Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом, в якому зазначила, що 17 лютого 2014 року державний реєстратор прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ізяславського районного управління юстиції Бойко В.І. на підставі договору довічного утримання від 13 жовтня 2006 року прийняла рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень та зареєструвала право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Позивачка вважає, що дана реєстрація права власності на нерухоме майно проведена з порушенням чинного законодавства та не може бути підставою виникнення прав [PERSON] За договором довічного утримання мала пройти передача у власність [PERSON] житлового будинку, договір мав бути зареєстрований державою, лише після цього нотаріус міг накласти заборону на відчуження новим власником отриманого ним по договору довічного утримання майна. Для виникнення прав та обов'язків по договору довічного утримання набувач зобов'язаний зареєструвати отримане майно на своє ім'я в БТІ. [PERSON] такої реєстрації не зробив, отже право власності на житловий будинок до нього не перейшло, а приватний нотаріус [PERSON] незаконно наклала заборону на відчуження житлового будинку його власнику [PERSON] Оскільки [PERSON], будучи власником будинку померла, то договір довічного утримання припинився у зв'язку із її смертю. Після смерті [PERSON] позивачка та її брат [PERSON] звернулися до державного нотаріуса Ефендієвої А,П. із заявою про прийняття спадщини, заяви були зареєстровані, однак подальші нотаріальні дії нею вчинені не були. Незаконними діями нотаріусів [PERSON] та Ефендієвої А.П. для позивачки було заподіяно матеріальну та моральну шкоду, пов'язану із захистом своїх порушених прав у суді, а тому вона просить стягнути солідарно з них судові витрати, а також по 7000 грн. моральної шкоди з кожної. В судовому засіданні [PERSON], її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали. Вважають, що зазначений позов заявлено з інших підстав, що вже розглядалися Ізяславським районним судом, а тому провадження у справі не може бути закрито. Відповідачі - представник реєстраційної служби Ізяславського районного управління юстиції [PERSON], адвокат відповідача [PERSON] - [PERSON], [PERSON], державний нотаріус Ефендієва А.П., представник третьої особи на стороні відповідача - начальник КП «Ізяславське РБТІ» [PERSON] - проти позову заперечили. Суд, заслухавши позивачку та її представника, відповідачів та представників, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.744 Цивільного кодексу України за договором довічного утримання (догляду одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, що має значну цінність, взамін цього набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Статтею 748 цього ж Кодексу визначено, що набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до ст. 334 Кодексу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належав житловий дерев'яний будинок, розташований у [ADDRESS], що підтверджується витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 12067814 від 05 жовтня 2006 року. Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 квітня 1992 року, виданого державним нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори [PERSON], вказаний будинок вона успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] 13 жовтня 2006 року [PERSON] уклала із [PERSON] договір довічного утримання, за умовами якого передала останньому у власність зазначений житловий будинок. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу [PERSON] та у той же день зареєстрований у Державному реєстрі правочинів за № 1640477. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідач [PERSON] зареєстрував право власності на зазначений житловий будинок у Реєстраційній службі Ізяславського районного управління юстиції 13 лютого 2014 року, тобто після смерті відчужувача, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна від 24 лютого 2014 року № 18143587. Позивачка та її представник вбачають неправомірність дій приватного нотаріуса [PERSON] в тому, що вона незаконно безпідставно наклала заборону відчуження нерухомого майна, наголосивши у договорі, що нерухоме майно належить [PERSON] як власнику вказаного у договорі будинку. Суд вважає дану позицію хибною, оскільки відповідно до ст.754 Цивільного кодексу України набувач не має права до смерті відчужувача продавати, дарувати, міняти, передане за договором довічного утримання (догляду), укладати щодо нього договір застави, передавати його у власність іншій особі на підставі іншого правочину. Факт реєстрації [PERSON] права власності на житловий будинок пізніше, ніж було укладено договір довічного утримання, за яким у нього виникло таке право, не може бути підставою для визнання неправомірними дій Реєстраційної служби Ізяславського районного управління юстиції та скасування державної реєстрації речового права [PERSON] Згідно положень Закону України «Про нотаріат» (ст. 66, ст. 68) на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Відсутність відомостей у державного нотаріуса про склад спадкового майна є підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Так як рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок не скасоване, - не вбачається підстав для зобов'язання державного нотаріуса вчинити нотаріальні дії. У подані позовній заяві позивачка та її представник посилаються на те, що незаконним діями нотаріусів була заподіяна матеріальна шкода, пов'язана із захистом порушених прав у суді, а саме, сплаті судового збору та оплати правової допомоги. Суд роз'яснює позивачці та її представнику, що судовий збір та витрати на правову допомогу у розумінні цивільного процесуального кодексу є судовими витратами, а тому не можуть бути матеріальною шкодою. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, в задоволенні яких позивачеві відмовлено. У даному випадку в задоволенні позовних вимог відмовлено, тому судові витрати позивачці не відшкодовуються. В силу ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під час судового розгляду не встановлено неправомірності рішень, дій чи бездіяльності приватного нотаріуса [PERSON], державного нотаріуса Ефендієвої А.П., а тому позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed