Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Харкова з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03 листопада 2000 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований міським відділом РАГС м. Харкова, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1857. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними припинені, як виявилося у процесі спільного проживання, у сторін різні погляди на життя та несумісність характерів, що унеможливлює їх спільне проживання, як однієї родини. Позивач фактично мешкає з іншим чоловіком, з яким створила сім'ю. Разом з сином на новим чоловіком мешкають однією сім'єю, проводять разом дозвілля, відвідують театри та їздять на відпочинок. Просить суд, шлюб між нею та відповідачем, розірвати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу та просив надати строк для примирення, але після надання строку до суду не з'явився. Позивач [PERSON] та її представник у судове засідання не з'явились, належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суду не повідомив. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом встановлено, що сторони 03 листопада 2000 року між, [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований міським відділом РАГС м. Харкова, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1857. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 29 серпня 2006 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану №3 Харківськогообласного управління юстиції, актовий запис № 3202. Сторони у теперішній час шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство ними не ведеться. Тобто, зараз кожний живе своїм окремим особистим життям. Ухвалою суду від 07.12.2017 року були вжиті заходи щодо примирення подружжя, надавши строк один місяць для примирення, однак сторони не примирились. Відповідач після надання строку на примирення до суду не з'явився. Позивач [PERSON] фактично створила сім'ю з іншим чоловіком з яким разом з сином мешкають однією сім'єю, їздять на відпочинок та проводять разом дозвілля. Таким чином, їх сім'я фактично розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо, так як всі можливості зберегти сім'ю вичерпані. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, визначається за спільною згодою батьків. З огляду на те, що сторони досягли домовленості з приводу виховання дитини, суд приходить до висновку, що дитину , слід залишити на виховання матері. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе. Позивач [PERSON] не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved