Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ружинського районного суду Житомирської області з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що 24 грудня 2014 року вона з відповідачем [PERSON] уклала шлюб, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №2698. Від шлюбу вони мають малолітню дитину\~ [PERSON] , [INFO] . З вересня 2019 року фактичні шлюбні\~ відносини між ними припинені\~ в зв`язку з відсутністю взаєморозуміння та істотними розбіжностями у поглядах на життя, та виховання дитини. По теперішній час сторони проживають окремо і спільне господарство не ведуть . Збереження шлюбу суперечить їх інтересам, спору щодо спільно нажитого майна немає. У заявленому позові позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, стягувати з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1100 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву в якій просить проводити розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримала, просила їх задовольнити. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище надане у шлюбі. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнав. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Встановлено, що 24 грудня 2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №2698, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] надано прізвище\~ [PERSON] (а.с.12-13). Сторони мають малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Вільнопільської сільської ради Ружинського району Житомирської області\~ 24.06.2015року(а.с.14) . На даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини і примирення між ними стало неможливим. У відповідності до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а відтак, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин згідно зі ст. 56 Сімейного кодексу України. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується\~ на вільній згоді жінки та чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягаючи на розірванні шлюбу, оскільки фактично сімейні стосунки припинені. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Таким чином, сім`я фактично розпалася і збережена бути не може, стосунки, які існують між сторонами, виключають можливість збереження сім`ї, подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або встановити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин та у зв`язку із відповідним клопотанням, суд вважає за необхідне залишити позивачу прізвище надане у шлюбі « [PERSON] ». Щодо стягнення аліментів то відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.\~ Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 05.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Враховуючи спільний обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, визначений ст. 180 СК України, всі перелічені в сукупності обставини дають підстави для покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти в 1500 гривень щомісячно, з подальшою індексацією. У відповідності до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі місячного стягнення підлягає негайному виконанню. Позивачка в поданій заяві просила не стягувати з відповідача судовий збір по позовній вимозі про розірвання шлюбу. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за позовну вимогу про стягнення аліментів , тому судовий збір в сумі 908,00 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved