Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Олександрійського міськрайонного суду з позовом [PERSON] про визнання останнього як таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що вона є власницею квартири, яку придбала 21 листопада 2009 р. В квартирі зареєстрований, але починаючи з вересня 2012 р. в ній не проживає її зять [PERSON] Деякий час він мешкав в належній їй квартирі разом із своєю дружиною [PERSON], її дочкою, та їх спільним сином [PERSON]. Проте пізніше їх стосунки розладилися, вони почали мешкати окремо. В вересні 2012 р. [PERSON] від'їздив до м. Києва, де працює та проживає . Особистих речей відповідача в квартирі немає. Участі в оплаті комунальних послуг він не приймає. Між тим, за місцем його реєстрації час від часу надходять вимоги щодо погашення ним боргів перед фінансовими установами. До м. Олександрії він не з'являється, а тому вона позбавлена можливості врегулювати питання зняття його з реєстрації в позасудовому порядку. В судовому засіданні представник позивачки - [PERSON] підтримав позовні вимоги та пояснив, що [PERSON] являвся членом сімї власника квартири [PERSON], який не проживає в ній без поважних причин понад один рік. Дочка позивачки [PERSON] вже розлучилася із відповідачем. Розірвання шлюбу здійснено судом за відсутності відповідача. Відповідач, належно повідомлений про день та час розгляду даної справи, на повторний виклик в судове засідання не з'явився. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних доказів. Вислухавши пояснення представника позивачки, показання свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Суд встановив, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. За відомостями Олександрійського МВ УДМС України в Кіровоградській області за цією адресою зареєстрований відповідач [PERSON] За даними комунального підприємства «Житлогосп» останній належить до членів сім'ї власника квартири. Він не користується житлом без поважних причин, більше року. Домовленості між ним та власником житла щодо більш тривалого збереження права користування житлом не встановлено. Про зазначені обставини свідчать докази: Так, свідок [PERSON] показала, що в квартирі [ADDRESS] живе її близька подруга [PERSON] разом із своїм малолітнім сином. Чоловік [PERSON] - [PERSON] починаючи з літа 2012 р. не проживає в цій квартирі. Від подруги вона дізналася, що останній поїхав до Києва. Його особистих речей в квартирі немає. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] є її сусідкою, яка проживає в квартирі своїх батьків. Вони доволі часто спілкуються, вона часто буває квартирі [PERSON] - майже щотижня. Останні півтори року чоловік [PERSON] в квартирі не проживає. Вона помічала, що його особистих речей там немає. Дані трудової книжки [PERSON] свідчать про те, що в період з 1 вересня 2012 р. по 2 жовтня 2012 р., з 20 травня 2013 р. по 30 вересня 2013 р. , а також з 1 листопада 2013 р. він працював в м. Києві. Факт не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS], на момент перевірки - 20 січня 2014 р. підтверджується актом-розпорядженням, затвердженим директором комунального підприємства «Житлогосп». Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, вимоги позивачки щодо визнання [PERSON] як таким, що втратив право користування житлом, є законними та обґрунтованими. Позивач не наполягає на стягненні з відповідача судових витрат, а тому вони не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved