Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 29.04.1996 року є пенсіонером та отримує пенсію за віком в розмірі 1585,01 грн. Зазначає, що у 2017 році отримала травму і з того часу не може самостійно пересуватися, крім того хворіє рядом інших вікових захворювань, тому потребує постійного стороннього догляду. Вказує, що має двох повнолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] Дочка [PERSON], проживає разом з нею та піклується про неї, готує їсти, допомагає з медикаментами та несе певні витрати по оплаті комунальних послуг. Інша дочка, відповідач по справі, офіційно працює, отримує стабільний дохід, однак не бере участі у її утриманні, матеріальної допомоги не надає та взагалі не нічим не допомагає. Вважає, що [PERSON] також має приймати участь в її утриманні, оскільки, її пенсії не вистачає на щомісячне лікування та комунальні послуги. Просить суд, стягнути з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 1/7 частки всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.08.2018 року довічно. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує на те, що твердження позивача не відповідають дійсності, оскільки, коли мама зламала ногу, вона забезпечувала її ліками та харчуванням. Після лікарні привезла її додому, де обовязок по піклуванню взяла на себе сестра, яка проживає разом з нею. Позивач не є інвалідом, та після реабілітації може самостійно пересуватися. Зазначає, що має двох дітей, які також потребують значних коштів на їх утримання. Крім того, сплачує комунальні послуги в будинку, в якому проживає разом зі своєю сімєю. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні позовну заяву, відповідь на відзив відповідача підтримала з підстав, в них зазначених. Також суду пояснила, що не сплачує коштів за комунальні послуги, та не заперечила що відповідач понесла певні витрати, повязані з її перебуванням у лікарні. Просила позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні підтримав пояснення позивача та зазначив, що сторона позивача посилається лише на ст. 202 Сімейного кодексу України як на підставу задоволення позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення аналогічні до викладених у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 202 Сімейного Кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір'ю відповідача [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилалась на те, вона є вдовою, пенсіонеркою, часто хворіє та потребує матеріальної допомоги, яку їй може надати відповідач, оскільки, вона отримує стабільну заробітну плату. У відповідності до ч. 4 ст. 75 СК України, особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка, крім іншого, не забезпечена прожитковим мінімумом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність: з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень. Згідно з довідкою Луцького обєднаного Пенсійного фонду України Волинської області від 03.05.2018 року [PERSON] щомісячно отримує пенсію за віком в розмірі 1585,01 грн. (а.с.8). Отже, позивач отримує соціальне забезпечення від держави в достатньому мінімально гарантованому розмірі, оскільки, розмір пенсії, яку вона отримує, перевищує розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. За змістом пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Як пояснила суду позивач, її старша дочка [PERSON], яка проживає разом з нею, надає їй матеріальну допомогу (сплачує кошти за комунальні послуги, допомагає з медикаментами тощо та дбає про неї). Натомість, як встановлено судом, відповідач [PERSON] проживає окремо з власною сімєю, отримує заробітну плату в середньому розмірі 8286,32 грн. щомісячно та несе певні витрати по утриманню двох дітей, повязані з лікуванням та навчанням, що підтверджується дослідженими судом доказами: договором ФБ-113/2017 про надання освітніх послуг від 17.08.2017, укладеним між Луцьким національним технічним університетом, [PERSON] та [PERSON]О, довідками №159 та №395, виданими ЛНТУ 28.09.2018 та 22.03.2018, квитанцією від 29.09.2018 про оплату коштів за навчання студента [PERSON] (а.с. 35), випискою з історії хвороби доньки [PERSON] від 28.09.2018, довідкою №75, виданою ДНЗ (ясла-садок) №41 від 26.09.2018, розпискою, виданою [PERSON] від 28.09.2018 (а.с. 32-41). Доводи позивача про те, що вона витрачає значні кошти на лікування, що підтверджуються відповідними квитанціями (а.с.9-11), суд не бере до уваги, оскільки, питання стягнення додаткових витрат на батьків, викликаних тяжкою хворобою, немічністю передбачене ст. 203 СК України, на яку сторона позивача не посилається як на підставу для задоволення позову, що підтвердив в судовому засіданні представник позивача [PERSON] Інших доказів погіршення матеріального стану позивача, суду не надано та в судовому засіданні не здобуто. Крім того, в судовому засіданні [PERSON] зазначила, що фактичною причиною звернення до суду із зазначеним позовом є непорозуміння із відповідачем з приводу відчуження належної [PERSON] частки спільного нерухомого майна (а.с.42), а не важкий матеріальний стан позивача. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed