га адресою: [ADDRESS], на території Індустріального району м. Дніпропетровська згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки серія ВМТ № 835108 від 02.06.2010 р. зареєстрованого в реєстрі за № 1094 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за 39 837,00 ( тридцять дев'ять тисяч вісімсот тридцять сім ) гривень 00 копійок. [INFO] [PERSON] помер, про що було видано свідоцтво серія [NUMBER] від 28.06.2012 р. За час життя її покійний чоловік, згідно ст. 182 ЦК України та ст. 125 Земельного Кодексу України не переоформив та не зареєстрував вищевказані земельні ділянки. 04 грудня 2012 року після смерті чоловіка вона звернулась до державного нотаріуса в першу Ялтинську державну нотаріальну контору Автономної Республіки Крим для прийняття спадщини в порядку спадкування за законом , яка складається із земельних ділянок (державний акт серії ЯК № 630728 ) та 0,0356 га. ( Державний акт № ЯК № 637603 ). По даній заяві Першою Ялтинською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 1030/2012 щодо майна померлого [PERSON]. 17.10.2013 року вона подала заяву до державного нотаріуса Першої Ялтинської державної нотаріальної контори Автономної Республіки Крим про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON]. 05 листопада 2013 року по пошті вона одержала від в.о. державного нотаріуса Першої ялтинської державної нотаріальної контори Куркович Н.О. за № 3386/02-32 від 18.10.2013 р. постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тобто у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, так як за життя її покійний чоловік не переоформив та не зареєстрував вищевказані земельні ділянки. Вона є єдиним спадкоємцем за законом. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом після смерті [PERSON] немає. Отримати у встановленому законодавством порядку свідоцтва про право на спадщину на вищевказані земельні ділянки відповідно до вимог ст. 1299 ЦК України та ст.ст. 125, 126 ЗК України вона немає можливості, оскільки спадкодавець не встиг за життя оформити належним чином право власності на земельні ділянки, у зв'язку з чим вимушена звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив пред'явлену позовну заяву задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини викладені у пред'явленій позовні заяві. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що [PERSON] не може вважатися повноцінним власником вищевказаного спадкового майна, оскільки він за життя належним чином у відповідності до Закону не зареєстрував своє право власності на згадані земельні ділянки. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про місце та час судового засідання, заперечень проти позову не надав. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, дослідивши матеріали спадкової справи наданої Першою Ялтинською державною нотаріальною конторою АР Крим, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 31.08.1974 року по [INFO] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] наявному у матеріалах справи у копії. [INFO] [PERSON] помер, про що 28.06.2012 року відділом по Бодайбінському району і м. Бодайбо управління служби РАЦС Іркутської області Російської Федерації було видано свідоцтво про смерть [NUMBER]. Посилаючись на підстави набуття спадкодавцем [PERSON] за час перебування у шлюбі із [PERSON] права власності на спірні земельні ділянки, розташовані в [ADDRESS], та [ADDRESS], [PERSON] вказує на договір купівлі продажу земельної ділянки від 02.06.2010 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1006, та на договір купівлі-продажу земельної ділянки від 02.06.2010 р. посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1094. Проте, як видно із договору купівлі продажу земельної ділянки від 02.06.2010 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1094, він був укладений між [PERSON] та [PERSON], який діяв за довіреністю від імені покупця [PERSON]. За цим договором [PERSON] продала, а [PERSON] для [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,0356 га розташовану за адресою: [ADDRESS]. Відомості у Державний реєстр правочинів про цей договір купівлі-продажу взагалі були внесені із зазначенням місця розташування відчужуваної земельної ділянки [ADDRESS], замість правильної адреси: [ADDRESS]. Відомості про набувача за договором до Реєстру правочинів внесені невідповідні, оскільки набувачем вказаний гр. [PERSON], замість [PERSON]. Із договору купівлі продажу земельної ділянки від 02.06.2010 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1086, він був укладений між [PERSON] та [PERSON], який діяв за довіреністю від імені покупця [PERSON]. За цим договором [PERSON] продала, а [PERSON] для [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,0320 га розташовану за адресою: [ADDRESS]. Відомості у Державний реєстр правочинів про цей договір купівлі-продажу були внесені також невідповідні, оскільки набувачем вказаний гр. [PERSON], замість [PERSON]. [PERSON] після смерті чоловіка звернулася до Першої Ялтинської державної нотаріальної контори АР Крим із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, однак постановою в.о. обов'язки державного нотаріуса Куркович Н.О. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих мотивів, що право власності на спірні земельні ділянки на ім'я спадкодавця [PERSON] не було зареєстровано, як це передбачено ст. 182 Цивільного Кодексу України та ст. 125 Земельного Кодексу України. З витягів з Державного земельного кадастру про спірні земельні ділянки, наявних у матеріалах дослідженої у судовому засіданні спадкової справи № 1030, вбачається, що власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], значиться [PERSON], а власницею земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], значиться [PERSON] Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. За змістом ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, а саме те, що за життя [PERSON] не зареєстрував у встановленому Законом порядку своє право власності на спірні земельні ділянки, та з огляду на допущені при оформленні договорів купівлі-продажу від 02.06.2010 року помилки у написанні прізвища спадкодавця, та у зв'язку із цим внесення до Державного реєстру правочинів недостовірних відомостей про набувача земельних ділянок, правових підстав для визнання за позивачкою [PERSON] права власності на вищевказані земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON], немає.

Outcome: dismissed