Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить: стягнути з [PERSON] оплачені додаткові витрати на оплату освітніх послуг дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 46000 грн. зобов`язати [PERSON] щосеместрово, безготівково перераховувати суму у розмірі 23 000 грн. до 1 серпня поточного року на р/р 3125720611346 в ГУ ДКСУ м. Києва, код банку - 820172, код отримувача 16459396, з призначенням платежу за навчання [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ухиляється від участі у додаткових витратах на утримання дитини. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 9 квітня 2020 року цивільну справу №753/367/20 (провадження №2/753/4055/20) за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування додаткових витрат на дитину передано на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва. 26 січня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу № 753/367/20 (провадження №2/753/116/21) за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування додаткових витрат на дитину, передано до Дарницького районного суду м. Києва за територіальною підсудністю. Як передбачено статтею 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 березня 2021 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/367/20 за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено у справі судове засідання, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] . 27 квітня 2021 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач вказував, що після розірвання шлюбу з позивачем, 5 серпня 2020 року він уклав шлюб з [PERSON] , від якого має двох малолітніх дітей, а також утримує дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Вказував, що працює на посаді директора ТОВ «Ризик Україна» та має дохід у розмірі 8 050,00 грн. на місяць. Відповідач зазначає, що впродовж всього часу після розлучення і по сьогоднішній день має приязні, довірливі стосунки з донькою [PERSON] , допомагає їй фінансово за можливості. Посилався також на те, що обов`язок утримувати повнолітніх дітей виникає, зокрема, за умови, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу і наголосив, що позивачем не обґрунтовано наявність у відповідача обов`язку нести додаткові витрати на повнолітню дитину. 5 травня 2021 року на електронну адресу суду надійшли пояснення третьої особи щодо позову, в яких [PERSON] просила розглядати справу за її відсутності та пояснила, що перший та другий роки навчання в Національному університеті «Києво-Могилянська академія» оплатив її батько [PERSON] , а третій та четвертий - мати [PERSON] 7 травня 2021 року представником позивача - адвокатом Моргуном М.М. подана відповідь на відзив, в якій він зазначив, що предметом спору у справі є «відшкодування витрачених позивачем коштів по зобов`язанням, що взяв на себе відповідач» і вказаний обов`язок відповідача щодо оплати навчання встановлений Дарницьким районним судом м. Києва у справі № 753/7701/16-ц та зафіксований у добровільно поданій нотаріальній заяві. Вважає, що позивач має право на відшкодування виконаного нею обов`язку відповідача. У поданих 12 травня 2021 року запереченнях на відповідь на відзив, відповідач вказав, що законодавством не встановлено самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликанні особливими обставинами. Зазначав, що матеріли справи не містять нотаріальної заяви, на яку посилався позивач, а рішення Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/7701/16-ц, як і ухвала суду про залишення без розгляду зустрічної позовної заяви, на які посилається представник позивача, не встановлюють жодних фатів і обставин щодо обов`язку відповідача сплачувати додаткові витрати на дитину. У судовому засіданні 14 травня 2021 року представник позивача заявив клопотання про долучення до матеріалів справи, зокрема, копії нотаріально посвідченої заяви, якою визначений обов`язок відповідача оплатити витрати на навчання дитини. Як передбачено ч. 2 ст. 82 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Частиною 8 цієї статті встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Враховуючи, що позивачем зазначена заява не була подана разом із позовною заявою а також не долучалась і до відповіді на відзив, суд вважає, що позивачем пропущений передбачений ЦПК України строк для подання вказаного доказу. Причин, які б свідчили про неможливість подання цього доказу у встановлені строки, представником позивача не наведено. Отже, судом не приймається до розгляду нотаріально посвідчена заява відповідача про оплату навчання доньки. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 21 травня 1998 року по 2 грудня 2016 року та від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . 1 серпня 2016 року між Національним університетом «Києво-Могилянська академія» (виконавець) та [PERSON] (замовник) був укладений договір № ПС 01.01.2016, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався за рахунок коштів замовника надати одержувачу - [PERSON] , освітню послугу, а саме: підготовка понад державне замовлення, денна форма навчання, строк надання освітньої послуги з 1 вересня 2016 року по 28 червня 2020 року, ступінь вищої освіти - бакалавр, спеціальність - психологія, а замовник зобов`язався своєчасно вносити лату за освітню послугу в розмірах та в порядку, встановленому цим договором (п.п. 1, 4 договору). Згідно з п. 9 договору загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 92 000 гривень. Терміни внесення оплати встановлені п. 10 договору. З матеріалів справи слідує, що позивачем було сплачено за навчання доньки 14 вересня 2018 року 11 500,00 грн., 20 грудня 2018 року 11 500,00 грн., 9 серпня 2019 року 11 500,00 грн. та 6 грудня 2019 року 11 500,00 грн., а всього - 46 000 гривень. Звертаючись із позовом у цій справі, позивач зазначала, що [PERSON] здобуває вищу освіту у Національному університеті «Києво-Могилянська академія», таким чином на неї розповсюджуються норми ст. 199 СК України та просила на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 185 СК України зобов`язати батька дитини сплачувати згідно з умовами договору № ПС 01.01.16 від 1 серпня 2016 року. У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивач - адвокат Моргун Д.М. уточнив, що предметом позову є вимога про відшкодування витрачених позивачем коштів по зобов`язанням з оплати навчання, які взяв на себе відповідач. Як передбачено статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частці від доходу або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198, 199). Так, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Згідно з вказаною нормою, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Отже, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України, на які посилається позивач, не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. За обставинами цієї справи обов`язок відповідача оплачувати навчання дитини має подвійну природу. З однієї сторони це є обов`язком відповідача утримувати повнолітню дочку, яка продовжують навчання, і такий обов`язок виникає у відповідача за наявності умов, передбачених статтею 199 СК України. З іншої - у відповідача як сторони договору існує грошове зобов`язання за укладеним з Національним університетом «Києво-Могилянська академія» договором № ПС 01.01.16 від 1 серпня 2016 року. При цьому суд вважає, що наявність укладеного одним із батьків договору щодо оплати навчання дитини, а також взятих на себе зобов`язань щодо такої оплати згідно із поданою заявою, не змінює правової природи такого обов`язку як обов`язку, визначеного статтею 199 СК України. Враховуючи, що відповідач має на утриманні двох малолітніх дітей, а також дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, і при цьому дохід позивача складає 8 050,00 грн. на місяць, що підтверджується наявними в матеріалах доказами, суд погоджується з доводами відповідача про те, що він не має можливості надавати допомогу на навчання дитини. Позивачем, натомість, не доведено, що відповідач спроможний таку допомогу надавати. Суд відхиляє доводи позивача про те, що обов`язок відповідача щодо оплати навчання встановлений Дарницьким районним судом м. Києва у справі № 753/7701/16-ц, оскільки це спростовується змістом судових рішень у цій справі. Позивачем також не обґрунтовано правових підстав переходу до неї права вимоги в частині здійснених нею оплат згідно із договором № ПС 01.01.16 від 1 серпня 2016 року, а в силу положень ч. 3 ст. 528 ЦК України права кредитора переходять до особи, яка виконала зобов`язання боржника без його згоди, лише у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. Суд при цьому враховує і вказана обставина сторонами визнається, що відповідачем оплачено перші два роки навчання дитини, а тому з урахуванням передбаченого Сімейним кодексом України принципу рівності прав та обов`язків батьків, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed