Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У позовній заяву позивачка [PERSON] зазначила, що вони із позивачем перебували у шлюбі, 12 серпня 2012 року рішенням Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області шлюб між нею та відповідачем по справі було розірвано. У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Неповнолітній син перебуває на утриманні та проживає разом із матір`ю. Батько дитини [PERSON] добровільно відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] 2006 року народження, що спонукало її звернутися з даним позовом до суду. Наш син навчається у 9-му класі ЗОШ №10 в м. Івано-Франківськ, на його утримання позивач витрачає кошти самостійно, але так як являється інвалідом з дитинства, змоги працювати немає, тому необхідних коштів на утримання сина [PERSON] немає, у зв`язку з чим потрібна матеріальна підтримка батька [PERSON] . Просить суд стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот гривень) з відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала заяву в який просила суд позовну заяву задовольнити, проводити розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просить суд розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги не підтримав, вказав, що він на даний час не працює та перебуває на довготривалому лікуванні, у зв`язку з чим просить суд признати розмір аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Встановлено, що сторони перебували у шлюбі, 12 серпня 2012 року рішенням Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області шлюб між ними шлюб розірвано. Від даного шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження ( [NUMBER] , актовий запис № 424 від 10 березня 2006 року), який перебуває на утриманні матері -позивачки. Відповідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У ст.76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При визначенні розміру аліментів з врахуванням положень ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що суд враховує при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У зв`язку із змінами, внесеними законом № 2037-VIII від 17.05.2017у редакцію ч.2ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дітей, відсутність інформації про наявність у відповідача інших утриманців, також стан здоров`я відповідача а тому приходить до переконання про можливість сплати ним аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] щомісячно 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 серпня 2020 року і до повноліття дитини. На думку суду такий розмір аліментів є справедливими на час постановлення рішення саме для забезпечення прав неповнолітньої дитини в даній справі, а відтак позов підлягає до часткового задоволення. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] на користь держави у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial