Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання відповідачів втратившими право користування жилим приміщенням. Мотивує тим, що вона та її діти [PERSON] та [PERSON] являються співвласниками квартири № 171 будинку № 118 по пр.. Леніна в м.Олександрії Кіровоградської області на підставі свідоцтва про право власності від 12.10.1993 року . В квартирі зареєстровані, але не проживають з дня реєстрації відповідачі [PERSON] та [PERSON] Останніх вона зареєструвала для їх працевлаштування в м.Олександрії Кіровоградської області.Їй відомо, що відповідачі проживають давно в Росії , їх адреса та засоби зв»язку з ними їй невідомі. Вона вимушена сплачувати комунальні послуги і за відповідачів , як за додаткових членів сім ї , не може належним чином розпорядитись своєю власністю, оформити субсидію. В судове засідання позивач не з» явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутність , позов підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з» явилися , про час розгляду справи повідомлені належним чином.Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~\~\~\~\~\~\~\~ Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 10 ЦПК України). Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України). Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституція України\~у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід'ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до\~ст. 9 ч. 4 ЖК УРСР\~ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і в порядку передбачених законом. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР,\~стаття 405 ЦК, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою». Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57 цс 11. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 12.10.1993 року власниками квартири № 171 будинку № 118 по пр.. Леніна в м.Олександрії Кіровоградської області являються [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу позивач [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Співласники квартири являються матір»ю та синами. В квартирі зареєстровані, але не проживають з дня реєстрації відповідачі по справі , які не є членами сім»ї співвласників.Так [PERSON] не проживає в квартирі з 1999 року, а [PERSON] не проживає в квартирі з 2011 року, що підтверджується актом-розпорядженням №83 від 11.02.2016 року, складеним за участю сусідів [PERSON], [PERSON], представника КП « Житлогосп» [PERSON] Фактичне місцезнаходження відповідачів невідоме.Наявність факту реєстрації відповідачів в даній квартирі змушує позивачку сплачувати комунальні послуги і за відповідачів як за додаткових членів своєї сімї., перешкоджає належним чином користуватися належною їй квартирою, оформити субсидію. Тому суд вважає за можливе визнати відповідачів втратившими право користування квартирою № 171 будинку № 118 по пр.. Леніна в м.Олександрії Кіровоградської області .

Outcome: approved