Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Кремінського районного суду Луганської області із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому вказала третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що відповідач [PERSON] та [PERSON] перебували у цивільному шлюбі, від якого вони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] [INFO] року [PERSON] померла, а відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням сина тривалий час не займається, матеріально не допомагає, не цікавиться його станом здоров'я та навчанням, зв'язку із вчителями не підтримує. Під час бесіди у службі у справах дітей відповідач пояснював, що не має бажання виховувати дитину та надав письмову заяву, в якій відмовився від виховання свого сина та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Малолітній [PERSON] навчається у 3-А класі та із січня 2019 року проживає разом із позивачем та племінником у трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS]. Вихованням дитини повністю займається позивач. У квартирі створені всі необхідні умови для повноцінного проживання та розвитку, у дитини є необхідні речі, ліжко, місце для ігор. Таким чином, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON], а також стягнути з відповідача на користь [PERSON]аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У підготовче засідання позивач не з'явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у підготовче засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи у підготовче засідання не з'явився, головний спеціаліст Служби у справах дітей Сєвєродонецької міської ради [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, в якій також вказала, що позовну заяву підтримує. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно всебічно та об'єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року у с. Нова Астрахань Кремінського району Луганської області та його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6-8, 9). Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 09 січня 2019 року Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області вбачається, що [INFO] року мати малолітнього [PERSON] [PERSON], [INFO], пормерла у м. Лисичанськ Луганської області у віці 47 років (а.с. 10). У своїй письмовій заяві на адресу Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області відповідач [PERSON] зазначив, що відмовляється від виховання свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки не має можливості займатися вихованням і матеріально утримувати дитину. Також у заяві відповідач зазначив про те, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав (а.с. 12). Згідно з висновком про стан утримання, виховання та розвитку підопічної дитини [PERSON] від 25.01.2019 та характеристикою директора та класного керівника середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 м. Сєвєродонецька Луганської області, малолітній [PERSON], [INFO], навчається у 3-А класі зазначеної школи. В цілому характеризується позитивно, проявляє інтерес до навчання, до доручень вчителів ставиться відповідально, у вільний від навчання час відвідує секцію легкої атлетики. Малолітній [PERSON] проживає разом зі своїми сестрами (в тому числі [PERSON].) та племінником за адресою: [ADDRESS]. У сім'ї доброзичливі відносини. Питанням виховання розвитку дитини в сім'ї приділяється досить багато часу. Старша сестра дитини [PERSON] цікавиться навчанням [PERSON], є активним помічником у навчанні та відповідально ставиться до його виховання в сім'ї, регулярно відвідує школу. Батько дитини [PERSON] у вихованні та навчальному процесі сина участі не бере, успіхами хлопця не цікавиться, школу та батьківські збори не відвідує. Житлово-побутові умови проживання та утримання дитини задовільні, створені всі необхідні умови для повноцінного навчання хлопчика. Вільний час вдома [PERSON] проводить зазвичай під контролем (а.с. 15, 16). З акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 25.01.2019 вбачається, що останній проживає за адресою: [ADDRESS]. Родина проживає у трикімнатній приватизованій квартирі у складі п'яти чоловік: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Санітарний стан приміщення задовільний. У дітей є окрема кімната, в якій є ліжко для кожної дитини, письмовий стіл, книги, комп'ютер. Родина [PERSON] має задовільні матеріально-побутові умови, для нього створені необхідні умови для навчання та повноцінного розвитку (а.с. 14). Відповідно до довідки про склад сім'ї № 1988 від 24.01.2019, виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради Луганської області, позивач [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Разом із позивачем зареєстрований та, відповідно, перебуває на її утриманні її малолітній брат [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав Сєвєродонецької міської ради Луганської області № 1020 від 13.02.2019 позивач [PERSON] є рідною сестрою [PERSON], мати дитини [PERSON] померла [INFO]. Батько дитини [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. Із сином батько не проживає, вихованням дитини не займається, не цікавиться його станом здоров'я, байдуже ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків. Навчанням дитини також не цікавиться, навчальний заклад, в якому навчається син, не відвідує, матеріально дитину не утримує, ніякої допомоги не надає. Під час бесіди у службі у справах дітей [PERSON] пояснив, що не має можливості та бажання виховувати дитину, про що написав відповідну заяву. У зв'язку з цим орган опіки та піклування вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітнього сина [PERSON] (а.с. 17). Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У статті 11 Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З урахуванням встановлених судом обставин справи суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню малолітнього сина [PERSON], забезпеченню його всебічного розвитку. Зокрема, про це свідчать ті обставини, що він проживає окремо, не відвідує школу, де навчається дитина, та не цікавиться її успіхами у навчанні та станом здоров 'я дитини, не надає жодної матеріальної допомоги. Більше того, відповідач надав письмову заяву органу опіки та піклування, в якій висловив своє небажання виховувати та утримувати сина, фактично відхрестившись від дитини, що свідчить про абсолютну байдужість [PERSON] до долі свого малолітнього сина. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 6ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин, оскільки судом достовірно встановлено, що [PERSON] свідомо та систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітнього сина [PERSON], не дбає про стан його здоров'я та не цікавиться його успіхами у навчанні, суд вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав стосовно сина. Крім того, згідно з п. 16 Постанови одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України та ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на одну дитину у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від цього обов'язку, при цьому судом було встановлено, що малолітній [PERSON] проживає із позивачем [PERSON] та перебуває на її утриманні, у той час як батько не надає дитині жодної матеріальної допомоги та ухиляється від її утримання, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця на утримання [PERSON], [INFO], але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позову (18.02.2019) і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що відповідач надав суду письмову заяву, в якій безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, а позивач при зверненні з позовом до суду в частині позовної вимоги про стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн, а також стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею при зверненні з позовом до суду судовий збір у розмірі 768,40 грн за позовною вимогою про позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved