Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визнанняправа власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Позов обґрунтовує тим, що вона 13 листопада 2005 року уклала шлюб із відповідачем, яким розірвано рішенням Ратнівського районного суду від 10 серпня 2020 року. Зазначила, що під час шлюбу з [PERSON] ними був спільно збудований житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться на [ADDRESS] на відведеній з цією метою земельній ділянці з кадастровим номером 0724282200:01:005:0050. У зв`язку із припиненням шлюбних відносин із відповідачем постало питання розподілу спільно нажитого майна, вирішити яке відповідач у позасудовому порядку за взаємною згодою не забажав. Зважаючи на те, що вказане нерухоме майно набуте ними під час шлюбу, тому є спільною сумісною власністю подружжя. З огляду на рівність часток майна дружини і чоловіка їй та відповідачу належить по Ѕ житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами. Просить визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться на [ADDRESS] . Ухвалою від 09 вересня 2021 року відкрито cпрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 07 жовтня 2021 року. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивачка звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог, відповідач - із заявою про розгляд справи за його відсутності та визнання позову. У зв`язку із відсутністю сторін згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Позов підлягає до задоволення. Судом установлено, що сторони 13 листопада 2005 року уклали шлюб, який рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 10 серпня 2020 року розірваний. За правилами ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України датою припинення шлюбу є дата набрання рішенням суду законної сили, тобто 10 вересня 2020 року. Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №222507964 від 03.09.2020 стверджено факт реєстрації 31 серпня 2020 року права власності за [PERSON] як одноосібним власником житлового будинку загальною площею 110,6 кв.м, житловою площею 31,6 кв.м, що знаходиться на [ADDRESS] . Згідно з частиною 1 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (Постанова ВСУ від 7 грудня 2016 у справі №6-1568цс16). Враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд доходить висновку, що згаданий житловий будинок є спільною сумісною власністю сторін. Частиною першою статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, зважаючи на належність сторонам вказаного нерухомого майна на праві спільної сумісної власності, з огляду на рівність їх часток у даному майні, беручи до уваги обраний позивачем спосіб захисту порушених прав, суд визнає на [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом установлено, що позивачкою при поданні позовної заяви сплачено 908 грн судового збору. Відповідно до частин 1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладають у разі задоволення позову - на відповідача. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч.1ст.142 ЦПК). Враховуючи, що позові вимоги задоволені повністю, до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки частину судового збору за подання позовної заяви у розмірі 454 гривень 00 копійок, а іншу частину у розмірі 454 гривень 00 копійок - повернути позивачу з Державного бюджету України.

Outcome: approved