Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON], треті особи - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради, про відібрання дітей та визначення місця проживання дітей. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що в період з 10.06.2007 року до 03.07.2012 року вона з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі. 03.07.2012 року шлюб був розірваний рішенням Сєвєродонецького міського суду. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти постійно проживали разом з нею та перебували на її утриманні. Вона офіційно працевлаштована, має самостійний дохід. Всі ці роки вона займалася розвитком та вихованням дітей, водила в дошкільні установи, оформлювала в загальноосвітню школу, розвиваючі студії, гуртки. Несла витрати на їх утримання. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх батьківських обов'язків, вона була змушена звернутися до суду з позовом про примусове стягнення з нього аліментів на утримання їхніх дітей. Рішенням Сєвєродонецького міського суду від 16.10.2012 р. її позовні вимоги були задоволені. Незважаючи на існування рішення суду, виконавчого листа, який зобов'язує [PERSON] належним чином виконувати свої батьківські обов'язки, він продовжував і продовжує ухилятися від утримання дітей. Згідно з довідкою ВДВС Сєвєродонецького міського управління юстиції від 04.08.2014 р. розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів становить 10558,06 грн. Відповідач офіційно ніде не працює, спілкується з дітьми рідко. Своє право на спілкування з дітьми [PERSON] реалізував шляхом звернення до суду з позовом про визначення способу участі у вихованні дітей. Згідно з заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду від 19.11.2012 року час зустрічей [PERSON] з їхніми дітьми встановлено щотижня у понеділок та четвер з 15-ї до 19 год. 30 хв., та щомісяця, у перший та третій тиждень з 9-00 год. суботи до 19-00 год. неділі. Незважаючи на те, що позивачем у вищевказаному судовому процесі був сам [PERSON], виконувати рішення суду і спілкуватися з дітьми, брати участь в їхньому утриманні і вихованні він явно не поспішав. Після однієї з нечисленних зустрічей з дітьми [PERSON] самочинно, без згоди позивача, порушуючи рішення суду, встановив порядок його спілкування з дітьми, незаконно утримує їхніх дітей за адресою: [ADDRESS], відмовляючись передати їх позивачу. У зв'язку з тим, що [PERSON] самочинно змінив місце проживання їхніх дітей вона 24.07.2014 р. звернулася до Сєвєродонецького МВ ГУМВС України в Луганській області з заявою про протиправну поведінку відповідача. Вона вважає, що відповідач вкрав дітей, щоб не виплачувати аліменти, отримувати аліменти від неї самої, державну допомогу на дітей і жити не працюючи. Перебування дітей у відповідача суперечить інтересам дітей та їх розвитку. У зв'язку з чим позивач звернулася до суду з позовом та з урахуванням уточнення позовних вимог просила негайно відібрати дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], у [PERSON], який проживає в [INFO], і передати їх їй. Визначити місце проживання дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] з позивачем, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Відповідачем [PERSON] до суду подане письмове заперечення на позовну заяву, згідно з яким він позовну заяву [PERSON] про відібрання дітей та визначення місця проживання дітей не визнає в повному обсязі з наступних підстав. Він, [PERSON], сплачував аліменти [PERSON] з 11.06.2012 року, тобто до розлучення, а розлучилися вони 03.07.2012 року. Тобто позивач звернулась до суду про стягнення аліментів не у зв'язку з неналежним виконанням ним своїх батьківських обов'язків, а у зв'язку з тим, що їй потрібні були гроші, адже іншого заробітку в неї немає. Також позивач у позовній заяві вказує, що офіційно працює та має власний заробіток. Згідно трудового договору працевлаштувалась вона 05.08.2014 року, а позов подала 06.08.2014 року, тобто через один день як почала працювати, тобто не отримавши місячний заробіток, та вже стверджує, що має власний заробіток. Згідно довідки ВДВС заборгованість по аліментам складає 2496 грн.07 коп., а не 10558 грн. 06 коп., але він відмічає, що діти майже три місяці проживають з ним, і він не розуміє чому повинен сплачувати аліменти на їх утримання. На доводи позивача вказує, що