Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свій позов обґрунтовує тим, що 26.12.2019 року позичила [PERSON] кошти в розмірі 364000,00 грн. з умовою їх повернення до 30.12.2019 року, про що останній написав відповідну розписку і зобов`язався повернути борг. Однак, станом на день звернення до суду позичальник повернув лише 126000,00 грн. Покликаючись на викладені обставини, просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики в розмірі 238000,00 грн., 21003,83 грн. пені, а також 3023,77 грн. - 3% річних, 3570,00 грн. інфляційних втрат, 2655,98 грн. сплаченого судового збору та 7500 грн. витрат на правничу допомогу. До початку розгляду справи по суті представник позивача подав суду заяву про слухання справи у його відсутності та позивача, позовні вимоги підтримує та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином та неодноразово повідомлений про час та місце слухання справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Судом з`ясовано, що 26.12.2019 року [PERSON] отримав в борг від [PERSON] 364000,00 грн. з умовою їх повернення до 30.12.2019 року, про що свідчить відповідна письмова розписка (а.с. 9). Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). На підставі ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частинами першої і третьою статті 530 ЦК України передбачено, що у разі встановлення у зобов`язанні строку (терміну) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У випадку не встановлення строку (терміну) виконання боржником обов`язку, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що до дня звернення позивача в суд відповідач не повернув позивачу всю боргу, обумовлену договором, чим порушив вимоги ст. 1049 Цивільного кодексу України та зобов`язання по вищевказаному договору. Відповідно до норм передбачених ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Так, частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики в сумі 238000,00 грн., 21003,83 грн. - пені, а також 3023,77 грн. - 3% річних, 3570,00 грн. інфляційних втрат, а всього разом - 265597,60 грн. Крім цього, до задоволення підлягають вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 133 ч. 1, 3 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Як вбачається із договору про надання правової допомоги від №2005 від 20.05.2020 року (а.с. 10), додатком №1 від 01.06.2020 року до договору (а.с. 11), адвокатом надавалася професійна правнича допомога [PERSON] у справі про стягнення заборгованості за договором позики і вартість витрат визначена у сумі 7500,00 грн. Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача також слід стягнути витрати на правничу допомогу у вказаному розмірі, який є обґрунтованим та співмірним із предметом спору. Крім цього, ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2655,98 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved