Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Луцької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно. Свій позов обґрунтовує тим, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка площею 0,0627 га, яка розташована в [ADDRESS], цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. 05.04.2004 року вони продали [PERSON] 0,0209 га даної земельної ділянки. 08.06.2004 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] погодили, що [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить 0,418 га земельної ділянки, а [PERSON] 0,0209 га. Вкузує, що вона 29.05.2008 року придбала у [PERSON] 36/100 частин житлового будинку по [ADDRESS], тому останній втратив право користування належною йому частиною земельної ділянки. На підставі наведеного, просить визнати за нею право власності на 209 кв.м земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] згідно схеми розподілу земельної ділянки, виконаної згідно технічного завдання № 402 від 29.07.2003 року, який був виданий управлінням земельних ресурсів міста, яке відповідає технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, кадастровий номер якої 311070002. В судове засідання представник позивача не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВЛ №013719 від 11.03.2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] належала земельна ділянка, площею 0,0627 га, яка розташована в [ADDRESS], цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (а.с.7). Згідно договору купівлі-продажу 05.04.2004 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали [PERSON] 0,0209 га вказаної земельної ділянки (а.с.7). 08.06.2004 спільною заявою [PERSON], [PERSON] та [PERSON] погодили, що [PERSON] та [PERSON] належить 418 кв.м земельної ділянки, а [PERSON] - 209 кв.м земельної ділянки згідно прикладеної схеми розподілу земельної ділянки (а.с.8). Отже, співвласниками земельної ділянки по [ADDRESS] стали [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З висновку ТОВ «Волинь-експерт» про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 30.10.2013 року вбачається, що ринкова вартість земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, площею 627 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] становить 118692 грн.(а.с.11). Відповідно до ч 1. ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку суди мають виходити з того, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 року N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Отже, аналізуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що з укладенням договору купівлі продажу 36/100 частин житлового будинку [ADDRESS], позивачу перейшло право власності на спірну земельну ділянку, тому за [PERSON] слід визнати право власності на 209 кв.м земельної ділянки, яка розташована в [ADDRESS], згідно схеми розподілу земельної ділянки, яка виконана згідно технічного завдання № 402 від 29.07.2003 року, виданого управлінням земельних ресурсів міста, яке відповідає технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, кадастровий номер якої 311070002. На підставі ст.368,373,374,377,392 ЦК України, ст.120 ЗК України,

Outcome: approved