він постійно працює та завжди працював, мав дохід. Він ніколи не обмежував та не забороняв бачитись дітям та позивачу, і не крав дітей, як зазначено у позові, діти постійно були у місті, у зв'язку з нелегкою обстановкою в регіоні, позивач сама віддала йому дітей, так як район де вона фактично проживає обстрілювався, тому він повіз їх до себе та возив до батьків у с. Метьолкіне. Позивач знала де діти, але жодного разу не прийшла їх навідати. Фактично він не змінював свою адресу та адресу своїх дітей. Вважає, що позивач покинула дітей, у зв'язку з неналежним виконанням своїх батьківських обов'язків. Також діти прописані за його адресою та всі витрати пов'язані з комунальними платежами за дітей несе він сам. Він постійно слідкує за дітьми та несе витрати, пов'язані з лікуванням дітей, постійно водить їх до лікарні. До початку розгляду справи по суті відповідачем [PERSON] була подана зустрічна позовна заява до [PERSON], треті особи - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради, про визначення місця проживання дітей, у якій відповідачем зазначено, що він з позивачем перебував у шлюбі з 10 червня 2006 року, від якого вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] Шлюб був розірваний 03.07.2012 року. В 2012 році він звернувся до суду, щоб бачити та знайти своїх дітей, адже позивач вкрала дітей, змінила номер телефона, та взагалі виїхала з міста. Він не знав де знаходяться їхні діти і знайшов їх лише через чотирі місяці, за заочним рішенням суду. [PERSON] взагалі не давала йому та дітям бачитись, спілкуватись. Після винесення рішення Сєвєродонецьким міським судом позивач далі робила все, щоб не давати спілкуватися з дітьми. Після того як він знайшов дітей, він одразу купив та надав їм телефон, щоб вони могли спілкуватися один з одним, але позивач практично не давала змоги розмовляти їм. Також, діти постійно скаржаться на позивача та її сім'ю, не хочуть жити з [PERSON] разом. Позивач та її сім'я постійно ображають, б'ють, вчиняють психологічний тиск на дітей, жорстоко звертаються до них, погано годують. Матір не проявляє любові до них, не дає материнського тепла дітям, не приділяє уваги та не займається з ними вдома, не навчає їх нічому. Практично три місяці він вчить дітей читати, писати. Мати взагалі не займається з ним вдома. Він не хоче, щоб його діти виросли неосвіченими і невихованими, а також психічно хворими. Він неодноразово забирав дітей хворими та побитими від [PERSON] Він постійно сплачує аліменти на дітей відповідачу. Він ніколи не обмежував та не забороняв бачитись дітям та позивачу. Майже три місяці діти проживають разом з ним. [PERSON] взагалі не дзвонить та не ходить до дітей, не цікавиться їхніми справами. Їхній син [PERSON] у 2009 році хворів серйозним захворюванням - геморагічний васкуліт суглобової форми, гострий перебіг гіпсохромна анемія 1 ступеня, та знаходився на стаціонарному лікуванні у ревмокардіологічному відділенні з 29.05.2009 року по 26.06.2009 року, і цілий місяць він пролежав у лікарні в м. Луганську. Їхній син вимагає постійного догляду за ним, а також потрібно дуже часто його перевіряти у лікарів, а позивач взагалі не водила і не водить його до лікарні для перевірок. Після цієї хвороби йому потрібна дієта, лікувальні трави, вітаміни, тощо. На його заклики, щоб вона водила його до лікарні на перевірку, дбала про фізичний стан, навчала дітей та зробила гідні умови для проживання дітей, колишня дружина взагалі не реагує. В 2013 році у зв'язку з неналежним доглядом позивача за їхньою дитиною, син [PERSON] знову хворів та лежав у лікарні, а він як батько поніс всі витрати на його оздоровлення. Також в епікризі даються рекомендаціі лікаря щодо проходження [PERSON] подальшого лікування та обстеження, спостерігання у лікаря педіатра, інфекціоніста, огляд у кардіолога та інше. Але позивач їх також ігнорує. За рік вона не повела [PERSON] до лікарів, та не цікавилась його здоров'ям взагалі. Він переконаний що [PERSON] з дітьми поводиться як з іграшками. Він постійно працює, має власний заробіток, має змогу утримувати дітей, дати їм все необхідне для нормального життя, а також має житлово-побутові умови для проживання його дітей, на відміну від відповідача. У зв'язку з викладеним просив суд визнати місце проживання дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] з ним, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]; стягнути з позивача на його користь понесені ним судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги уточнила, просила суд визначити місце проживання дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] разом з нею, [PERSON], за адресою: [ADDRESS], оскільки вона постійно там проживає. Просила задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав, підтвердив доводи, викладені у позові, просив уточнені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає, що вирішення питання таким чином буде справедливим та буде відповідати інтересам дитини. В судовому засіданні відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги не визнав у повному обсязі, проти задоволення уточнених позовних вимог заперечував. Просив суд задовольнити позовні вимоги за зустрічною позовною заявою та врахувати його додаткові письмові пояснення по справі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] уточнені позовні вимоги не визнав у повному обсязі, проти задоволення уточнених позовних вимог заперечував. Просив суд задовольнити позовні вимоги за зустрічною позовною заявою. В судовому засіданні представник третьої особи - Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради - Шарнікова І.І. підтримала первісний позов в повному обсязі, а зустрічний позов просила залишити без задоволення. Вважає, що діти повинні проживати разом з матір'ю. В судовому засіданні представник третьої особи - Служби у справах дітей Сєвєродонецької міської ради - Воротинцева М.Д. пояснила, що доцільніше було б для дітей проживати разом з матір'ю, а тому не заперечувала проти задоволення первісного позову. В судовому засіданні спеціаліст [PERSON] пояснила, що вся ситуація для дітей є стресовою. Вони знаходяться у стресовому стані і зараз. Травма, яку діти отримують в період розлучення батьків, триває дуже довго. На момент проведення обстеження [PERSON] та [PERSON] тісного зв'язку з матір'ю діти не виявили, але і тісного емоційного контакту з батьком вона теж не побачила. Швидше за все на дітей впливає їх близьке оточення, ті люди, з якими вони знаходяться постійно. Дітей скоріш за все навчили, що потрібно говорити і як відповідати на питання. В кінці листопада-на початку грудня до неї звернулася [PERSON] з проханням проводити роботу з її дітьми. Була проведена діагностична праця з елементами терапії. Коли діти знаходяться в класі, вони адекватні та йдуть на контакт з іншими дітьми, спілкуються. Вважає, що діти потребують уваги з боку обох батьків. В судовому засіданні малолітній [PERSON] пояснив, що на даний час він проживає з батьком, бабусею, дідусем та сестрою. В родині матері його ніколи не називали лагідно, ображали і називали «тупим», навіть по імені його ніколи не називали. Коли він жив разом з матір'ю, він не вчив уроки, оскільки мати кидала в нього зошит та ручку та ображала його поганими словами. А навчатися він хотів. Раніше він називав свою матір [PERSON], але вона сварилася і говорила, що вб'є його, якщо він буде так її називати. Коли він жив разом з мамою, він ходив на танці, але йому це не подобалося. Він не говорив їй про це, оскільки боявся, що вона буде його бити. Зараз він ходить на шахмати і йому подобається. Його спочатку відвозять, а потім батько забирає. В школу також його відводить батько або бабуся чи дідусь. За матір'ю він не сумує і вважає, що вона так само не сумує за ним. Йому більше подобається жити разом з батьком, він би не хотів, щоб батьки дружили, спілкувалися і жили разом, оскільки мати його б'є і ображає. В судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила, що вона проживає зі своїм батьком, а разом з ними ще живуть його батько та матір. Батько завжди називає її ласкаво «сонечко», «конфетка», «шоколадка», а матір постійно ображала, називала її «кікімора». Коли вони жили разом з матір'ю, вона постійно злилася на неї і била. У мами вони жили разом з бабусею, дідусем і маминим братом. Брат матері брав [PERSON] і душив так, що в нього пішла кров. Їхня матір також била її брата [PERSON] чоботом. Їй не подобалося жити разом з мамою, а з батьком подобається. Вона водила її на танці до «[PERSON]» і їй це теж не подобалося. Коли вона ходила до дитячого садку, матір її не годувала і їла вона лише у садочку. За матір'ю вона не сумує і не хотіла би жити разом з нею. Їй подобається у батька. В нього все є, в них є багато іграшок з братом. Вислухавши сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а зустрічний позов підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що мати дітей, [PERSON], проти сумісного проживання малолітніх дітей, а саме: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з їх батьком - [PERSON], у зв'язку з чим просила суд відібрати дітей у батька та визначити місце проживання дітей. Не погоджуючись з позовними вимогами позивача, відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом про визначення місця проживання дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. З матеріалів справи вбачається, що згідно з копією рішення Сєвєродонецького міського суду від 03 липня 2012 року по справі № 1227/4495/2012 шлюб, зареєстрований 10.06.2006 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 12, 79). Згідно з копією свідоцтва про народження, виданого 15 травня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції, [PERSON] народився [INFO], батьком якого записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 384 (а.с. 10). Згідно з копією свідоцтва про народження, виданого 15 липня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] народилася [INFO], батьком якої записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 556 (а.с. 11). Вирішення питання стосовно місця проживання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу, зареєстрованого між [PERSON] та [PERSON], разом із заявою про розірвання шлюбу судом не вирішувалося, договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, між позивачем та відповідачем не укладався. Водночас, згідно з копією довідки № 2275 від 12.09.2014 року, виданої КП «ЄРЦ м. Сєвєродонецька», за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON] - батько, [PERSON] - мати, [PERSON] - брат, [PERSON] - донька та [PERSON] - син (а.с. 48, 84). Згідно з копією заочного рішення Сєвєродонецького міського суду від 19 листопада 2012 року по справі № 1227/7710/2012 визначено спосіб участі гр. [PERSON] у вихованні дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а саме: призначити час зустрічей з дітьми, щотижня, у понеділок та четверг, з 15-00 години до 19-30 години та щомісяця, першого та третього тижня, з 09-00 години суботи до 19-00 години неділі (а.с. 14-15, 19-20, 22-23, 77-78). На виконання виконавчого листа, виданого на підставі вищезазначеного рішення суду, Відділом державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 35240402 від 12.11.2012 року та відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1227/4935/2012, виданого 11.09.2012 року Сєвєродонецьким міським судом, про визначення способу участі [PERSON] у вихованні дітей (а.с. 6). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. На підставі Закону України «Про охорону дитинства» та викладених норм СК України, суд підкреслює, що батьки несуть відповідальність за розвиток дитини, забезпечують її матеріальний та духовний розвиток, а права та обов'язки батьків повинні ґрунтуватися на принципі інтересів дитини. З пояснень позивача та відповідача, наданих у судовому засіданні, судом встановлено, що сторони мають протилежні погляди на здійснення ними своїх батьківських прав та обов'язків по відношенню до їхніх малолітніх дітей, у зв'язку з чим у них виник конфлікт, що потребує ретельного аналізу та встановлення того, які елементи повинні бути покладені судом до своєї аргументації, а саме: батьківські права та обов'язки позивача та відповідача по відношенню до їхніх малолітніх дітей з урахуванням інтересів дитини. Відповідно до абз. 2 принципу 7 Декларації прав дитини від 20 грудня 1959 року, затвердженої Резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН, найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кого покладається відповідальність за його освіту та навчання, ця відповідальність передусім покладається на її батьків. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З позовної заяви вбачається, що також не заперечувалося сторонами по справі та підтверджено письмовими доказами, що в період з 10.06.2007 року до 03.07.2012 року позивач з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі. 03.07.2012 року шлюб був розірваний рішенням Сєвєродонецького міського суду. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти постійно проживали разом з позивачем та перебували на її утриманні. Згідно з копією рішення Сєвєродонецького міського суду від 16 жовтня 2012 року по справі № 1227/4533/2012 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.06.2012 року і до повноліття дітей (а.с. 13, 80). Згідно з копією довідки Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції № 6766/0851 від 04.08.2014 року за гр. [PERSON] на користь [PERSON] існує заборгованість по аліментам на утримання неповнолітніх дітей за період з 11.06.2012 року по 01.08.2014 року у розмірі 10 558, 06 грн. (а.с. 16). Згідно з копією довідки Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції № 7984/0851 від 16.09.2014 року за гр. [PERSON] на користь [PERSON] існує заборгованість по аліментам на утримання неповнолітніх дітей за період з 11.06.2012 року по 01.09.2014 року у розмірі 2 496, 07 грн. Заборгованість змінено у зв'язку з наданням боржником додаткових квитанцій про сплату аліментів та довідок про доходи (а.с. 105). З викладеного вище суд доходить висновку про недобросовісність виконання своїх батьківських обов'язків з боку відповідача щодо матеріального утримання малолітніх дітей та виконання рішення суду про стягнення аліментів на їх утримання. Про недобросовісність виконання рішень суду відповідачем також свідчить той факт, що своє право на спілкування з дітьми [PERSON] реалізував шляхом звернення до суду з позовом про визначення способу участі у вихованні дітей. Як встановлено в судовому засіданні, згідно з заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду від 19.11.2012 року [PERSON] встановлений час зустрічей з дітьми. Незважаючи на те, що позивачем у вищевказаному судовому процесі був сам відповідач, всупереч рішенню суду від 19.11.2012 року, малолітні діти по теперішній час перебувають разом із ним за адресою: [ADDRESS], і відповідач відмовляється передати їх позивачу. Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07.08.1996 р., статус рішення - остаточне). На підставі викладеного, суд приймає до уваги доводи, наведені позивачем, та письмові докази, наявні в матеріалах справи, відповідно до яких відповідач недобросовісно ставиться до виконання своїх батьківських прав та обов'язків, встановлених рішеннями суду про стягнення аліментів та визначення способу участі у вихованні дітей, таким чином, нехтуючи нормами міжнародного та національного законодавства. Зокрема, відібрання дітей від позивача відповідачем відбулось недобросовісно, нерозумно та в ході судового засідання не було виправдано особливими обставинами. Водночас, суд критично ставиться до пояснень відповідача на виправдання своїх дій щодо перебування малолітніх дітей всупереч рішенню суду за місцем його мешкання, тому що сам факт того, що малолітні діти можуть бути поміщені в середовище, більш сприятливе для їх виховання, не виправдовує примусового відібрання їх батьком від матері (рішення у справі «К.А. проти Фінляндії» (К.А. v. Finland) від 27.04.2000 р., статус рішення - остаточне). Суд також критично ставиться до пояснень відповідача та його представника з приводу фізичного знущання матері з малолітніх дітей та нанесення їм тілесних ушкоджень, оскільки такі доводи можуть бути враховані судом при ухваленні рішення про позбавлення батьківських прав, а не про відібрання дітей у батька та визначення їх місця проживання з матір'ю. Крім того, наведені доводи про фізичне знущання матері з малолітніх дітей, на думку позивача та його представника, підтверджуються письмовими доказами, а саме: картами травматологічного хворого [PERSON] та [PERSON] від 15.02.2013 року та [PERSON] від 23.11.2013 року. Однак, оцінюючи зазначені докази, суд вважає, що надані письмові докази не тільки не свідчать про те, що мати била своїх дітей, а й навпаки спростовують такі твердження, виходячи з наступного. Згідно з картою травматологічного хворого [PERSON] та [PERSON] від 15.02.2013 року, які були доставлені до лікарні батьком, видимих ушкоджень у дітей не виявлено та встановлено діагноз: видимих ушкоджень шкіряного покрову не виявлено, кістково-травматичних ушкоджень не виявлено. Надана допомога: огляд (а.с. 57-58). Згідно з картою травматологічного хворого [PERSON] від 23.11.2013 року встановлено діагноз: підшкіряна гематома області правої гомілки, лівого колінного суглоба (а.