Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові зазначила, що 28 липня 1979 р. між ними було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу міськвідділу ЗАГС м. Новоград-Волинський Житомирської області було зроблено актовий запис за № 244. В заяві позивачка вказує, що через різні життєві інтереси, різні погляди на сімейне життя, вони втратили почуття взаємної прив'язаності, почали часто виникати конфліктні ситуації. З вересня 2013 року припинили шлюбні відносини, спільного господарство не ведуть. Спір про майно буде вирішуватися окремо. Після розірвання шлюбу просить залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу, посилаючись на хворобу дружини. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 28 липня 1979 року міськвідділом ЗАГС м. Новоград-Волинський Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] видане 28.07.1979р. (а.с.3) Спільне життя між подружжям не склалося через різні погляди на життя. Шлюбні відносини між сторонами припинені з 2011 року, спільного господарства сторони не ведуть. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, що говорить про її стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин, після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивачки, яка наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає, що сім'ю зберегти неможливо, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, у зв'язку з чим їхній шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 гривень.

Outcome: approved