Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про повернення коштів. В судовому засіданні позивач по справі [PERSON] позов підтримала з мотивів викладених в позовній заяві, яку просить задоволити, не заперечує проти заочного рішення по справі. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, однак про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією, про що свідчать поштові повідомлення, які зберігаються в матеріалах справи. Про причини неявки суд не повідомив. А тому суд, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України (постановляє заочне рішення). Суд, вислухавши пояснення сторони по справі, свідка, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, представлені стороною на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи, перевіривши матеріали справи прийшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав: Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.11 ч.1 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актами цивільного законодавства. [PERSON] особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. На підставі ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або у кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною(сторонами). В судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі [PERSON] на початку 2014 року здійснював роботи по накриттю даху житлового будинку по сусідству з будинком позивача. При цьому позивач з відповідачем домовилася про те, що влітку 2015 року він вимурує другий поверх її житлового будинку за відповідну оплату. У звязку з цим 23.06.2014 року позивач по справі передала відповідачу завдаток в сумі 300 грн., а 04.10.2014 року -2 000 грн. та у червні місяці 2015 року - 7\~700 грн. Факт отримання відповідачем відповідно коштів в сумі 300 грн. та 2000 грн. стверджується даними розписками з цього приводу та долученими до матеріалів справи(ас.5-6). Всього відповідач отримав від позивача завдаток в сумі 10\~000 грн. На початку червня місяця 2015 року відповідач прибув до позивача для виконання обумовлених робіт по муруванню другого поверху будинку. Однак, не завершивши вказані роботи безпідставно залишив місце праці, не виконавши обумовлені зобовязання. Роботи виконували працівники, які прийшли з відповідачем, а після виконання вказаного обєму робіт позивач провела з ними розрахунок. Даний факт ствердив в судовому засіданні свідок [PERSON] Як встановлено в судовому засіданні по справі, що відповідач по справі безпідставно отримав від позивача 7900 грн. завдатку за роботу, яку виконали інші працівники за оплату в сумі 9\~400 грн. згідно домовленості. Повернути безпідставно отримані кошти відповідач в добровільному порядку відмовляється. Згідно з повідомленням Надвірнянського ВП ГУ НПУ від 30.10.2015 року позивачу рекомендовано звернутися з приводу вирішення даного спору до Надвірнянського районного суду(ас.11). Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Згідно вимог закону завдаток повинен бути оформлений у письмовій формі. Оскільки відповідач по справі дав розписку на суму 2\~300 грн., то дана сума є завдатком. Решта суми 5\~600 грн. є авансовим платежем, оскільки відповідач одержавши дані кошти не оформив відповідною розпискою. У відповідності до ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобовязання сталося з вини кредитора, він зобовязаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Тобто, відповідач зобовязаний повернути позивачу 10\~000 грн. А тому, суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про задоволення позову. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати по справі. На підставі ст.ст. 509, 570, 571 ЦК України,

Outcome: approved