Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Пологівського районного суду Запорізької області у порядку ст.257-1 ЦПК України із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території її баби [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог заявниця зазначає, що її баба [PERSON] проживала у м. Донецьку, яке на даний час є непідконтрольною українській владі територією. 19 січня 2017 року у м. Донецьку баба заявниці померла. Її поховали за місцем смерті. Для отримання свідоцтва про смерть державного зразка заявниця зверталася до Пологівського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, однак їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] у звязку з тим, що документи про її смерть видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. У звязку з викладеним [PERSON] була вимушена звернутися до суду із вказаною заявою з метою отримання свідоцтва про смерть баби та здійснення своїх прав, які породжує даний факт, оскільки іншого шляху законодавством не передбачено. У судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали у повному обсязі і просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявна у матеріалах справи розписка про вручення судової повістки, але подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив справу вирішити відповідно до вимог чинного законодавства. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що є матірю заявниці та невісткою померлої [PERSON] Вона підтвердила факт того, що [PERSON] дійсно померла 19 січня 2017 року у себе вдома у [ADDRESS], і була похована 20 січня 2017 року на кладовищі у м.Донецьку, а також вказала, що вона особисто була присутня під час поховання свекрухи. На підставі ч.1 ст.197 ЦПК України під час розгляду справи судом здійснюється повне фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши пояснення заявниці та її представника, а також свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Зі змісту ст. 3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Особами, які беруть участь у справі, не заперечується, що [PERSON], [INFO], уродженка с. Конські Роздори Пологівського району Запорізької області, Україна, є бабою [PERSON], на підтвердження чого до суду надано копію свідоцтва про одруження серії VІІ-УР № 169458 від 12 вересня 1964 року, копію свідоцтва про народження серії ЯЛ № 868626 від 25 червня 1954 року, копію свідоцтва про народження серії ІІ-ЖС № 292609 від 06 серпня 1977 року, копію свідоцтва про одруження серії І-ЖС № 068901 від 14 вересня 1999 року. У копії довідки про причину смерті, яка видана Амбулаторією № 2 КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 м. Донецька, ДНР», не підпорядкованою закладам охорони здоровя України, від 19 січня 2017 року № 1332 зазначено, що [PERSON] померла 19 січня 2017 року. Аналогічні відомості вказано і у копії свідоцтва про смерть серії ДНР № 056271 від 20 січня 2017 року, виданого «Пролетарським відділом запису актів цивільного стану м. Донецька Державної Реєстраційної Палати МЮ ДНР», не підпорядкованим Міністерству юстиції України. 30 червня 2017 року заявниця звернулася до Пологівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для реєстрації смерті [PERSON], проте у видачі свідоцтва про смерть їй було відмовлено, оскільки нею було надано медичний документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, визначено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085 затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено і м. Донецьк, на території якого 19 січня 2017 року померла [PERSON] Тому згідно з п. 1 постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року №254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», даний населений пункт відноситься до тих населених пунктів, які визнано тимчасово окупованими територіями. Відповідно до наказів Міністерства юстиції України від 25.11.2014 року №247/7 та від 17.06.2014 року № 935/5 всі органи та підрозділи, які підпорядковані Міністерству юстиції України, повинні були переміститися з тимчасово окупованих територій у населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та перереєструватись там. Тому всі акти та документи, видані органами, не переміщеними в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не перереєструвались, з 01.12.2014 року вважаються недійсними. Із пояснень заявниці, її представника та свідка, а також із наданої до суду копії паспорта померлої та фотокарток місця поховання судом встановлено, що 19 січня 2017 року у Пролетарському районі м. Донецька Донецької області, Україна, померла громадянка України [PERSON], [INFO], уродженка с. Конські Роздори Пологівського району Запорізької області, Україна. Довідка про причину смерті від 19 січня 2017 року № 1332, а також свідоцтво про смерть серії ДНР № 056271 від 20 січня 2017 року, видані установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, є недійсним та не створюють правових наслідків. Тобто для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] існують обєктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті особи, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявниці отримати свідоцтво про смерть та здійснити її права, повязані із встановленням даного факту. На підставі викладеного,

Outcome: approved