с. 194). Згідно з висновком оперуповноваженого СКМСД Сєвєродонецького МВ ГУМВСУ у Луганській області [PERSON] від 24.11.2013 року, а також повідомленням начальника Сєвєродонецького МВ ГУМВСУ у Луганській області на ім'я [PERSON], в ході розгляду матеріалу встановлено, що мама дитину не била, а тілесні ушкодження неповнолітній [PERSON] отримав за власною необачністю, під час гри з молодшою сестрою [PERSON] (а.с. 191-192). Таким чином, зазначені твердження відповідача та його представника не підтвердились у судовому засіданні, не були доведені належними та допустими доказами і, на думку суду, взагалі не відповідають дійсності, оскільки суперечать матеріалам справи. Отже, суд, приймаючи до уваги обставини справи в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обгрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтересам дітей, є дуже важливим у таких справах. Більш того, необхідно зважити, що зазвичай державні органи мають перевагу у безпосередньому спілкуванні з особами, яких стосується справа. Виходячи з цих міркувань, завдання суду полягають не у виконанні обов'язків національних органів щодо визначення питань доступу до дитини, а в дослідженні рішень, які виносились державними органами, здійснюючи свої дискреційні повноваження, на предмет їх відповідності Конвенції (рішення у справі «Хоканен проти Фінляндії» (Hokkanen v. Finland) від 23.09.1994 р., статус рішення - остаточне). Так, згідно з витягом з протоколу дослідження емоційної сфери і міжособистісних відносин дитини [PERSON], [INFO], за результатом проведеної діагностичної роботи зроблені висновки, що на момент обстеження дитина потребує відпочинку, зняття напруги. Підвищений негативний емоційний фон. Хлопчик пасивний, замкнений, на контакт іде, але неохоче. Дитина бажає відгородитись від негативних, руйнівних впливів, конфліктів, уникає хвилювань. Відчуває, що знаходиться у ситуації непорозуміння. Аналіз результатів обстеження міжособистісних стосунків дитини та сприйняття нею внутрішньосімейних відносин дозволяє зробити висновок про високий рівень соціальної адекватності та соціального інтелекту. Відповідно до матеріалів діагностичного обстеження хлопчик розуміє норми взаємовідносин, але своє ставлення до стосунків в родині не висловлює. Вміє регулювати власну поведінку у зв'язку із ситуацією, що склалася не акцентуючи на ній уваги. Результати обстеження вказують на відсутність теплих емоційних стосунків з матір'ю. Відповіді [PERSON] мають елементи соціального научіння. Позитивна прогностичність вказаних результатів ускладнена у зв'язку з присутністю у дитини подавлених емоцій амбівалентного характеру відношення до ситуації, яка склалася у родині. У майбутньому це може привести до виникнення внутрішніх суперечок та реактивних страхів (які можуть бути викликані подіями, що відбуваються). Підтримка батьками культури свідомого сімейного виховного впливу може сприяти змінам загального підходу до дитини з урахуванням перспектив її розвитку, індивідуальних та вікових особливостей (а.с. 154-155). Згідно з витягом з протоколу дослідження емоційної сфери і міжособистісних відносин дитини [PERSON], [INFO], за результатом проведеної діагностичної роботи зроблені висновки, що на момент обстеження дитина потребує відпочинку, зняття напруги. Дитина бажає відгородитись від негативних, руйнівних впливів, конфліктів. Підвищений негативний емоційний фон. Дівчина пасивна, схильна до замкнутості, на контакт іде, але неохоче. Аналіз результатів обстеження міжособистісних стосунків дитини та сприйняття нею внутрішньосімейних відносин дозволяє зробити висновок про високий рівень соціальної адекватності та соціального інтелекту. Відповідно до матеріалів діагностичного обстеження дівчинка розуміє норми взаємовідносин, але своє ставлення до стосунків в родині не висловлює. Вміє регулювати власну поведінку у зв'язку із ситуацією, що склалася, не акцентуючи на ній уваги. Результати обстеження вказують на відсутність теплих емоційних стосунків з матір'ю. Відповіді [PERSON] мають елементи соціального научіння. Позитивна прогностичність вказаних результатів ускладнена у зв'язку з присутністю у дитини подавлених емоцій амбівалентного характеру відношення до ситуації, яка склалася у родині. У майбутньому це може привести до виникнення внутрішніх суперечок та реактивних страхів (які можуть бути викликані подіями, що відбуваються). Сімейна ситуація, в якій зараз перебуває дитина, сприймається дівчинкою як відносно нормальна. Пріоритет благополуччя - право дитини на піклування з боку батьків може бути реалізоване лише за умови добровільного і належного виконання батьками своїх обов'язків (а.