Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2014 року справу було передано на розгляд до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області за підсудністю. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11 грудня 1999 року між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинено з серпня 2013 року. під час сумісного життя між подружжям часто виникали сварки, не було порозуміння. Позивач вважає, що подальше спільне життя не можливе, сім'я розпалася. Майнових спорів не має. У зв'язку з чим позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надав. В порядку ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 11 грудня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 155 та видано свідоцтвом про одруження [NUMBER] (а.с. 4). Сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.6). Судом встановлено, що сторони не проживають разом з серпня 2013 року, стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння сторін та взаємне небажання зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Отже, вимоги позивач про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про поділ майна та місце проживання дітей подружжя не має. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки від позивача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища суд вважає за необхідне залишити їй прізвище «[PERSON]». Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved