Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері, посилаючись на те, що вона народилась [INFO] . На день подання позову її вік складає повних шістдесят шість років. З 1 січня 2004 року по 30 листопада 2008 року їй призначена пенсія як інваліду 3 групи, що підтверджується посвідченням інваліда. З 1 грудня 2008 року вона є пенсіонером за віком, що підтверджується посвідченням, виданим Управлінням пенсійного фонду Соснівського району м. Черкаси. Єдиним доходом увесь цей період в неї є пенсія за віком, яка станом на 1 січня 2020 року складала 2704 гривень 55 копійок. Це підтверджується довідкою, яка видана Управлінням пенсійного фонду України в Черкаській області. На сьогоднішній день вона отримує пенсію у розмірі 2979,75 грн., інших джерел доходу в неї немає, що підтверджується довідкою про доходи. Вона є самотньою літньою жінкою та потребую допомоги та матеріальної підтримки. Проживає разом з донькою [PERSON] [INFO] та її дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , в трикімнатній квартирі, за адресою: [ADDRESS] . Пенсія, яку вона отримує, не забезпечує їй необхідного мінімуму проживання - частину вона відразу після отримання віддає на сплату комунальних послуг, що підтверджується копією квитанції за комунальні послуги. Вона сплачує свою частину комунальних платежів щомісяця близько по 1100 грн. Сума, яка залишається не сплаченою за інші комунальні платежі, що повинна сплачувати її донька [PERSON] , а це близько 2000 гривень залишається не сплаченою, що призводить до боргів за житлово-комунальні послуги, що підтверджують копії квитанцій за житлово-комунальні послуги. Крім того, її донька [PERSON] з 2016 року не сплачує житлово-комунальні послуги і вона змушена оплачувати ці послуги самостійно, чим поставлена у скрутне матеріальне становище, також у зв`язку з реєстрацією у квартирі працездатної доньки позбавлена можливості оформити житлову субсидію. 14 листопада 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси виніс ухвалу про стягнення з [PERSON] відшкодування витрат на оплату комунальних послуг за період з 01.01.2016 по березень 2019 року в сумі 15885, 72 грн. Але поточні комунальні платежі її донька [PERSON] і надалі не сплачує. Побутовими предметами першої необхідності вона забезпечити себе не може. Вимушена просити деяких не дуже близьких знайомих людей допомагати їй харчами та іншими необхідними речами, позичати гроші, щоб у прямому сенсі слова дожити до наступної пенсії. Крім цього, вона є хворою людиною та потребує постійного медикаментозного лікування, що потребує чимало коштів. У лютому 2018 року її було госпіталізовано та проведено операцію радіочастотну абляцію серця. Вона страждає на гіпертонічну хворобу 2 ступеня та аритмію серця 1 ст. Щомісяця витрачає близько 500 гривень на ліки. На підтвердження цих обставин надає до позову виписку із медичної карти стаціонарного хворого. За таких складних життєвих обставин, знаходячись на межі бідності та не отримавши від доньки ніякої підтримки на прохання про надання допомоги, вона вимушена звернутись з цією позовною заявою до своєї працездатної доньки - [PERSON] . Враховуючи вищевикладені фактичні обставини справи, а саме: її непрацездатність, скрутне матеріальне становище та необхідність лікування; відсутність інших джерел доходу, крім пенсії; а також з урахуванням юридичних підстав, встановлених в ст. 51 Конституції України та ст. 202 Сімейного кодексу України, вважає, що в неї є право на отримання аліментів у розмірі 1/5 частки від доходу відповідача щомісячно. Просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] в розмірі 1/5 частини з всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд в позові відмовити, надавши відзив на позовну заяву, який приєднаний до матеріалів справи. У відзиві відповідач зазначає, що даний позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав: По - перше, суб`єктний склад даного спору є невірним, адже у позивачки окрім відповідачки є ще дві доньки, які повинні як мінімум бути співвідповідачами, адже СК передбачає обов`язок всіх дітей утримувати своїх батьків а не вибірково, на думку позивача, і з підстав неприязних стосунків, які склалися між сторонами по справі. По - друге: з наданих до позову документів вбачається, що позивач отримує пенсію за віком в розмірі від 2331 грн. до 2979 грн., а також 500 грн. позивач отримала соціальну допомогу. За визначенням, наведеним у частині третій статті 75 СК України, непрацездатною вважається та особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, про що зазначено у частині четвертій статті 75 СК України. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено на 2019 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Відповідно до статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за віком призначаються в розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії. Мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету. По - третє: Мати має дуже складний характер, схильна до агресії, вона неодноразово ображала сусідів по будинку. Неодноразово зверталась в соціальні служби відносно її відносин з дітьми. В неї напружені відносини з сусідами, багато з ким вона не спілкується взагалі, а з іншими постійно свариться. По-четверте: На даний час, нею долучено акт обстеження житлово-побутових умов, згідно якого позивач здає кімнату в їхній квартирі двом студенткам, які сплачують за оренду позивачці по 1400 грн. - кожна, що є додатковим заробітком, а суд позивачка вводить в оману. По - п`яте: відповідач має на утриманні двох дітей, один повнолітній, але ще навчається, а на іншу дитину - отримує аліменти, які сплачує батько. На навчання допомоги від батька на старшого сина не отримує. По - шосте: Вона працевлаштована - неофіційно, в компанії «Світ чистоти», і отримує там заробітну платню, яка зараховується на її картку в «Альфа Банк». Вважає що позивачем не доведений факт необхідності сторонньої фінансової допомоги, вважає, що не повинна бути відповідачем одноосібно, маючи на утриманні двох дітей не має змоги ще і забезпечувати матір, яка в свою чергу отримує орендну плату за квартиру в сумі 2800 грн. з дівчат. Просить в задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Також, встановлено, що позивач, крім відповідача має ще двох доньок. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Позивач [PERSON] є пенсіонером та отримує пенсію за віком у розмірі 2979,75 грн., що підтверджується довідкою про доходи № 0401 4145 6927 1417Головного Пенсійного фонду України в Черкаській області. Також [PERSON] є інвалідом 3 групи загального захворювання. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 10/1296 [PERSON] страждає на гіпертонічну хворобу 2 ступеня та аритмію серця 1 ступеня. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що відповідач є працездатною особою та може надавати їй матеріальну допомогу. Згідно ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Відповідно до статті 201 СК України, обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків. Таким чином, моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не є безумовною підставою для виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при вирішенні спору необхідно враховувати розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Відповідно до роз`яснень п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги /ст.202/, не є абсолютним. Згідно статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. При цьому судом враховуються всі інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 березня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України», при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, згідно з ч. 2 ст.205 СК України при визначення розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Позивач є непрацездатною особою, досягла загального пенсійного віку, на день розгляду справи має повних 66 років, отримує пенсію в розмірі 2979,75 грн. на місяць, має незадовільний стан здоров`я та потребує лікування на яке також витрачає кошти, однак на підтвердження витрат, які позивач несе щоденно на лікування не було надано доказів під час судового розгляду, з отриманої пенсії позивачем витрачається близько 1100 грн. на оплату житлово-комунальних послуг. Відповідач заперечувала проти позовних вимог та зазначила, що має на утриманні двох дітей, одна дитина повнолітня, але ще навчається, а на іншу дитину отримує аліменти, які сплачує батько дитини. На навчання допомоги від батька старшого сина не отримує. Разом з тим, відповідно до довідки від 10.11.2020 року ФОП [PERSON] , [PERSON] дійсно працює у ФОП [PERSON] з 04.12.2018 року згідно трудового договору б/н від 04.12.2018 року. Посилання відповідача на той факт, що позивач здає кімнату квартирантам та отримує оренду плату в розмірі 2800 грн., суд не може взяти до уваги, оскільки на підтвердження вказаного факту відповідачем не надано суду належних доказів, а саме договору найму (оренди) житла, в якому б були зазначені сторони договору, строк на який укладено договір та плату за найм (оренду) житла. В матеріалах справи міститься акт опитування сусідів від 26.01.2021 року № 6166, відповідно до якого за адресою: [ADDRESS] , проживають квартиронаймачі на платній основі (двоє дівчат) в розмірі 1400 грн. з кожної особи, однак суд не бере до уваги вказаний акт, оскільки зазначений в акті факт не підтверджується укладеним договором оренди. В судовому засіданні відповідач посилалася на той факт, що позивач неофіційно працює в компанії «Світ чистоти» і отримує заробітну плату, однак дане твердження спростовується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, з яких вбачається, що з 2019 року у [PERSON] відсутня інформація про доходи. В судовому засіданні позивач посилалася на те, що отримує допомогу від старшої дочки, однак суд не бере до уваги даний факт, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували даний факт. Відповідач є рідною дочкою позивача, працездатною особою та може надавати матеріальну допомогу, перешкод, за яких дочка може бути звільнена судом від обов`язку утримувати матір, судом не встановлено. Вирішуючи питання про спосіб сплати та розмір аліментів, враховуючи положення ст.ст. 202-205 СК України, та з урахуванням того факту, що позивач має ще двох доньок, які зобов`язані утримувати матір, суд дійшов висновку, що спосіб сплати аліментів у частці від заробітку є правом позивача, а тому суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання непрацездатної матері в розмірі 1/15 частини з усіх видів її доходу, починаючи з дня подання позову і довічно, оскільки вказаний розмір аліментів є доцільним та відповідатиме інтересам сторін, а також чинному законодавству України. В силу ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 294,28 грн., оскільки позивачка звільнена від його сплати. Нормою ч. 1 ст. 81 ЦПК України на кожну зі сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.ст. 201-205 СК України,

Outcome: approved