Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що з травня 2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 вересня 2014 року шлюб між ними було розірвано. В період шлюбу ними за спільні кошти придбано житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], який було зареєстровано на ім'я [PERSON] Домовленості про добровільний розподіл майна, що є спільною сумісною власністю, ними не досягнута. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визнати за нею в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив,заяв про відкладення розгляду справи та розгляду справи за його відсутності суду не надав. Враховуючи умови, встановлені ч.1 ст.224 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 травня 2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. /а.с.6/ В період шлюбу подружжя на підставі договору купівлі-продажу від 21 грудня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] за р. №4788, зареєстрованого 22 грудня 2010 року в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за номером запису 6073 в книзі 42, придбали житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], який було зареєстровано на ім'я [PERSON]/а.с.7-10/ Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 вересня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 30 вересня 2014 року. /а.с.14-15/ Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, враховуючи те, що в період придбання спірного будинку, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, суд приходить до висновку, що сторони набули право спільної сумісної власності на будинок [ADDRESS]. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого, тобто діє презумпція спільного майна подружжя. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України, - у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо розподілу спільного майна, суд вважає за можливе провести поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за кожним з подружжя право власності на рівні частки спірного домоволодіння. При цьому, виходячи зі змісту вищезазначених правових норм, які регулюють питання поділу майна подружжя та з метою недопущення порушення права власності відповідача на спірне домоволодіння, суд вважає за необхідне визнати право власності на частину домоволодіння також за відповідачем, хоча позивач про це у позовній заяві не зазначає. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved