Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа Перша Тернопільська державна нотаріальна контора про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 48,1 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що [INFO] померла її свекруха [PERSON] , після смерті якої спадкова справа не заводилася та остання заповіту не посвідчувала. [INFO] помер свекор позивача [PERSON] , після смерті якого спадкова справа також не заводилася та заповіт не посвідчувався. На день смерті [PERSON] разом з ним в кооперативній квартирі [ADDRESS] , були зареєстровані його син (чоловік позивача) [PERSON] та дочка спадкодавця [PERSON] . Проте, [PERSON] лише була зареєстрована в даній квартирі, однак не проживала, не брала участі в утриманні квартири, а також не здійснювала догляд за батьками. Такий догляд здійснювали позивач та [PERSON] , який був зареєстрований та фактично проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на день його смерті. З цього випливає, що саме [PERSON] (чоловік позивача) прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , як особа, яка безпосередньо проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем, на цілу квартиру [ADDRESS] , а не лише на 1/2 частку. [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] , яку він успадкував після смерті свого батька [PERSON] , однак право власності не оформив. Позивач [PERSON] є спадкоємцем після померлого чоловіка [PERSON] , спадщину прийняла, подавши нотаріусу у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. З огляду на викладене просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 11 червня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 17 липня 2020 року. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Колцуняк Ю.В. позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просить суд їх задоволити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, подавши попередньо суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю і погоджується з обставинами наведеними в позовній заяві, щодо задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подавши попередньо суду заяву про слухання справи у відсутності представника по наявних у справі документах. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. [INFO] померла свекруха позивача [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 21 червня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. [INFO] помер свекор позивача [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 13 грудня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. [PERSON] та [PERSON] були чоловіком та дружиною, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 20 жовтня 1967 року. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за №59141272 від 24 січня 2020 року до майна померлої [INFO] [PERSON] , спадкова справа не заведена. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №59141301 від 24 січня 2020 року [PERSON] заповітів не складала. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за №59141414 від 24 січня 2020 року до майна померлого [INFO] [PERSON] , спадкова справа не заведена. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №59141435 від 24 січня 2020 року заповіти від імені [PERSON] не посвідчувалися. Згідно довідки №258 від 20.11.1995 року, яку видав ЖЕК №13 ЖБК на ім`я [PERSON] про те, що він проживає в [ADDRESS] , балансову вартість якої ним виплачено. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом, яка складається з квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За нормами ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. В силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємцями першої черги за законом майна [PERSON] , були його діти [PERSON] (чоловік позивача) та [PERSON] (відповідач), які згідно інформаційної довідки №35 від 22 січня 2020 року виданої ДП «1 ЖЕК 13 ЖБК» на день смерті [PERSON] були з ним зареєстровані. Однак, відповідач по справі [PERSON] лише зареєстрована за адресою [ADDRESS] , проте за вказано адресою не проживає, що стверджується актом обстеження по факту проживання (не проживання) особи №2 від 15.09.2020 року, складеного головою ОСББ «Серпневі мальви» в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] , а також визнається самою відповідачкою (а.с.61). Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19). Тому, державна реєстрація відповідача у спірній квартирі сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті батька за адресою реєстрації. Також, Суд зауважує, що згідно вимог ч. 3 ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», що діяв на час виникнення правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5-1 постанови № 9 від 18.09.1987 року (із доповненням від 25.12.92 та 25.05.1998) «Про практику застосування судами законодавства про житлово - будівельні кооперативи», судам слід мати на увазі, що згідно зі ст.15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на жиле приміщення у будинку державного або громадянського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Таким чином, з огляду на вищенаведене, чоловік позивача [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину, а саме квартиру [ADDRESS] , шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час смерті. [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 11 травня 2018 року Шепетівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. [PERSON] являється чоловіком позивача [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим 09 березня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради Тернопільської області України, актовий запис №213. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом, яка складається з квартири [ADDRESS] . Вказане право власності не було зареєстроване у бюро технічної інвентаризації, що стверджується довідкою №289 від 24 січня 2020 року виданою Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги спадкового майна після смерті чоловіка [PERSON] , відмови від прийняття спадщини не заявляла, а звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на квартиру [ADDRESS] , позивач звернулася до державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори. Постановою державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори Попіль З.З., відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири квартиру [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Зважаючи на викладене та враховуючи, що [PERSON] не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки її чоловіком не було проведено державну реєстрацію права власності на спадкове майно, тому позивач змушена звертатися в суд за захистом свої невизнаних прав. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність задовольнити позовні вимоги, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити її права та інтереси, тому її право підлягає судовому захисту шляхом визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 48,1 кв.м., житловою площею 33,9 кв.м., в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . На підставі наведеного,

Outcome: approved