Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Верхньодніпровської міської ради про визнання права власності. В обґрунтування позову посилається на те, що 14 жовтня 2010 року помер її чоловік [PERSON]. За життя чоловік мав у власності квартиру за адресою: [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] позивач звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю державної реєстрації права власності на спадкове майно за померлим. На підставі вищевикладеного [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В судове засідання позивач та представник відповідача не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, кожний окремо подав заяву про розгляд справи без їх участі. Третя особа, державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи, КП «Верхньодніпровське БТІ» в судовому засіданні суду пояснила, що згідно з даними архіву БТІ право власності на спірну квартиру не зареєстровано, чому [PERSON] не звернувся до БТІ з метою реєстрації права власності на це майно не відомо, відмов у реєстрації права власності не було. Суд, вислухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 12 лютого 1999 року [PERSON] було видано свідоцтво про на спадщину за законом після смерті [PERSON], а саме на квартиру [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність» громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 N 121 було передбачено, що право власності на квартири в багатоквартирних будинках підлягало державній реєстрації. Державна реєстрація проводилась на підставі правовстановлюючих документів, в тому числі на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданим державною нотаріальною конторою. Разом з тим чинне на час виникнення правовідносин законодавство виникнення права власності не було повязано з державною реєстрацією нерухомого майна. У звязку з чим суд приходить до висновку, що [PERSON] набув право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] з підстав не заборонених законом в порядку спадкування, проте не зареєстрував право власності у визначеному законом порядку. Також довідкою КЗ «Верхньодніпровське БТІ» від 30 жовтня 2015 року підтверджується, що згідно з архівними даними БТІ право власності на вищевказану квартиру не зареєстровано (а.с.9). 14 жовтня 2010 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8). Після його смерті до нотаріуса звернулася його дружина, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.7). Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, у звязку з тим, що право власності на спадкове майно не було зареєстровано за померлим [PERSON], про що винесено відповідну постанову від 15 вересня 2016 року (а.с.11). Відповідно до ст. ст.\~1216,\~1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки судом встановлено, що за життя [PERSON] набув право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] з підстав не заборонених законом, позивач як спадкоємець першої черги у відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину після його смерті, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд вважає, що до [PERSON] перейшло право власності на вищевказану квартиру. Матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON]Г підтверджується, що його діти, [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини відмовилися, про що подали нотаріусу відповідні заяви (а.с.30,31). Таким чином, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину за законом або заповітом після смерті [PERSON], окрім позивача, не встановлено, так само як малолітніх, неповнолітніх, непрацездатних, недієздатних, а також визнаних судом обмежено дієздатних осіб. Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки судом встановлено, що до [PERSON] перейшло право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] проте її право не визнається, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. При цьому суд приймає до уваги відомості з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що станом на 19 січня 2017 року право власності на спірне майно ні за ким не зареєстровано, так само не зареєстровано заборони відчуження майна, а тому задоволення позовних вимог [PERSON] виключає порушення прав третіх осіб.

Outcome: approved