с. 156-157). На підставі викладеного, суд не має сумнівів, що такі доводи, викладені у витягах з протоколу дослідження емоційної сфери і міжособистісних відносин малолітніх дітей, є належними та правдивими. Суд приймає до уваги висновки, зазначені у витягах, а також важливість цих рішень з метою забезпечення відповідного захисту інтересів дітей, та оцінює дані письмові докази в сукупності з поясненнями спеціаліста [PERSON], які свідчать про те, що вся ситуація для дітей є стресовою. Швидше за все на дітей впливає їх близьке оточення, ті люди, з якими вони знаходяться постійно. Дітей скоріш за все навчили, що потрібно говорити і як відповідати на питання. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезбеки, має бути доведено, що така небезбека справді існує (рішення у справі «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany) від 12.02.2008 р., п. 99, статус рішення - остаточне). Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Відповідно до ч. 3 ст. 171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. З урахуванням положень ч. 1 ст. 170 та ч. 3 ст. 171 СК України, суд критично оцінює показання малолітніх дітей, наданих в судовому засіданні, оскільки як у суду, так і в учасників допиту дітей, склалася одностайна думка про те, що сім'я батька, у якій на теперішній час вони проживають, дітей навчила, що потрібно говорити і як відповідати на питання, але, насправді, це не є їх самостійною думкою, що створює небезпеку психологічному стану малолітніх дітей та їх моральному вихованню. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до ч. 3 ст. 171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII (789-12) від 27.02.1991 року, Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з висновком про можливість визначення місця проживання малолітніх дітей № 5244 від 09.12.2014 року, гр. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, від якого мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Малолітні [PERSON] та [PERSON] з липня 2014 року по теперішній час проживають разом з батьком, гр. [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Мати дітей [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. За цими адресами було зроблено акти обстеження житлово-побутових умов та з'ясовано, що обидва помешкання придатні для проживання малолітніх дітей та кожен з батьків мають можливість утримувати дітей. Розглянуто витяги з протоколів дослідження емоційної сфери і міжособистісних відносин дітей, зроблених практичним психологом міського відділу освіти, відповідно до яких зроблено висновки, що діти бажають відгородитись від негативних, руйнівних впливів, конфліктів, мають підвищений негативний емоційний фон. Діти пасивні, їх відповіді мають елементи соціального научіння, тобто дітей вчили як треба відповідати. Після бесіди з малолітніми [PERSON] та [PERSON], у членів комісії викликав велике занепокоєння психологічний стан дітей. При згадуванні про матір, діти почали дуже нервувати, негативно про неї висловлюватися («вона», а не мати, в нас була мати, а зараз її немає, інше), плакати. У [PERSON] навіть була майже істерика при згадуванні про матір. У всіх, без виключення, членів комісії склалася така думка, що діти кимось дуже негативно налаштовані проти матері, відповідали так як їх навчали, а не так як вони думають насправді, про що свідчить і незалежне дослідження психолога, було зроблено на момент проживання дітей з батьком. На цей час діти перебувають ще у такому віці, особливо дівчинка, що потребують уваги та виховання не тільки з боку батька, а й що є дуже важливим, і з боку матері. Враховуючи вищевикладене, а також інтереси дітей, орган опіки та піклування вважає, що на теперішній час емоційний стан дітей не дозволяє об'єктивно, не порушуючи їх інтересів, визначити місце проживання. З метою захисту прав дітей вважають, що визначення місця проживання малолітніх з одним із батьків, у разі якщо вони не дійдуть згоди, можливе тільки після проведення більш тривалого глибокого психологічного дослідження емоцій, особистісних якостей дітей, яке виявить дійсні причини негативного емоційного фону, бажання дітей та реальне ставлення до кожного з батьків (а.с. 153). Згідно з копією трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 05.08.2014 року [PERSON] працює манікюрницею у [PERSON] з 05.08.2014 року та отримує заробітну плату у розмірі 1 300, 00 грн. на місяць. Договір є безстроковим (а.с. 18). Згідно з копією довідки про доходи від 05.08.2014 року, виданої фізичною особою-підприємцем [PERSON], заробітна плата [PERSON], працюючої на посаді манікюрниці з 01 лютого 2014 р. по 31 липня 2014 р. склала 7 800, 00 грн., тобто по 1 300, 00 грн. на місяць (а.с. 17). Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 26.11.2014 року квартири [PERSON] за адресою: [ADDRESS], [PERSON] працює у торгівельному центрі «Гранд» у цирюльні «Монна» на посаді майстра манікюрного сервісу та отримує середньомісячну заробітну плату - 3 000 грн., а також допомога батьків, які ще працюють та отримують пенсію. За даною адресою проживає лише [PERSON]. Для дітей облаштована окрема кімната, де є ліжка, місце для навчання та відпочинку, дитячі речі, іграшки та інше (а.с. 159). Згідно з договором оренди квартири приватної форми власності у фізичної особи від 07.08.2013 року [PERSON] передає в оренду квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] приймає її у користування на умовах цього договору. Строк оренди квартири 2 роки. Факт прийняття у користуванні вказаної квартири підтверджується актом приймання-передачі квартири від 07.08.2013 року (а.с. 144-145). З урахуванням положень Конвенції та рішень ЄСПЛ, мета яких полягає у захисті прав, виходячи з практики ЄСПЛ та ефективності, а не теоретичного підходу, суд вважає, що перебування малолітніх дітей з матір'ю не впливає на виконання відповідачем його батьківських прав та обов'язків, не впливає на стосунки відповідача з його малолітніми дітьми непоправно, адже він не позбавлений права спілкуватися та навіщати дітей у позивача, та це не є грубим порушенням його позитивного права, оскільки доказів того, що позивач буде чинити перешкоди у спілкуванні відповідача з їхніми дітьми, суду надано не було. Натомість, як встановлено судом, залишення дітей з батьком та його сім'єю створює небезпеку психологічному стану малолітніх дітей та їх моральному вихованню. На підставі викладеного та у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, суд вважає, що позивач забезпечить дітям якісний рівень життя, адже вона працевлаштувалася, має сприятливі житлово-побутові умови, діти влаштовані до школи, малолітні діти будуть знаходитися разом із рідною матір'ю, що сприятиме духовному та моральному розвитку дітей, а враховуючи, що позивач перешкод у спілкуванні малолітніх дітей із батьком не чинить, суд вважає, що це цілком сприятиме забезпеченню належного розвитку дітей та в найбільшій мірі відповідатиме їх інтересам. За таких обставин, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, підтверджені в судовому засіданні, а також підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], треті особи - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради, про відібрання дітей та визначення місця проживання дітей підлягають задоволенню, а таке рішення суду буде відповідати інтересам дитини. Позовні ж вимоги зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], треті особи - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради, про визначення місця проживання дітей, з точки зору забезпечення інтересів дитини, є необґрунтованими та такими, що заявлені без урахування інтересів дитини, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд також зауважує, що відповідач був представлений у даному процесі адвокатом, якого він обрав самостійно, а тому вважає, що він не може скаржитися на порушення принципу рівності сторін у наданні доказів та змагальності сторін в судовому провадженні, оскільки нічого не перешкоджало йому надававти відповідні доручення адвокату, а також отримувати від останнього звіти про хід судового розгляду справи та відповідно реагувати на нього. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення про відібрання дітей і повернення їх тому, з ким вони проживали.

Outcome: approved