Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Салій Г.Я., про визнання договору купівлі-продажу недійсним із застосуванням наслідків його недійсності. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла її сестра [PERSON] 19 березня 2018 року між сестрою позивача та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири, яка знаходиться у місті Тернополі по вулиці Купчинського у будинку 1 . Позивач вважає, що даний договір був укладений особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, а тому такий правочин повинен бути визнаний судом недійсним. У 2018 році сестра [PERSON] домовилась оформити заповіт в користь відповідача, у зв`язку з чим звернулась до нотаріальної контори, однак замість того, щоб скласти заповіт, як виявилось потім, вона уклала договір купівлі-продажу. У 2017 році у сестри позивача стався інсульт. Перебуваючи у вкрай важкому фізичному та розумовому стані [PERSON] було підписано даний договір, однак коштів за цим правочином вона так і не отримала. Оскільки позивач здійснювала безпосередній догляд за своєю сестрою після того, як її стан здоров`я різко погіршився, а інших родичів у неї немає, дана квартира могла бути частиною спадкового майна, на яке претендувала би [PERSON] . З урахуванням викладеного позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу № 463 від 19 березня 2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , недійсним; скасувати реєстрацію права власності за [PERSON] однокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Салій Г.Я., про визнання договору купівлі-продажу недійсним із застосуванням наслідків його недійсності. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 05 червня 2019 року судом зареєстровано письмовий відзив [PERSON] на позовну заяву, в якому він просить застосувати до позову строк позовної давності на звернення до суду, про що є окрема заява, відмовити в позовних вимогах [PERSON] за безпідставністю. Додатково зазначає, що договір купівлі-продажу квартири був укладений 19 березня 2015 року, а не 19 березня 2018. Під час укладення даного договору [PERSON] була в доброму здоров`ї, у повній мірі усвідомлювала значення свої дій та самостійно керувала ними. Спірний договір купівлі-продажу перед його підписанням був прочитаний [PERSON] в присутності відповідача та нотаріуса Салій Г.Я. Окрім цього, оскаржуваний позивачем договір додатково був прочитаний нотаріусом Салій Г.Я. спеціально для [PERSON] , а також нотаріусом було роз`яснено сторонам умови договору. [PERSON] було підтверджено про те, що спірний договір відповідає її дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається у відповідності зі справжньою волею сторін без будь-якого застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, що сторони договору однаково розуміють значення його умов, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором. Також, сторони засвідчили, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать їхні особисті підписи на договорі. Позивачем не надано допустимих доказів, які дають підстави стверджувати про недійсність договору. Окрім безпідставності позову відповідач заявляє, що позивачем було пропущено загальний строк позовної давності, адже сплив строку позовної давності є підставою для відмови в позові. Перебіг позовної давності почався 20 березня 2015 року та закінчився 20 березня 2018 року, і в даному випадку не може застосовуватися ст. 258 ЦК України, а позов пред`явлений через 4 роки та 1 місяць. Позивач завідомо вводить суд в оману про пропуск строку на звернення до суду. Таким чином, [PERSON] знає про пропущений нею строк, оскільки сторони по справі - одна родина, і про укладення даного договору їй було добре відомо. 05 липня 2019 року позивач подала до суду заяву про зміну підстав позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, в якій просить визнати договір між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , за № 463 від 19 березня 2015 року, купівлі-продажу однокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який засвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я., під номером 9103072 - недійсним; скасувати реєстрацію права власності за [PERSON] однокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Додатково зазначає, що відповідно до вимог ст. 1087 ЦК України та постанови правління Національного Банку України від 06 червня 2013 року за № 210 передача коштів повинна проходити через установи банку. Нотаріус повинен перевірити підтвердження проведення оплати. У зв`язку з відсутністю підтвердження того, що оплата проведена відповідно до вимог Національного Банку України, яке можливо лише довідкою про покладення коштів на рахунок продавця, зазначений договір не був проплачений відповідачем. Докази про оплату вартості квартири відсутні у зв`язку з тим, що оплата не проводилася, отже спірний договір зі сторони відповідача не був виконаний. У зв`язку з тим, що договір зі сторони покупця не був проплачений і документів про оплату в природі не існує, то і спірний договір купівлі-продажу є недійсним. Позивач [PERSON] та її представник, адвокат Пономаренко І.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Демкович Ю.Й. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив у їх задоволенні відмовити за безпідставністю. З привоу заяви про застосування строків позовної давності пояснював, що її подавав попередній представник, вказану заяву він не підтримує, оскільки заявлені [PERSON] позовні вимоги є безпідставними. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини справи. 19 березня 2015 року [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) уклали договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Ганною Ярославівною та зареєстровано в реєстрі за №463 (далі - Договір). У відповідності до пункту 1 Договору, [PERSON] передала у власність (продала), а [PERSON] прийняв у власність (купив) квартиру під [ADDRESS] . Загальна площа цієї квартири становить 33,43 кв. м., житлова площа - 18 кв.м. Опис об`єкта нерухомого майна: однокімнатна квартира. Згідно пункту 2 Договору, квартира, що відчужується, належить продавцю на праві приватної власності на підставі довідки № 1074, виданої Житлово-експлуатаційною конторою № 12 житлово-будівельних кооперативів 07 червня 1995 року та зареєстрованої Реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 04 березня 2015 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 592210961101. Із пункту 4 Договору слідує, що продажна ціна складає 353 300 (триста п`ятдесят три тисячі триста) гривень 00 копійок, які продавець отримала від покупця до підписання цього договору. Сторони своїми підписами на договорі підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру та відсутність у продавця претензій майнового характеру. Відповідно до пункту 12 Договору вимоги законодавства щодо змісту, значення й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм роз`яснено нотаріусом. Зокрема, сторонам роз`яснено ст.ст. 182, 657 ЦК України, ст.ст. 60, 65 СК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року за № 572 (зі змінами). Правочин не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У змісті Договору зазначено, що сторони підтверджують, що цей договір відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається ними у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, вони однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчать, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать їхні особисті підписи на договорі. [INFO] у віці 81 рік у м. Тернополі померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 14 січня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. За вказаних обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Обраний [PERSON] спосіб захисту відповідає вищенаведеному переліку, однак позивач не надала суду жодних доказів на підтвердження того, що її права, як можливого спадкоємця після смерті [PERSON] є порушеними, оскільки при матеріалах справи відсутні докази на підтвердження родинних зв`язків [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, оскільки сторонами не заперечується наявність таких родинних зв`язків, суд вирішує спір по суті заявлених позовних вимог. Частиною 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 628 ЦК України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін ( ч. 1 ст. 632 ЦК України). Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (в нашому випадку квартиру) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (в нашому випадку квартиру) і сплатити за нього певну грошову суму. В договорі купівлі-продажу квартири зазначаються реквізити сторін, предмет договору, ціна договору, права та обов`язки сторін, інші істотні умови. Договір купівлі-продажу квартири скріплюється підписами сторін, посвідчується нотаріусом і підлягає державній реєстрації, яка проводиться одночасно під час вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Як вбачається з оспорюваного правочину продажна ціна квартири під [ADDRESS] складає 353 300,00 грн., які продавець отримала від покупця до підписання цього договору. Сторони своїми підписами в договорі підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру та відсутність у продавця претензій майнового характеру. Визначення продавцем та покупцем ціни договору не суперечить чинному законодавству, враховуючи те, що сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Посилання позивача та її представника на постанову Правління НБУ №210 від 06 червня 2013 року, зареєстрована в МЮУ 02 липня 2013 року за №1109/23641, суд вважає помилковим, оскільки цей документ втратив чинність, а зміст ст.1087 ЦК України дозволяє сторонам спірного правочину, які не займалися підприємницькою діяльністю, здійснювати розрахунки у готівковій формі. Відтак, вимоги [PERSON] про визнання оспорюваного договору недійсним в зв`язку з не проведенням розрахунку [PERSON] за придбану нерухомість суд вважає безпідставними. Невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання його недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу його недійсності. Згідно роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (пункти 7, 8), судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (ч. 1 ст. 216 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо). Судом встановлено, що спірний договір купівлі-продажу квартири від 19 березня 2015 року, який укладено між [PERSON] та [PERSON] , що є відмінним від [PERSON] , як про це зазначено в позовній заяві, вчинено у відповідності до вимог ст. 203 ЦК України, сторони при вчиненні цього правочину дотимались вимог закону, будь-яких правових наслідків для визнання його недійсним [PERSON] не наведено, що вкотре свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Салій Г.Я., про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 19 березня 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , застосування наслідків його недійсності слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю. Відповідно до абз. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Зважаючи на те, що пропущення строку позовної давності є окремою підставою для відмови у позові, суд відхиляє подану відповідачем заяву, оскільки прийняв рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] через безпідставність вимог позивача. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України стягнути із позивача на користь держави судовий збір по справі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed