Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилається на те, що з відповідачем зареєстрували шлюб 25.11.2003 року у Липецько - Полянській сільській раді Хустського району за а/з №23. Від даного шлюбу у них народилася одна дитина - син [PERSON] [INFO], який перебуває на утриманні та вихованні позивачки. Причиною розірвання шлюбу є те, що за внаслідок несумісності характерів та втрати поваги, любові одне до одного, сімя почала втрачати сімейні цінності, що і призвело до її розпаду. Вже більше року вони з відповідачем проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільним побутом не повязані. Дитина з часу припинення стосунків між ними, проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні та вихованні. Відповідач у добровільному порядку відмовляється наддавати кошти на утримання дитини, натомість виїжджає на заробітки в Російську Федерацію, де має стабільні заробітки та не має інших утриманців. Просить суд шлюб з відповідачем розірвати, залишивши дитину на вихованні на утриманні біля неї, стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] [INFO], в розмірі по 1100 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не зявились. Позивачка подала до суду заяву в якій просила суд розглядати справу без її участі та участі її представника. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. При постановлені рішення позивачка просила залишити їй шлюбне прізвище «Томищ». Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявились з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] повідомлявся належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 08.07.2016 року представником відповідача подано до суду клопотання про перенесення розгляду справи на інший термін у звязку тим, що відповідач знаходиться за межами області та з метою повного і обєктивного розгляду справи, та необхідністю особистої присутності відповідача при розгляді справи. Аналогічна заява подавалась представником відповідача 16.06.2016 року і судом переносився розгляд справи. Натомість суду не надано доказів перебування відповідача за кордоном на час проведення судових засідань 16.06.2016 року та 14.07.2016 року. При цьому в матеріалах справи наявна розписка поштового відділення «Укрпошта» про вручення відповідачу [PERSON] судової повістки з викликом до суду. Зважаючи на викладені обставини, суд вважає за можливе розглядати справу відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України, без участі відповідача [PERSON] З поданого до суду клопотання від 08.07.2016 року, слідує, що представник відповідача [PERSON] про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак в судове засідання не зявився та не повідомив суд про причини своєї неявки. Згідно з нормою ч.2 ст.169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. В порядку ст.ст. 158, 169,197, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, провівши заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. Встановивши обставини та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25.11.2003року у Липецько - Полянській сільській раді Хустського району за а/з №23. Від спільного проживання у сторін народилася одна дитина - син [PERSON] [INFO] Дитина знаходиться на вихованні та утриманні позивачки, а сторони більше року разом не проживають, спільного господарства не ведуть і не бажають примирення. Дані обставини, в поданих до суду заперечення проти позову представником відповідача [PERSON], визнав сам відповідач. Згідно з ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Визнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу не суперечить правам або інтересам інших осіб, а тому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають до задоволення. [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнав частково, стверджуючи, що не має наміру уникати від сплати аліментів, однак розмір заявлений позивачкою є занадто значним. Просив суд при визначенні розміру аліментів, врахувати той факт, що він не має постійного місця роботи, натомість має на утриманні батьків пенсіонерів, які потребують матеріальної підтримки. Просив визначити розмір аліментів у сумі 500 грн. При цьому суд констатує, що визнаючи частково вимогу в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в користь позивачки, відповідач не заперечував, щодо визначення місця проживання дитини біля матері, оскільки відповідно до вимог Сімейного кодексу, кошти на утримання дитини стягують в користь того з батьків, з ким проживає дитина. З матеріалів справи встановлено, що відповідач не має постійного місця роботи, а має періодичні заробітки а тому на думку суду питання про розмір аліментів, що повинні стягуватися з відповідача слід вирішувати на підстав ст. 183 СК України. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов'язків. Такий обов'язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є молодою працездатною особою, отримує доходи, немає інших утриманців, окрім неповнолітнього сина і на думку суду спроможний платити аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 грн.. Даний розмір аліментів не є значним, не може поставити відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності. Посилання представника відповідача на те, що [PERSON] має на утриманні батьків, які є пенсіонерами, не заслуговують на увагу, оскільки батьки отримують пенсію і мають відповідне матеріальне забезпечення. Встановлені по справі докази дають суду підставу вирішувати питання про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, частково задовольнивши позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини. Судові витрати по справі, підлягають до стягнення з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial