Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду 20.06.2014 року з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона, [PERSON], була квартиронаймачем двокімнатної квартири [ADDRESS]. З 1980 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], який був квартиронаймачем однокімнатної квартири по вулиці Франка в місті Кролевець. За їхньою взаємною згодою в 1981 році було здійснено обмін вищезазначених квартир на одну ізольовану трикімнатну квартиру [ADDRESS], Згідно записів поквартирної картки в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON], [INFO] - наймач; [PERSON], [INFO] - чоловік; [PERSON], [INFO] - дочка, якій після укладення шлюбу було присвоєно прізвище [PERSON]; [PERSON], [INFO] (зять позивачки); [PERSON], [INFO] (внук позивачки). 07 квітня 1994 року виробничим управлінням житлово-комунального господарства було видано свідоцтво про право власності на житло з якого вбачається, що відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» дана квартира перейшла у приватну спільну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Дана квартира була зареєстрована у Конотопському БТІ у реєстрову книгу № 30, номер запису 57. [INFO] року в місті Кролевець у віці 48 років [PERSON] помер, відкрилася спадщина на належне йому майно. Розпорядження на випадок своєї смерті [PERSON] не залишав. Спадкоємців першої та другої черг спадкоємців за законом він не мав. Осіб, що перебували на утриманні померлого, не було. 04 червня 2004 року було укладено договір дарування частини квартири за яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/5 частину квартири. На теперішній час співвласниками даної квартири є: [PERSON] -1/5 частина; [PERSON] - 2/5 частини; [PERSON] -1/5 частина; 1/5 частина квартири залишається зареєстрованою за покійним [PERSON]. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року. Відповідно до ч.8 прикінцевих та перехідних положень правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. З 1981 року вона постійно проживає в даній квартирі, користуюся всією квартирою, за власний кошт здійснила в ній капітальний ремонт, підтримує квартиру в придатному для проживання стані. Будучи власниками лише 4/5 частин квартири вона та члени її родини (співвласники квартири) позбавлені можливості розпорядитися нею на власний розсуд (наприклад : продати, подарувати і т.п.). Оскільки вона заволоділа чужим майном, а саме: 1/5 частиною квартири [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Кролевецьким виробничим управлінням житлово-комунального господарства 07 квітня 1994 року, і продовжує відкрито та безперервно володіти зазначеним майном понад десять років (починаючи з травня 1994 року), то вважає, що за нею можливо визнати право власності на це майно за набувальною давністю. В судове засідання з'явилася позивачка [PERSON], яка підтримала позовні вимоги та просить суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Від Кролевецької міської ради надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності її представника, в якій також зазначено, що міська рада позов [PERSON] визнає та при розгляді справи покладається на розсуд суду (а.с.73). Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшли письмові заяви, в яких зазначено, що позовні вимоги [PERSON] вони визнають в повному обсязі, а також підтверджують той факт, що позивачка постійно проживала з 1981 року в квартирі [ADDRESS] та несла витрати по її утриманню. Просять розглядати справу у їхню відсутність (а.с.28, 31). Заслухавши пояснення позивачки, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про право власності, виданого Кролевецьким виробничим управлінням житлово-комунального господарства 07 квітня 1994 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.8). Згідно записів поквартирної картки (а.с.6) в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON], [INFO] - наймач; [PERSON], [INFO] - чоловік; [PERSON], [INFO] - дочка, якій після укладення шлюбу було присвоєно прізвище [PERSON]; [PERSON], [INFO] (зять позивачки); [PERSON], [INFO] (внук позивачки). Вказаним особам належало по 1/5 частині квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3719685 від 01.06.2004 року (а.с.11). 04 червня 2004 року було укладено договір дарування частини квартири, за яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/5 частину квартири [ADDRESS] (а.с.12-13). Як вбачається з довідки Кролевецького РБТІ (а.с.18) на теперішній час співвласниками даної квартири є: [PERSON] -1/5 частина; [PERSON] - 2/5 частини; [PERSON] -1/5 частина; 1/5 частина квартири залишається зареєстрованою за [PERSON], померлим [INFO] року (а.с.10). Як вбачається з довідки Кролевецької районної державної нотаріальної контори, інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №299/1994. У вказаній спадковій справі знаходиться заява [PERSON] про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] № 426 від 19.10.1994 року. Інформація щодо наявності заповіту посвідченого від імені [PERSON] у Спадковому реєстрі відсутня (а.с.75-77). В судовому засіданні позивачка пояснила, що вона з 1981 року постійно проживає в [ADDRESS], користуюся всією квартирою, за власний кошт здійснила в ній капітальний ремонт, облаштувала індивідуальне газове опалення, підтримує квартиру в придатному для проживання стані, сплачує комунальні послуги, про що надала суду довідки Кролевецького РЕМ, Кролевецької ЖЕК, КП «Кролевецьводоканал», з яких вбачається, що [PERSON] заборгованості за надані послуги вказаних підприємств не має (а.с.78, 79, 80). Вказане свідчить, що [PERSON] добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років (починаючи з травня 1994 року). За цей час ніхто на нерухомість не претендував і вона повністю знаходиться в розпорядженні [PERSON] Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства, ст. 47 Конституції України; ст.ст.328, 344, 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Таким чином, предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. З будинкової книги для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS] (а.с.13) вбачається, що [PERSON] в 1997 році була знята з реєстрації за вказаною адресою та зареєстрована по місцю проживання [ADDRESS] у 2006 році. Однак як вбачається з пояснення позивачки, наданих в судовому засідання, вона за проханням родички лише зареєструвала своє місце проживання [ADDRESS], але жодного дня там не проживала. Те, що [PERSON] безперервно проживала в [ADDRESS] підтвердили також свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні 07.10.2014 року. Вони також підтвердили, що саме [PERSON] користувалася квартирою як власник, підтримуючи її технічний стан, оплачуючи комунальні послуги. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень до діючого ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом або раніше тобто до 1 січня 2001 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивачка [PERSON] у суді довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років, ніхто за цей час не заявляє до неї вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, встановлено що спадкоємці за заповітом [PERSON] відсутні. Відсутні і спадкоємці за законом. Подаючи у встановлений законом шестимісячний строк в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, [PERSON] зазначила, що вона є дружиною померлою,однак шлюб між нею та померлим не був зареєстрований, а тому відповідно до чинного на час смерті [PERSON] законодавства [PERSON] та [PERSON] не були подружжям. З цього слідує, в підтвердження позиції позивачки, що вона, вважаючи себе дружиною померлого, продовжувала користуватися належною йому часткою квартири як власник. Осіб,які б претендували на спадщину після смерті [PERSON] судом не встановлено. Враховуючи, що предметом позову є лише 1/5 частина квартири, добросовісним набувачем якої є [PERSON], суд вважає, що визнання відповідачем - Кролевецькою міською радою позову не суперечить закону, визнання відповідачем позову слід прийняти. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що є достатні підстави для визнання за [PERSON] права власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Кролевецьким виробничим управлінням житлово-комунального господарства 07 квітня 1994 року, за набувальною давністю. На підставі викладеного, відповідно до ст. 47 Конституції України, ст.ст.328, 344, 392 ЦК України, п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,

Outcome: approved