Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Буштинської селищної ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради. В позовній заяві представник позивачки [PERSON] зазначив, що рішенням №47 виконкому Буштинської селищної ради народних депутатів від 06.04.1984 року «Про надання дозволу на будівництво власного житлового будинку» за результатами розгляду та обговорення поданої [PERSON] , жителькою селища Буштино , заяви про надання дозволу на будівництво власного житлового будинку було вирішено виділити їй земельну ділянку площею 700 кв.м. і надано право будівництва одноповерхового житлового будинку по вулиці Лужна. На виконання пункту 2 вказаного рішення органу місцевого самоврядування позивачкою було виготовлено будівельний паспорт та одержано дозвіл на право виконання будівельних робіт. На вказаній земельній ділянці [PERSON] було зведено одноповерховий житловий будинок. Рішенням 15 сесії двадцять другого скликання Буштинської селищної ради від 26 грудня 1997 року відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» [PERSON] будо передано у приватну власність земельну ділянку, яка була у її постійному користуванні (згідно списку). Згідно списку матеріалів по закріпленню у приватну власність громадянам селища Буштино земельних ділянок згідно попередніх рішень та рішень Буштинської селищної ради від 26 грудня 1997 року, крім сінокосів, який затверджено головою виконкому [PERSON] та землевпорядником [PERSON] , площа виділеної позивачці земельної ділянки в загальному складає 0,07 га та розташована у [ADDRESS] . Адресу вказаної земельної ділянки та розміщеного на ній нерухомого майна внаслідок перенумерації було змінено на адресу - [ADDRESS]. Однак, рішенням 9 сесії 7 скликання Буштинської селищної ради Тячівського району №328 від 27 вересня 2016 року [PERSON] в затвердженні технічної документації із землеустрою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в смт.Буштино по вул. Лужна , нумерацію якого у подальшому було змінено на [ADDRESS] , було відмовлено. Натомість оскаржуваним рішенням Буштинської селищної ради №398 від 18 листопада 2016 року відповідачці [PERSON] , мешканці [ADDRESS] , було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,15 га, з урахуванням 0,07 га раніше переданої у власність [PERSON] земельної ділянки в [ADDRESS] , з подальшою безоплатною передачею їй у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд. Вказаним рішенням Буштинська селищна рада не врахувала наявність рішення 15 сесії двадцять другого скликання Буштинської селищної ради від 26 грудня 1997 року про передачу земельної ділянки у власність [PERSON] , чим порушила наявне у неї право на земельну ділянку. Просить суд скасувати рішення 10 сесії 7 скликання Буштинської селищної ради від 18 листопада 2016 року за №398 про надання [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,15 га, у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] . [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом до [PERSON] , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Буштинська селищна рада про визнання рішень сільської ради не чинними, визнання не чинним включення в список громадян, яким передано у власність земельні ділянки щодо [PERSON] , визнання особи такою, що втратила право на користування земельною ділянкою та не набула права на її приватизацію. В позовній заяві представник [PERSON] зазначила, що позовні вимоги за первісним позовом вважає безпідставними та такими, що не відповідають вимогам закону, не ґрунтуються на фактичних обставинах та не відповідають існуючим правовідносинам. [PERSON] звернулася з позовом, яким бажає по суті позбавити права позивачки приватизувати земельну ділянку та бажає захопити її будинок, який вона побудувала близько 20 років тому. [PERSON] нечесно користується тим, що 32 роки тому, в 1984 році їй була виділена земельна ділянка для будівництва типового будинку, який вона не побудувала, так як виїхала з села і не поверталася. Також, [PERSON] намагається використати технічну помилку в тому, що в 1997 році, вже після того як вона тут не мешкала, її помилково включили в загальний список мешканців села, які мали б право оформити документи на приватизацію земельної ділянки. Але ці обставини на які посилається [PERSON] , спростовуються з огляду на вимоги закону, а тому є підстави для визнання того, що [PERSON] втратила право користування земельною ділянкою та не набула права приватизувати земельну ділянку, якою не користується постійно фактично з 1995 року, а тому не має право вимагати, щоб позивачка [PERSON] , яка є вдовою, залишала свій будинок та пішла з двома дітьми на вулицю. Відповідачка [PERSON] не виконала рішення №47 виконкому Буштинської селищної ради народних депутатів від 04.06.1984 року «Про надання дозволу на будівництво власного житлового будинку», оскільки вона добровільно відмовилася від будівництва будинку та від постійного користування цією ділянкою. Крім того, в рішенні №47 від 04.06.1984 року, де основним є питання саме про будівництво, зазначено щодо виділення земельної ділянки площею 700 кв.м. і надання права будівництва одноповерхового житлового будинку громадянці [PERSON] в селищі Буштино, вул . Лужна, зобов`язанні [PERSON] одержати у районного архітектора будівельний паспорт, укладенні договору з Буштинською селищною радою народних депутатів до 1 травня 1984 року, і після його нотаріального посвідчення одержати у районного архітектора дозвіл на право виконання будівельних робіт. Відповідачка [PERSON] не виконала жодного з чотирьох зобов`язань за рішенням селищної ради, тобто: не отримала дозвіл на право виконання будівельних робіт, та навіть не отримувала копію рішення №47 від 04.06.1984 року. Що стосується посилання в позові, що нібито [PERSON] отримала будівельний паспорт, то це спростовується фактом відсутності такого. Що стосується доданих копій проекту забудови, акту про відведення в натурі земельної ділянки та рішення №47 від 04.06.1984 року, то такі були отримані з архіву представником [PERSON] , і ці документи формувалися фахівцями на всіх мешканців селища без їх звернень. Як зазначено в акті, складеного представником технічного бюро при районному архітекторові про відведення в натурі земельної ділянки, діяла вимога закону про те, що при не освоєнні земельної ділянки на протязі двох років з дня відводу в натурі або використання її не по призначенню громадяни втрачають право на користування відведеною земельною ділянкою. [PERSON] не тільки не оформила жодного документу на виконання рішення про дозвіл на будівництво, але і самовільно не побудувала типовий будинок. Була невелика саморобна глино-бетонна споруда типу сараю, без фундаменту, підлоги, опалення, води, каналізації. Земельна ділянка не була освоєна, на ній не було колодязю, туалету на дворі, огорожі. Оскільки [PERSON] не мешкала постійно в смт. Буштино, тому за кілька років цей сарай з глини розвалився, його сусіди кілька років використовували як туалет. В 1994 році під час свого нетривалого приїзду [PERSON] домовилася зі своїм рідним братом [PERSON] , який був чоловіком позивачки [PERSON] (який помер в 2008 році), що вона відмовляється від земельної ділянки на його користь, а вона [PERSON] дала їй за це 350 доларів США. Вона вичистила ділянку від бруду та згодом побудувала на ній будинок, де живуть її двоє дітей. [PERSON] обіцяла офіційно оформити передачу ділянки, але з тих пір жодного разу не приїхала. Вважають, що є підстави визнати не чинним рішення виконкому Буштинської селищної ради №47 від 06.04.1984 року «Про надання дозволу на будівництво власного житлового будинку» [PERSON] внаслідок того, що остання не виконала вимоги частини 2 даного рішення, так як не користувалася за призначенням виділеною їй земельною ділянкою та не побудувала будинок за типовим проектом, як це зазначено в проекті забудови земельної ділянки індивідуального житлового будинку за підписами архітектора та інших відповідальних осіб від 16.04.1984 року. А тому [PERSON] вважається особою, яка не освоїла земельну ділянку за призначенням, а тому втратила право на користування земельною ділянкою з 1994 року. Що стосується наявності прізвища [PERSON] в списку громадян селища Буштино, яким передано у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, то просять взяти до уваги обставини про те, що з 1994 року [PERSON] виїхала з смт.Буштина на інше постійне місце проживання, а тому втратила право на користування спірною земельною ділянкою. Списки складалися як орієнтовні для початку оформлення приватизації, яка в нормативних актах тільки тоді почала формуватися. Саме формулювання щодо передачі у приватну власність означало тільки те, що мешканці села мають право подавати заяви та почати процес оформлення приватизації. Зокрема, в частині 2 рішення селищної ради від 26.12.1997 року зазначено, що передача земельних ділянок проводиться тільки після контрольних обмірів даних ділянок. Відповідачка [PERSON] не замовляла контрольний обмір, оскільки не подавала відповідних заяв до селищної ради. [PERSON] жодної заяви до Буштинської селищної ради, а ні до 1997 року, а ні пізніше не подавала. [PERSON] з 1994 року не з`являлася в смт.Буштино, паспорт їй видано в 2000 році вже в м. Харків, мала реєстрацію про постійне місце проживання в інших містах. Просить суд визнати не чинним рішення №47 виконкому Буштинської селищної ради народних депутатів від 06.04.1984 року щодо надання дозволу на будівництво власного житлового будинку [PERSON] , не чинним включення в список громадян селища Буштино, яким передано в приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків під №1460 [PERSON] , [ADDRESS] , визнати [PERSON] такою, яка втратила право на користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] та не набула права на її приватизацію. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти первісного позову, підтримали зустрічний позов, посилаючись на викладені в ньому обставини та просять його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні додатково пояснила, що вона купила земельну ділянку з фундаментом в [PERSON] за 350 доларів США, при цьому договір купівлі-продажу не оформляла. Після цього вони з чоловіком побудували на ній будинок. Дозвіл на забудову земельної ділянки вона не отримувала. Представник Буштинської селищної ради Поковба М.М. в судовому засіданні первісний позов не визнав та пояснив, що в самому рішенні, яке видане [PERSON] не вказана площа земельної ділянки, її адреса, цільове призначення. А тому не можна сказати, що [PERSON] передано саме ділянку площею 0,07 га. В цьому рішенні вказано, що надано дві сотки під забудову і п`ять соток для ріллі. [PERSON] дійсно користувалась спірною земельною ділянкою. [PERSON] зверталася в селищну раду щодо виготовлення експлікації, але їй було відмовлено, бо в рішенні ради відсутня площа земельної ділянки і цільове призначення. Суміжними землекористувачами на спірній ділянці є [PERSON] і [PERSON] , але точно це стверджувати не може. Була інформація, що [PERSON] першою будувала будинок на спірній земельній ділянці, а [PERSON] добудувала його, але це не було задокументовано. В погодженні технічної документації [PERSON] було відмовлено. Просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити. На продовження розгляду справи в судове засідання не з`явився, так як надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з [PERSON] вони є сусіди. Позивачку [PERSON] він знає, так як на спірній ділянці та будувала будинок, але не добудувала його. [PERSON] купила в [PERSON] земельну ділянку за 350 доларів США, і він був при цьому присутнім, але [PERSON] обманула її з документами. Чоловік [PERSON] помер, в неї залишилося двоє дітей і вона сама добудувала дах на будинку, паркан, поштукатурила будинок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її рідна сестра, а чоловік [PERSON] був її рідним братом. [PERSON] купили в [PERSON] земельну ділянку за 350 доларів США, після чого в 1993 році виїхала з смт. Буштино та не поверталася. [PERSON] побудувала на земельній ділянці будинок, де перед цим були тільки стіни та смітник. Свідок [PERSON] в судовому засіданні ствердила, що [PERSON] купила в [PERSON] земельну ділянку з недобудованим будинком, який розвалювався, за 350 доларів США. Перед цим у вказаному будинку жила [PERSON] , але, після того як будинок розібрали на дрова та зняли з нього дах, вирішила продати земельну ділянку, на якій він знаходився. Після продажу ділянки 25 років тому [PERSON] виїхала і приїжджала до матері рідко. [PERSON] на даний час повернулася і хоче забрати будинок в [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] в 1994 році продала свій будинок рідному брату [PERSON] , в якому до цього проживала 3-5 років. При продажу половин стін в будинку вже не було. На даний час [PERSON] помер і в будинку проживає [PERSON] з дітьми. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення виконкому Буштинської селищної ради народних депутатів від 06.04.1984 року за №47 виділено земельну ділянку площею 700 кв.м. і надано право будівництва одноповерхового житлового будинку [PERSON] в селищі Буштино, вул . Лужна (Т .1 а.с.8). Згідно проекту забудови земельної ділянки індивідуального житлового будинку від 16.04.1984 року забудовником є [PERSON] на підставі рішення Буштинської селищної ради народних депутатів №47 від 06.04.1984 року, площа земельної ділянки 700 кв.м. (Т.1 а.с.7). Архівним витягом №07-04/460 від 19.05.2016 року стверджується, що Буштинською селищною радою на 15 сесії (ІІ тур) двадцять другого скликання прийнято рішення від 26.12.1997 року та вирішено передати у приватну власність громадянам земельні ділянки, які були у їх постійному користуванні (згідно списку), в тому числі під №1460 [PERSON] , мешканці [ADDRESS] , (Том 1 а.с.10, 11-12). Актом представника технічного бюро при районному архітекторові стверджується, що на підставі рішення виконкому Буштинської селищної ради народних депутатів від 06.04.1984 року [PERSON] проведено в натурі відвід земельної ділянки для індивідуального будівництва в смт. Буштино по вул. Лужній, площею 700 кв.м., та яка разом з розміщеними на ній геодезичними знаками передана в розпорядження забудовника [PERSON] (Том 1 а.с.13). Довідкою директора школи стверджується, що [PERSON] дійсно працювала техпрацівницею в Буштинській середньої школі (Том 1 а.с.14). 27 липня 2016 року [PERSON] звернулася із заявою до голови Буштинської селищної ради про подачу до органу місцевого самоврядування технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для визначення кадастрового номеру за адресою: [ADDRESS] , в порядку ч.14 ст. 186 ЗК України для її затвердження (Том 1 а.с.15). Рішенням Буштинської селищної ради дев`ятої сесії VІІ скликання від 27.09.2016 року за №328 [PERSON] відмовлено в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки натурі для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0700 га в [ADDRESS] , відмовлено в присвоєнні поштової адреси земельній ділянці в [ADDRESS] , площею 0,0700 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) - (Том 1 а.с.16). Згідно довідки виконкому Буштинською селищною радою від 29.11.2016 року за №4028 адреса земельної ділянки та нерухомого майна, розміщеного на ній в [ADDRESS] , що була виділена [PERSON] , внаслідок перенумерації відповідає адресі [ADDRESS] (Том 1 а.с.17). Випискою з рішення Буштинської селищної ради десятої сесії VІІ скликання від 18.11.2016 року за №398 стверджується, що [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га в [ADDRESS] з подальшою безоплатною передачею їй у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) - (Том 1 а.с.18). На замовлення [PERSON] фізичною-особою підприємцем [PERSON] , виготовлено проект технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (Том 1 а.с.19-25). Актом обстеження матеріально-побутових умов громадянки [PERSON] від 24.07.2017 року, складеного депутатом Буштинської селищної ради Ільков П.М. , стверджується, що під час обстеження виявлено, що [PERSON] проживає по адресі: смт. Буштино, вул. Лужна , зареєстрована [ADDRESS] , має на утриманні двох дітей, чоловік [PERSON] помер в 2008 році. Зі слів [PERSON] вона купила в [PERSON] в 1995 році за 350 доларів США розвалену споруду на земельній ділянці, яка була надана [PERSON] , але не до кінця оформлена. [PERSON] в 1994 році виїхала з селища Буштино. [PERSON] разом зі своїм чоловіком збудували невеликий будинок, використовуючи матеріали розваленої споруди. Із 1998 року [PERSON] користується земельною ділянкою (Том 1 а.с.122). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.06.2008 року [INFO] помер [PERSON] (Том 1 а.с.123). Згідно рішення Буштинської селищної ради сьомої сесії VІІ скликання від 27 травня 2016 року за №226 [PERSON] відмовлено в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,012 га в [ADDRESS] , відмовлено [PERSON] в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,15 га в [ADDRESS] , запропоновано [PERSON] та [PERSON] звернутись до Буштинської селищної ради із спільною заявою щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку [ADDRESS] , з метою передачі її у спільну сумісну власність (Том 1 а.с.124). Проектами технічних паспортів на садибний (індивідуальний) будинок [ADDRESS] , виготовлені на замовлення [PERSON] від 14.05.2018 року та [PERSON] від 20.06.2018 року, загальна площа приміщень становить 45,90 кв.м. (Том 1 а.с.213-217, 218-222). Листом Державної архітектурно-будівельної інспекції України №1007-1.18/1579 від 05.12.2018 року стверджується, що з наданих до запиту документів вбачається, що [PERSON] зобов`язано отримати у районного архітектора дозвіл на виконання будівельних робіт, однак як вбачається з наданих документів такий дозвіл у [PERSON] відсутній. Питання роз`яснення положень земельного законодавства, зокрема, щодо виділення у власність чи користування земельних ділянок, не входить до компетенції Управління (Том 2 а.с.4). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.22 Земельного КодексуУкраїни, 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. В ст.29 Земельного КодексуУкраїни, 1990 року, зазначено, що припинення права власності на землю або права користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови власника землі або землекористувача провадиться за його заявою на підставі рішення відповідної Ради народних депутатів. У разі виявлення випадків використання землі не за цільовим призначенням, нераціонального використання або способами, що призводять до зниження родючості грунтів і забруднення, систематичного невнесення платежів за землю органи державного контролю за використанням і охороною земель або фінансові органи письмово попереджають власників землі і землекористувачів про необхідність усунення цих порушень у місячний строк. Якщо порушення за цей час не будуть усунуті, на винних накладається адміністративне стягнення у встановленому порядку і надається додатково місячний строк для усунення порушень. Якщо порушення і в цей строк не будуть усунуті, вказані органи передають відповідній місцевій Раді народних депутатів або власнику землі, який надав земельну ділянку в користування, акт і свій висновок про необхідність припинення права на земельну ділянку. Місцеві Ради народних депутатів на підставі одержаних матеріалів через уповноважені ними органи звертаються з позовом до суду, арбітражного суду про припинення права власності на земельну ділянку. Згідно п.3 Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року за №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який був чинний на момент виділення позивачці [PERSON] спірної земельної ділянки у власність, право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України, посвідчується відповідною Радою народних депутатів. В п.7 Перехідних положень Земельного кодексу України, 2001 року, зазначено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-267цс15, відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно з пунктом 5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-ХІІ «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 5 травня 1993 року № 3180-XII) громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Аналогічне положення міститься у пунктах першому та сьомому розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Згідно ст.152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Як встановлено в судовому засіданні позивачці [PERSON] на підставі рішення виконкому Буштинської селищної ради народних депутатів від 06.04.1984 року за №47 та в подальшому на підставі рішення 15 сесії (ІІ туру) двадцять другого скликання Буштинської селищної ради від 26.12.1997 року надано у власність земельну ділянку, площею 700 квадратних метрів, і право будівництва одноповерхового житлового будинку, яка на даний час знаходиться по [ADDRESS] , а також проведено в натурі відвід цієї земельної ділянки. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що представником позивачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні доведено факт порушення права позивачки [PERSON] щодо користування нею спірною земельною ділянкою по [ADDRESS] , а тому її порушене право підлягає захисту шляхом визнання незаконним та скасування рішення 10 сесії 7 скликання Буштинської селищної ради від 18 листопада 2016 року за №398 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині надання дозволу[PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,15 га., по [ADDRESS] , з подальшою безоплатною передачею у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Доводи позивачки за зустрічним позовом [PERSON] та її представника [PERSON] щодо визнання не чинним рішення №47 виконкому Буштинської селищної ради народних депутатів від 06.04.1984 року про надання дозволу на будівництво власного житлового будинку [PERSON] , суд вважає безпідставними, оскільки вказаним рішенням виконкому Буштинської селищної ради на час його прийняття не були порушені права позивачки щодо володіння спірною земельною ділянкою по [ADDRESS] та позивачкою [PERSON] в судовому засіданні взагалі не надано належних та допустимих доказів щодо правомірного володіння та користування нею вказаною земельною ділянкою. Суд не бере до уваги покази допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] щодо відчуження позивачкою [PERSON] спірної земельної ділянки та розташованого на ній недобудованого будинку відповідачці [PERSON] , оскільки договори купівлі-продажу нерухомого майна згідно норм ЦК України укладаються в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню, однак таких доказів [PERSON] в судовому засіданні надано не було. За таких обставин, не підлягають до задоволення і позовні вимоги [PERSON] щодо визнання не чинним включення в список громадян селища Буштино, яким передано в приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків під №1460 щодо [PERSON] , та визнання [PERSON] такою, яка втратила право на користування земельною ділянкою по [ADDRESS] та не набула права на її приватизацію. Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2016 року щодо заборони вчинення будь-яких дій щодо оформлення, погодження та/або затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га по [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на ім`я [PERSON] , жительки [ADDRESS] , та заборонити реєстрацію права власності на дану земельну ділянку, слід скасувати. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідачів Буштинську селищну раду Тячівського району та [PERSON] .

Outcome: approved