Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду із позовною заявою до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 18.06.2005 року Рівненським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 700. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 18.06.2005 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб Рівненським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 700. Від шлюбу мають двох дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Причиною розпаду сім`ї стали різні погляди на життя та побут. Протягом тривалого часу вони не підтримують подружні стосунки та не турбуються одне про одного. За таких обставин, вони втратили одне до одного почуття любові та поваги. Таке становище стало суперечити її особистим інтересам та інтересам їхніх дітей. Спільного господарства не ведуть, разом не проживають вже більше року та за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. За наведених обставин вважає, що їхня сім`я розпалась остаточно і існує лише формально, примирення між ними не можливе. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що тривалий час з відповідачем проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують. Сім`я розпалася остаточно, і збереження шлюбу неможливе. Діти зареєстровані та проживають разом з нею. Просила шлюб розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати з нею. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, із поданої ним 20.08.2019 та наявної в матеріалах справи нотаріально посвідченої заяви, вбачається, що він з позовними вимогами [PERSON] погоджується та не не заперечує проти їх задоволення. Просить розглянути справу без його участі. Згідно поданої до суду заяви 30.09.2019 р. відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, одночасно повідомив, що він не є батьком дитини, яка була народжена [INFO] , в період їхнього шлюбу . За клопотанням позивачки [PERSON] в судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] . Заслухавши пояснення позивачки, свідка, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18.06.2005 року Рівненським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 700. Від шлюбу сторони мають дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 3313, зареєстрований відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції та сина - [PERSON] , [INFO] актовий запис № 245, зареєстрований відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції Суд прийшов до висновку, що сторони на момент розірвання шлюбу припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім`єю більше року та не ведуть спільного господарства. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім`ю. Крім того, судом встановлено, що [INFO] . позивачка [PERSON] народила дитину, [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що останній рік фактично співмешкав з [PERSON] , [INFO] у них народилася донька [PERSON] , батьком якої у актовому записі про народження записаний він. З оглянутого судом свідоцтва про народження вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 158, зареєстрований відділом Рівненським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу - його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них та неповнолітніх дітей, тому суд прийшов до висновку про необхідність шлюб розірвати. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки між сторонами відсутній спір щодо встановлення місця проживання дітей, тому суд прийшов до висновку, що місцем проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] слід визначити з матір`ю [PERSON] . При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Позовна заява [PERSON] містить дві самостійні вимоги немайнового характеру, розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, які відповідно до ч.3 ст.6 ЗУ України «Про судовий збір» сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Проведення оплати позивачкою судового збору підтвержується квитанцією на суму 768, 40 грн., від стягнення яких з відповідача на свою користь позивачка відмовилась в судовому засіданні. Так, підлягає до стягнення з відповідача у прибуток Державного бюджету судовий збір в сумі 768, 40 грн. за вимогу про визначення місця проживання дітей. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved