Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.06.1998 р. Від шлюбу мають двоє дітей доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Посилається на те, що шлюб з відповідачем виявився невдалим. Протягом останніх місяців між ними немає добрих сімейних відносин, духовної близькості та поваги. З липня 2015 року вони з відповідачем проживають окремо. Причиною таких відносин стало те, що вони перестали розуміти один одного. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Спільно жити з відповідачем не бажає та строк для примирення просить не надавати. Згідно поданої заяви на усунення недоліків позовної заяви просить залишити їй дівоче прізвище Рацин. Позивачка в судове засідання не зявилася, так як подала письмову заяву відповідно до якої просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та строк для примирення просить не надавати. Відповідач в судове засідання не зявився, так як подав письмову заяву відповідно до якої просить розглянути справу без його участі, не заперечує проти розірвання шлюбу, позовні вимоги підтримує та строк для примирення просить не надавати. Оскільки сторони в судове засідання не зявилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Згідно ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 11.06.1998 р. між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Червонівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом № 2. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивачка та відповідач сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, обоє наполягають на розірванні шлюбу і позивачка не бажає з відповідачем спільно проживати, відповідач позов визнав повністю. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони остаточно втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного, їхня сімя розпалася остаточно. Умови для примирення сторін відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. Позовних вимог щодо порядку виховання і утримання неповнолітньої доньки, поділу спільного майна сторін не заявлено. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Беручи до уваги наведене, вимоги позивачки в частині відновлення її дошлюбного прізвища слід задовольнити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати у сумі 551.2 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved