Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, та просила визнати в порядку спадкування за заповітом за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлого [INFO] В обґрунтування позову позивач зазначає, що житловий будинок [ADDRESS] в БТІ не зареєстрований, але в матеріалах інвентаризаційної справи є копія свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району 11.09.1984р. р. № 2-1813, згідно якого за [PERSON] визнано право власності на вищевказаний житловий будинок; за вказаною адресою розташовані: житловий будинок «А-1» загальною площею 74,60 кв.м, житловою - 37,90 кв.м, гараж «Г», літня кухня «Е», сараї «Д», «Ж», «З», вбиральня «И», льох «гп», душ «В», навіс «Б», огорожа № 1-3, вигрібна яма «К». Це підтверджується довідкою КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 16.04.2013р. № 47. Згідно погосподарської книги за 1983-1985 роки житловий будинок, з по господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], особовий рахунок № [NUMBER], належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину № 144 від 11.09.1984 року. Закріплена земельна ділянка для обслуговування житлового будинку орієнтованою площею 0,15 га. Це вбачається із довідки Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області від 16.01.2013р. № 27. [PERSON] - батько позивача. Помер [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], видане 19.07.2012р. виконавчим комітетом Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 30. Даний житловий будинок був побудований бабусею позивача [PERSON] в 1960 р. Спірний житловий будинок фактично належав батькові позивача на день його смерті, тому як був за ним зареєстрований в Погосподарській книзі, відповідно до діючої на той час (до 13.12.1995 року) Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах и селищах міського типу Української РСР, затвердженої замісником міністру комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, п. 6 ч. 2 - будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягали реєстрації. Крім того, з Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР від 31.10.1975 року вбачається, що підтвердженням належності будинку, інших відомостей, що необхідні для вчинення угод, в сільській місцевості є довідка виконкому відповідної ради народних депутатів, видана на підставі запису в погосподарській книзі. Таким чином, відповідно до діючого на той час законодавства, спірний житловий будинок, збудований в 1960 роках в сільській місцевості, якою є с.Лелюки (колишнє с.Хролі), є об'єктом власності [PERSON] належить йому, і відповідно позивач маю право претендувати на нього в порядку спадкування. Ще за своє життя [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 04.04.2001 року Михайловою Т.О., секретарем Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області. Цим заповітом [PERSON] все своє майно заповідав [PERSON]. Мати позивача та дружина померлого [PERSON] від спадщини відмовилась на користь позивача. Інших спадкоємців, як за законом, так і таких, які б могли претендувати на обов'язкову частку у спадщині, у разі спадкування за заповітом, у [PERSON] немає. Після смерті [PERSON] відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в ред. 2003 року) тобто Закону, який діяв на час відкриття спадщини, позивач спадщину прийняла в установлений законом шестимісячний строк, оскільки звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, постійно проживала та була прописана зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак, оформити спадкові права на спірний житловий будинок в нотаріальній конторі позивач не може, через відсутність правовстановлюючого документа на нього, про що свідчить лист завідувача Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області від 09.01.2013р. № 17. Оскільки спірний житловий будинок належав [PERSON] згідно реєстрації в Погосподарській книзі, тому фактично на день його смерті належав йому на праві власності в порядку спадкування, відповідно до ст. 1218 ЦК України (в ред. 2003 року) цей будинок входить до складу спадщини. Однак, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється в разі смерті власника, у зв'язку із чим на підставі ч. 4 ст. 25 ЦК України зупиняється його правоздатність, тому після смерті особи вже не може бути визнано за нею будь-яке право, в тому числі і право власності. Оскільки спірний будинок повинен належати [PERSON] в порядку спадкування і відповідно входити до складу спадкового майна, відповідно і позивач має право претендувати на право власності на нього в цілому в порядку спадкування у разі прийняття позивачем спадщини, згідно із заповітом. Позивач не може оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі на спірний житловий будинок, тому що [PERSON] за своє життя не зареєстрував право власності на спірний житловий будинок на своє ім'я. Наведені обставини змусили позивача звертатися до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява, в якій повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, також просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява, відповідно до якої він позовні вимоги визнав в повному обсязі, покладався на розсуд суду, просив справу розглянути за відсутності його представника. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Виходячи з наведеного, та з того, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити рішення в справі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Житловий будинок [ADDRESS] в БТІ не зареєстрований, але в матеріалах інвентаризаційної справи є копія свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району 11.09.1984р. р. № 2-1813, згідно якого за [PERSON] визнано право власності на вищевказаний житловий будинок; за вказаною адресою розташовані: житловий будинок «А-1» загальною площею 74,60 кв.м, житловою - 37,90 кв.м, гараж «Г», літня кухня «Е», сараї «Д», «Ж», «З», вбиральня «И», льох «гп», душ «В», навіс «Б», огорожа № 1-3, вигрібна яма «К». Це підтверджується довідкою КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 16.04.2013р. № 47. Згідно погосподарської книги за 1983-1985 роки житловий будинок, з по господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], особовий рахунок № [NUMBER], належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину № 144 від 11.09.1984 року. Закріплена земельна ділянка для обслуговування житлового будинку орієнтованою площею 0,15 га. Це вбачається із довідки Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області від 16.01.2013р. № 27. [PERSON] - батько позивача. Помер [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], видане 19.07.2012р. виконавчим комітетом Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 30. Даний житловий будинок був побудований бабусею позивача [PERSON] в 1960 р. Спірний житловий будинок фактично належав батькові позивача на день його смерті, тому як був за ним зареєстрований в Погосподарській книзі, відповідно до діючої на той час (до 13.12.1995 року) Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах и селищах міського типу Української РСР, затвердженої замісником міністру комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, п. 6 ч. 2 - будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягали реєстрації. Крім того, з Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР від 31.10.1975 року вбачається, що підтвердженням належності будинку, інших відомостей, що необхідні для вчинення угод, в сільській місцевості є довідка виконкому відповідної ради народних депутатів, видана на підставі запису в погосподарській книзі. Таким чином, відповідно до діючого на той час законодавства, спірний житловий будинок, збудований в 1960 роках в сільській місцевості, якою є с.Лелюки (колишнє с.Хролі), є об'єктом власності [PERSON] належить йому, і відповідно позивач маю право претендувати на нього в порядку спадкування. Ще за своє життя [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 04.04.2001 року Михайловою Т.О., секретарем Пономаренківської сільської ради Харківського району Харківської області. Цим заповітом [PERSON] все своє майно заповідав [PERSON]. Мати позивача та дружина померлого [PERSON] від спадщини відмовилась на користь позивача. Інших спадкоємців, як за законом, так і таких, які б могли претендувати на обов'язкову частку у спадщині, у разі спадкування за заповітом, у [PERSON] немає. Після смерті [PERSON] відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в ред. 2003 року) тобто Закону, який діяв на час відкриття спадщини, позивач спадщину прийняла в установлений законом шестимісячний строк, оскільки звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, постійно проживала та була прописана зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак, оформити спадкові права на спірний житловий будинок в нотаріальній конторі позивач не може, через відсутність правовстановлюючого документа на нього, про що свідчить лист завідувача Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області від 09.01.2013р. № 17. Оскільки спірний житловий будинок належав [PERSON] згідно реєстрації в Погосподарській книзі, тому фактично на день його смерті належав йому на праві власності в порядку спадкування, відповідно до ст. 1218 ЦК України (в ред. 2003 року) цей будинок входить до складу спадщини. Однак, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється в разі смерті власника, у зв'язку із чим на підставі ч. 4 ст. 25 ЦК України зупиняється його правоздатність, тому після смерті особи вже не може бути визнано за нею будь-яке право, в тому числі і право власності. Оскільки спірний будинок повинен належати [PERSON] в порядку спадкування і відповідно входити до складу спадкового майна, відповідно і позивач має право претендувати на право власності на нього в цілому в порядку спадкування у разі прийняття позивачем спадщини, згідно із заповітом. Позивач не може оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі на спірний житловий будинок, тому що [PERSON] за своє життя не зареєстрував право власності на спірний житловий будинок на своє ім'я. Відповідно п. 48 до Наказу Мін'юсту УРСР «Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР» № 45/5 від 31.10.1975 року (втратив чинність), право особистої власності громадян на жилий будинок може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів: нотаріально посвідченим договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності (договором про право забудови, укладеним до 14 серпня 1960 року), договором (випискою з нього) про надання житлово-будівельному колективу індивідуальних забудовників земельної ділянки для будівництва жилого будинку (а.с. 3,4); нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, довічного утримання, дарування, міни; виданим державною нотаріальною конторою свідоцтвом про придбання жилого будинку (частини будинку) або квартири з прилюдних торгів; свідоцтвом про право особистої власності на будинок (частину будинку); актом про денаціоналізацію (демуніципалізацію) будинку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданим державною нотаріальною конторою; копією рішення народного суду, що вступило в законну силу, яке підтверджує право власності на будинок; договором про поділ майна; рішення товариського суду про поділ будинку між подружжям. Відповідно до п. 62 вищезазначеної Інструкції, на виняток з правил, зазначених у пункті 48 Інструкції, підтвердженням належності будинку, який знаходиться у сільській місцевості, можуть служити відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих. Таким чином, суд доходить до висновку, що з урахуванням факту відсутності державної реєстрації у встановленому порядку права власності на вищезазначений житловий будинок, довідка відповідача про належність цього будинку [PERSON] є належним доказом на підтвердження права власності на це нерухоме майно за [PERSON] Згідно вимог ст. 328, 392 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 380, 381 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Відповідно до ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved