Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Нікопольського міськрайонного суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що на прохання відповідачки [PERSON] позичити гроші, вона 11.03.2014 р. з кредитної карточки № [NUMBER], яка належить їй за кредитним договором укладеного між нею та ПАТ «Дельта Банк» в банкомату банку по вул. Шевченко в м. Нікополі, зняла 1000,00 грн. і передала їх відповідачу. Після цього передала відповідачу кредитну картку для зручності погашення заборгованості та кредитних відсотків. Через декілька днів на її мобільний телефон прийшли СМС повідомлення про зняття з її кредитної картки ще 600,00 грн. та 800,00 грн. Вона зателефонувала [PERSON], однак відповідач запевнив, що всі кошти будуть повернуті. Протягом часу з 11.03.2014 р. по 12.06.2014 р. відповідач користувалася її карткою, а 26.06.2014 р. картка була заблокована у зв'язку із невірно введеним ПІН кодом. Відповідач відмовляється від написання розписки про отримання коштів з кредитної картки, зараз на дзвінки не відповідає. Вона звернулася із заявою про вчинення злочину, на яку отримала відповідь про необхідність звернутися до суду із позовом, оскільки мають місце цивільно-правові відносини. Вважає що між нею та відповідачем укладено договір позики, який підтверджується виписками за операціями по картковому рахунку. Внаслідок невиконання договору позики у позивача перед банком виникла заборгованість, тому просить суд стягнути з відповідача 36507,62 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач, представник позивача на задоволенні позову наполягали, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача повідомлений належним чином про час, місце слухання справи, однак не зміг надати суду своїх повноважень для участі в справі, тому за клопотанням позивача, представника позивача, суд вважає можливим розглянути справу в порядку ст.224 ЦПК України. При слуханні справи 07.07.2016 р. в судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що дійсно відповідач отримувала кошти від [PERSON], однак відбувалось це за спільною згодою. Розмір позичених у [PERSON] коштів становить 4500,00 грн., які передала позивач. Представник відповідача зазначив, що [PERSON] добровільно передала кредитну картку [PERSON] та просила її знімати кошти з картки, які [PERSON] потім передавала [PERSON] Представник відповідача не заперечував, що відповідач дійсно знімала в банкоматі кошти з кредитної картки [PERSON] протягом з 11.03.2014 року по 12.06.2014 року, однак наполягає, що здійснювала це на прохання [PERSON], а куди позивач їх витратила і яка заборгованість по кредиту перед банком відповідачці відповідачу не відомо. Також представник відповідача зазначив, що позивач могла б заблокувати картку, звернувшись до банку, побачивши, що [PERSON] самостійно знімала кошти, однак цього не зробила, що підтверджує пояснення [PERSON] про зняття коштів з картки за домовленістю з позивачем. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є стороною за Договором № 005-26505-100413, укладеним 10.04.2013 року з ПАТ «Дельта Банк» на підставі наданої [PERSON] та акцептованою ПАТ «Дельта Банк» Заяви ( а.с. 8-9). Згідно досудової вимоги ПАТ «Дельта Банк» станом на 17.08.2015 року загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором складає 36507,62 грн. (а.с.4) В судовому засіданні представник відповідача визнав, що [PERSON] позичала у [PERSON] та зобов'язана повернути гроші в сумі 4500 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За положеннями ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як передбачено ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Доказами в розумінні ст. 57 ЦПК України є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Аналізуючи зазначені норми права суд приходить до думки, що позивачем, у порушення вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не доведено того, що позивач самовільно використовувала її кредитну картку з метою отримання для себе коштів, оскільки зазначених фактів матеріали справи не містять, позивачем, представником позивача до матеріалів справи не залучалися та судом не добуті. Представник відповідача погоджувався з тим, що [PERSON] отримала від [PERSON] гроші в розмірі 4500,00 грн., тому на думку суду в цій частині позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати. На підставі викладеного, керуючи ст. ст. 1046 1047, 1051 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 12, 57-60, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд -

Outcome: partial