Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до Сєвєродонецької міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та прийняття спадщини, посилаючись на наступне. [INFO] у смт. Катеринівка (Ювілейне) м. Луганська померла мати позивача [PERSON] , [INFO] . Окрім позивача спадкоємців після смерті [PERSON] не має. Батько позивача [PERSON] помер у м. Луганськ [INFO] , рідний брат позивача помер у смт. Ювілейне м. Луганська 05 [INFO] . Після смерті матері позивача залишилася спадщина у вигляді недоотриманої за життя пенсії. Мати позивача була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де фактично проживала разом із позивачем з 14.08.1978 року по день смерті [INFO] . Факт реєстрації померлої [PERSON] за вказаною адресою підтверджується копією паспорта померлої, а також рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області по цивільній справі № 428/9742/19 від 12.11.2019 року про встановлення факту смерті [PERSON] , в якому вказано, що на час смерті вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] за вказаною адресою зареєстрована та проживає з 1978 року. У зв`язку з тим, що всі родичі позивача, а саме батько та рідний брат померли, позивач одна проживала разом із матір`ю до самої її смерті та доглядала за нею. Позивач звернулася до державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Мозолєвої Л.О. із заявою про отримання свідоцтва про прийняття спадщини за законом, однак постановою державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Мозолєвої Л.О. від 04 грудня 2019 року № 1590/02-31 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Причиною відмови нотаріус вказала: несвоєчасне подання заяви про прийняття спадщини, тобто із порушенням шестимісячного строку, та відсутність документів, які дають можливість визначити коло спадкоємців за законом щодо майна померлої [PERSON] . Позивач вважає, що оскільки вона проживала разом з матір`ю на день її смерті, доглядала за нею, поховала її, вона фактично прийняла спадщину після смерті матері, тому й звернулася з цією позовною заявою до суду та просить встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на день смерті та факт прийняття спадщини. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги. В судовому засіданні представник відповідача присутня не бувла, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в письмовій заяві просила розглянути справу без її участі та вирішити питання на розсуд суду. Допитана в якості свідка в судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що [PERSON] була її матір`ю. З часу її, [PERSON] , народження, та до часу смерті матері вона проживала разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Також, станом на день смерті матері за цієї адресою проживали її, [PERSON] , чоловік та сини. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона з 2004 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , а до цього вона проживала в цьому ж кварталі, але в іншому будинку. Позивача та мати позивача вона знає з 6 років, тобто з дитинства, адже вони разом ходили в школу та їх батьки товаришували. Вона хрестила дитину позивача. Їй відомо, що [PERSON] до часу смерті її матері [PERSON] проживала разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Також, станом на день смерті матері за цієї адресою проживали чоловік та сини позивача. Вона, [PERSON] , допомагала доглядати мати позивача в останні місяці її життя, тобто у серпні та вересні 2018 року. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 17.07.1996 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 27.06.1995 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Ювілейною селищною радою Лутугинського району Ворошиловградської області 17.03.1978 року, [PERSON] (російською) народилася [INFO] у селищі Ювілейне Лутугинського району Ворошиловградської області УРСР, про що в книзі реєстрації актів про народження 17.03.1978 року зроблено запис № 42, батьком вказаний [PERSON] (російською), матір`ю [PERSON] (російською). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29 травня 2006 року Виконкомом Ювілейної селищної ради Артемівського району м. Луганська 29 травня 2006 року, [PERSON] помер [INFO] у Артемівському районі м. Луганська, Україна, про що зроблено відповідний актовий запис № 85. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 05 грудня 2019 року Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] помер [INFO] , про що Виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Артемівського району міста Луганська зроблено відповідний актовий запис № 37. Згідно із копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Ювілейною селищною радою Артемівського району м. Луганська 14.10.1995 року, [PERSON] (російською) та [PERSON] (російською) 14 жовтня 1995 року уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 67. Прізвище чоловіка після укладення шлюбу [PERSON] , прізвище дружини [PERSON] [PERSON] . Згідно із копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 13.02.2001 року, [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована з 23.10.1978 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02 грудня 2019 року Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] померла [INFO] у селищі міського типу Катеринівка міста Луганська, Україна, про що зроблено відповідний актовий запис № 121. Згідно із копією ордеру № 01933, виданого 14 серпня 1978 року Виконавчим комітетом Лутугинської районної Ради депутатів трудящих на підставі рішення виконкому Лутугинської районної Ради депутатів трудящих від 09.08.1978 року № 444 спільно із рішенням адміністрації та фабзавкома від 07.07.1978 року № 20, [PERSON] виданий ордер на право зайняття квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на склад сім`ї з 4-х чоловік. Склад сім`ї: [PERSON] дружина, [PERSON] син, [PERSON] дочка. З копії свідоцтва про право власності на житло від 24 березня 1998 року, виданого шахтоуправлінням в/о «Луганськвугілля» на підставі розпорядження (наказу) № 2136 від 24.03.1998 року та копії технічного паспорта на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності у рівних долях належить [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно із копією довідки № 102, виданої 15 січня 2019 року «Комунальним підприємством «Ювілейне» Луганської Народної Республіки», в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] , її чоловік [PERSON] , [INFO] , її син [PERSON] , [INFO] , її син [PERSON] , [INFO] . Згідно із копією спадкової справи, яка заведена державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори під № 495/2019 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , 04 грудня 2019 [INFO] [PERSON] звернулася до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] . Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1590/02-31, винесеної 04 грудня 2019 року державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Мозолєвою Ларисою Олександрівною, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] . Зазначену відмову нотаріус обґрунтовує тим, що заявник пропустила строк для прийняття спадщини, встановлений ст.ст. 1268-1270 ЦК України. Крім того, у заявника відсутні документи, які дають можливість визначити коло спадкоємців за законом щодо майна померлої [PERSON] . Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець\~ має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Суд враховує, що в даному випадку смерть спадкодавця сталася на тимчасово непідконтрольній українській владі території України, при цьому спадкодавець останній час свого життя була зареєстрована та проживала на тимчасово непідконтрольній українській владі території України. Отже, заявник позбавлена можливості отримати довідку належного зразку та форми про зареєстроване місце проживання станом на час смерті своєї матері, а тому встановлення юридичного факту того, що [PERSON] постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, на день смерті своєї матері [INFO] , має юридичне значення для забезпечення заявнику можливості прийняти спадщину. Оцінюючи зміст та допустимість довідки № 102, виданої 15 січня 2019 року «Комунальним підприємством «Ювілейне» Луганської Народної Республіки», суд враховує, що стосовно непідконтрольних певній державі територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Отже, зміст довідки № 102, виданої 15 січня 2019 року «Комунальним підприємством «Ювілейне» Луганської Народної Республіки», береться судом до уваги та оцінюється в якості допустимого письмового доказу в сукупності з іншими доказами. Суд зазначає, що факт постійного проживання [PERSON] із [PERSON] , в період з 1978 року до часу її смерті [INFO] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , достовірно підтверджується показаннями свідків, які є послідовними та не суперечать один одному, а також письмовими доказами, копії яких додано до матеріалів справи. Отже, [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, позов [PERSON] до Сєвєродонецької міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та прийняття спадщини підлягає частковому задоволенню в частині встановлення факту постійного проживання. Проте, в частині встановлення факту того, що таким чином позивач прийняла спадщину, суд вважає за необхідне відмовити, адже юридичне значення має факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не факт прийняття спадщини. Факт прийняття спадщини в такому випадку презюмується в силу вимог ЦК України. Вказувати тривалість проживання в резолютивній частині рішення суд не вважає за необхідне, адже юридичне значення має не тривалість проживання спадкоємця із спадкодавцем, а факт постійного проживання саме на день смерті спадкодавця. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позов задоволено частково, проте відповідач в особі органу місцевого самоврядування не порушував своїми діями або бездіяльністю права позивача на спадкове майно. Отже, стягнення судових витрат з відповідача буде несправедливим та суперечитиме телеологічному (цільовому) тлумаченню статті 141 ЦПК України, згідно із яким, на думку суду, судові витрати стягуються з того відповідача, дії або бездіяльність якого спричинили виникнення судового спору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial