Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким що втратив право користування жилим приміщенням будинку [ADDRESS], з причини не проживання його у вказаному будинку більше шести місяців. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власницею житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 17 червня 1996 року. В її будинку також зареєстрований її син - [PERSON], який не проживає в будинку з 2012 року, за місцем реєстрації не з'являється, місце його перебування та засоби зв'язку позивачці не відомі. Факт його реєстрації в будинку перешкоджає позивачці вільно розпорядитись своїм майном, чим порушуються її права як власниці, в зв'язку з чим вона вимушена звертатись до суду. В судове засідання позивачка [PERSON], не з'явилась, направила до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.16). Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України був повідомлений належним чином (а.с. 17). За таких обставин суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Миргородської державної нотаріальної контори 17 червня 1996 року та зареєстрованого Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації 2 липня 1996 року (а.с. 2-3). Відповідач в даному будинку зареєстрований, що підтверджується копією домової книги та довідкою Миргородського МВ УДМС України в Полтавській області (а.с.5, 9), але не проживає більше шести місяців, що підтверджується актом за підписом голови вуличного комітету (а.с. 6) та показаннями свідків [PERSON] і [PERSON], які у судовому засіданні повідомили, що проживають по сусідству з позивачкою і вже більше ніж півтора роки не бачили відповідача ні на вулиці, ні в будинку відповідачки під час її відвідин, хоча раніше, коли він жив у цьому будинку, вони часто його зустрічали. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Під дію п.п. 1 і 5 та ч.4 ст.71 даний випадок не підпадає, а в ч.1 ст.71 вказано, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Оскільки відповідач [PERSON] в будинковолодінні позивачки не проживає з 2012 року, то він, відповідно до ст.ст. 71, 72, 163 ЖК України, втратив право на користування жилим приміщенням. Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в т.ч. на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного заявлений [PERSON] позов підлягає задоволенню. Оскільки позивачка відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved