Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні гаражем, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй належить на праві приватної власності належить гараж [NUMBER] , що розташований за адресою: [ADDRESS]. В серпні 2014 року, замок на дверях її гаражу змінено та від сусідів їй стало відомо, що її гаражем користується [PERSON], який зберігає в ньому свої речі, з-за чого вона не може вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Добровільно відповідач не звільняє гараж, тому вона просить суд зобов'язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні, що належить їй на праві власності, гаражем[NUMBER], що розташований за адресою: [ADDRESS]. та звільнити гараж від майна відповідача, а також стягнути з відповідача на її користь та судові витрати по справі у сумі 2000 грн. за послуги адвоката та 243,60 грн. за сплату судового збору. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, однак від представника позивача до суду надано заяву, в якій він позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, справу розглянути у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи повідомлялись належним чином, згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності від 25.06.1997 року, виданого Слов'янською міською радою на підставі рішення виконкому Слов'янської міської ради від 21.05.1997 року, належить гараж [NUMBER] , що розташований за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 4-17). Відповідно до довідки КП БТІ № 1265-2/0.56/01 від 27.08.2014 року, за даними архівної довідки № 361, право власності на гараж [NUMBER] , що розташований за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] За даними архівної довідки КП БТІ № 835, право власності на вищезазначений гараж станом на 01.01.2013 року за [PERSON] не зареєстровано, однак він у 2008 році був замовником інвентаризації у серпні 2008 року (а.с. 18). Позивач зверталася до відповідача з проханням щодо звільнення гаражу від його речей, що підтверджується письмовою вимогою від 19.08.2014 року направленою на адресу відповідача ( а.с. 19, 20). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №457/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, з урахуванням зібраних доказів по справі в їх сукупності, суд приходить до переконань позовні вимоги [PERSON] щодо зобов'язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні, що належить їй на праві власності, гаражем[NUMBER], що розташований за адресою: [ADDRESS]. та звільнити гараж від майна відповідачам, підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] своїми діями порушує право власності [PERSON], передбачене ЦК України - право володіння, користування та розпорядження приналежним їй майном, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат, які полягають у сплаті правової допомоги, то суд приходить до переконання, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Так у матеріалах справи є договір про надання правової допомоги, де зазначений склад юридичних послуг, а саме: участь в судових засіданнях, однак представник позивача в судових засіданнях участі не приймав, оскільки в матеріалах справи знаходиться його заява про розгляд справи у його відсутності (а.с. 23). Тому вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн., не підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн., що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені ( а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial