Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], треті особи - Головне управління юстиції в м. Києві, Одинадцята державна нотаріальна контора м. Києва про усунення від права на спадкування, визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, зобов'язання вчинити дії. Позивач мотивує свої вимоги тим, що її рідний брат [PERSON] помер [INFO], після його смерті відкрилась спадщина, а саме: однокімнатна квартира [ADDRESS], гараж по [ADDRESS], автомобіль ВАЗ 21013 д.н.з. [NUMBER], пенсія у розмірі 2000 гривень, яка не була отримана померлим. [PERSON] за життя не склав заповіт. Спадкоємцями за законом є позивач та відповідач - донька померлого. З 2010р. [PERSON] хворів на онкологічне захворювання, проходив тривалий курс хіміотерапії та опромінення, потребував постійної допомоги та нагляду. За час хвороби [PERSON] його донька умисно ухилялась від обов'язку забезпечувати батька, жодного разу не відвідувала його ні в лікарні, ні вдома, не надавала матеріальної допомоги для придбання необхідних ліків і взагалі не цікавилась ні його життям, ні його станом здоров`я. Тому позивач звернулась до суду і просила усунути [PERSON] від права на спадкування за законом та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом, зобов'язати нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину без врахування заяви про прийняття спадщини [PERSON] та стягнути з відповідача за первісним позовом судові витрати. Відповідач [PERSON] звернулась до суду зі зустрічним позовом до [PERSON], треті особи - Головне управління юстиції в м. Києві, Одинадцята державна нотаріальна контора м. Києва, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в м. Києві про визнання права власності в порядку спадкування на спадкове майно, витребування документів та витребування майна із чужого незаконного володіння, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є донькою померлого [PERSON] та відповідно до закону є спадкоємцем першої черги. Оскільки [PERSON] незаконно утримує у себе правовстановлюючі документи на спадкове майно її батька, [PERSON] позбавлена можливості прийняти спадщину. Зазначає, що вона умисно не ухилялася від надання допомоги батьку. Тому відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулась до суду і просила визнати право власності на спадкове майно, витребувати документи та витребувати майно із чужого незаконного володіння [PERSON] та стягнути з позивача за первісним позовом судові витрати та витрати на правову допомогу. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити, у задоволенні первісного позову просили відмовити. До початку судового засідання відповідач за первісним позовом [PERSON] подала до суду заперечення на позовну заяву, у якій вона просила відмовити у задоволенні первісного позову, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та незаконними, а також не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Зазначила, що їй не було відомо про хворобу та стан батька та вказала на те, що батько працював практично до моменту смерті, тобто він не був непрацездатним та не потребував допомоги. Також наголосила, що надала [PERSON] грошові кошти для оплати витрат на поховання батька. До початку судового засідання заступник начальника управління нотаріату Головного управління юстиції в м. Києві направив до суду пояснення по справі, в яких просив розглядати справу за відсутності представника Головного управління юстиції в м. Києві та ухвалити рішення на розсуд суду (т.1 а.с. 247-248). До початку судового засідання завідувач Одинадцятої державної нотаріальної контори м. Києва направила до суду заяву, в якій просила розглядати справу за відсутності представника нотаріальної контори (т.2 а.с.73). Представник Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, представник Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в м. Києві свого права на участь у судовому засіданні не використали, про причини неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) є сестрою [PERSON] (т.1 а.с. 12,13). Судом також встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) є донькою [PERSON] (т.1 а.с. 128, а.с. 128 зв.). 25.01.2008р. було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис №81 (т.1 а.с. 11). Як вбачається з договору купівлі-продажу від 13.12.2011р. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.150). Згідно з договором купівлі-продажу від 23.12.2011р. [PERSON] придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.14). Відповідно до ордеру №1254 [PERSON] мав право займати гараж в автогаражному кооперативі «Ексковаторник» за адресою [ADDRESS] (т.1 а.с.15). Згідно технічного паспорту автомобіля [PERSON] мав у власності автомобіль ВАЗ-21012-36 д.н.з. [NUMBER] (т.1 а.с. 17). Відповідно до довідки №4807/6 від 30.05.2012р. [PERSON] перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва та отримував пенсію по інвалідності 2 групи з 21.05.2012 по 31.05.2014р. (т.1 а.с.18). Згідно зі свідоцтвом про смерть [PERSON] помер [INFO], про що складено актовий запис №15345 (т.1 а.с. 9). Як вбачається із довідки №211 від 17.09.2013р., виданою КПЖ і КГ Вишгородської міської ради, [PERSON] провела захоронення на Вишгородському міському кладовищі гр. [PERSON] за свої кошти (т.1 а.с. 21) у розмірі 5970,00 грн. та 8300,00 грн. (т.1 а.с.19, 20). Згідно з висновком для МСЕК Київської міської онкологічної лікарні від 07.04.2010р. [PERSON] перебував на обліку у лікарні з 2010 року з приводу неходжкинської лімфоми та у 2010р. було проведено 2 курси променевої хіміотерапії (т.1 а.с. 24). З витягу з історії хвороби №3899, №12481 та № 16109 Київської міської клінічної лікарні №8 вбачається, що [PERSON] знаходився у відділенні на лікуванні з 13.02.2013р. по 27.02.2013р., з 29.05.2013р. по 12.06.2013р., з 23.07.2013р. по 13.08.2013р. з діагнозом неходжкинська лімфома (т.1. а.с. 26-27, 34, 36-37). Відповідно до виписки №18633 від 09.09.2013р. із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] у зв'язку з тривалим терміном перебування на лікарняному листку та погіршенням стану хворий достроково направлявся на МСЕК (т.1 а.с. 40). Згідно з висновком для МСЕК Київської міської онкологічної лікарні від 11.09.2013р. [PERSON] перебував на обліку у лікарні з 2010 року з приводу неходжкинської лімфоми та було проведено 3 курси променевої хіміотерапії (т.1 а.с. 38). Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серія 10 ААА №117844 [PERSON] встановлено третю групу інвалідності з 18.05.2010р., а згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серія 10 ААА №777994 - другу групу інвалідності з 21.05.2012р. (т.1 а.с. 49, 50). Згідно з довідкою Київської міської клінічної лікарні №8 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні №2 КМКЛ №8: з 13.02.2013р. по 27.02.2013р.; з 29.05.2013 р. по 12.06.2013р.; з 23.07.2013р. по 13.08.2013р.; з 02.09.2013р. по [INFO](помер) (т.1 а.с. 102). Відповідно до довідки про причину смерті №636 причиною смерті [PERSON] була неходжкинська великоклітинна лімфома (т.1 а.с. 117 зв.). З довідки ф-3 №121 та довідки №122 від 12.02.2014р., виданих КП «Синьоозерне» Подільської районної у м. Києві ради, вбачається, що померлий [PERSON] з 19.01.2012 року до дня смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 118, а.с. 118 зв.). Відповідно до листа Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві №4693/11 від 26.02.2014р. на ім'я [PERSON] була нарахована, але не виплачена пенсія за серпень та вересень 2013 року в загальній сумі 4278,80 грн. (т.1 а.с. 131). Згідно з листом Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в м. Києві №10/590 від 17.03.2014р. [PERSON] є власником транспортного засобу ВАЗ-21013 д.н.з. [NUMBER], про що 13.04.1985р. видано свідоцтво [NUMBER] (т.1 а.с. 136, а.с. 136 зв.). З відповіді на запит вих. №04 від 14.11.2014р., наданої автогаражним кооперативом «Екскаваторник» вбачається, що [PERSON] є членом автогаражного кооперативу «Екскаваторник» і володіє гаражем на праві власності ряд [NUMBER] місце [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] (т.2 а.с. 60). З листа ПАТ «Київміськголовпостач» №063 від 11.07.2014р. вбачається, що [PERSON] 09.03.2000р. був прийнятий на посаду столяра відділення будматеріалів ВАТ «Київміськголовпостач». Відповідно до наказу №47-к від 19.09.2013р. робота припинена у зв'язку зі смертю [INFO] Трудова книжка знаходиться на зберіганні у ПАТ «Київміськголовпостач». Всього за період з 2010 по 2013 роки [PERSON] 27 разів брав лікарняні, загальна кількість лікарняних днів складає 316 (т.1 а.с. 208, а.с. 208 зв.). Відповідно до листа Державного агентства земельних ресурсів України №0-26-0.2-3792/2-14 від 22.07.2014р. до 01.01.2013р. документи, що посвідчують право власності/користування земельними ділянками на території м. Києва гр. [PERSON] у порядку, встановленому постановою КМУ від 09.09.2009р. №1021, Головним управлінням Держкомзему у м. Києві не реєструвались (т.1 а.с. 215). Згідно з листом Головного управління Держземагенства у Київській області відомості щодо реєстрації земельних ділянок в межах Київської області за [PERSON] відсутні (т.2 а.с. 55). Відповідно до листа Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві №36411/0/11-14 від 17.01.2015р. право власності на об'єкти нерухомого майна за [PERSON] не зареєстровано (т.2 а.с. 120). Як вбачається з матеріалів спадкової справи [PERSON] до своєї смерті заповіт не склав. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Частиною 5 статті 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні подібної справи, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкоємцеві допомоги , так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Під безпораднім станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавця, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом і питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну і фізичну змогу надавати таку допомогу. За змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК України, лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. З огляду на викладене, правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги при можливості її надання спадкодавцю, який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу, потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця. Пунктом 4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» передбачено, що відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При розгляді справ цієї категорії суди нерідко постановляють рішення про усунення від спадкування спадкоємця, коли у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, ігноруючи при цьому статті 10, 60 ЦПК, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Доказами того, що спадкодавець [PERSON] потребував допомоги є наявна в матеріалах справи медична документація, з якої вбачається, що в період з 2010 по 2013 р.р. він хворів на тяжку хворобу - неходжкинська лімфома, хоча і мав короткочасний період полегшення хвороби. Також в матеріалах справи наявна відповідь ПАТ «Київміськголовпостач» щодо перебування [PERSON] на лікарняному, з якої вбачається те, що в період з 2010 року по 2013 рік він перебував на лікарняному 316 днів. Це також свідчить про те, що спадкодавець об'єктивно потребував допомоги відповідача. Той факт, що [PERSON] потребував допомоги також підтверджується показами свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Той факт, що відповідач [PERSON] мала об'єктивну можливість надавати допомогу батьку підтверджується поясненнями самого відповідача, а також допитаними у судовому засіданні в якості свідків її чоловіка - [PERSON] та її матері [PERSON] Факт ухилення [PERSON] від обов'язку надання допомоги спадкодавцеві підтверджується показами її матері [PERSON] та чоловіка відповідача - [PERSON] Зокрема, свідок [PERSON] пояснила суду, що у 2013 році повідомила доньці про те, що її батько вийшов з лікарні. Чоловік відповідача - [PERSON], будучи допитаним у якості свідка, зазначив, що його дружина не зверталась до нього та не повідомляла про перебування її батька на лікуванні в медичному закладі. Крім того, він пояснив суду, що у них гарні стосунки в сім'ї і всі питання майнового характеру вони вирішують спільно з дружиною. Судом достовірно встановлено, що між відповідачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] склалися неприязні стосунки у зв'язку з тим, що останній зловживав алкогольними напоями. Про факт зловживання [PERSON] алкогольними напоями було заявлено суду відповідачем [PERSON], а також підтверджено показами свідків: чоловіка [PERSON] та мати [PERSON] На думку суду, оцінюючи у сукупності досліджені у судовому засіданні обставини справи та зібрані докази, саме через зловживання спадкодавцем спиртними напоями суд вбачає умисну бездіяльність відповідача спрямовану на уникнення від обов'язку забезпечувати підтримку та надавати допомогу своєму батьку. У судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] усвідомлювала свій обов'язок щодо утримання батька, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. У судовому засіданні [PERSON] не було надано доказів, які б свідчили про намір відповідача вживати заходів спрямованих на з'ясування стану здоров'я спадкодавця, надання йому матеріальної допомоги, здійснення витрат на поховання. Судом також достовірно встановлено, що спадкодавець [PERSON] потребував сторонньої допомоги, яку отримував від власної сестри у вигляді медичного, побутового забезпечення та житлового утримання. Зазначені обставини підтверджуються тим, що останній рік життя [PERSON] проживав разом зі своєю сестрою. Після смерті [PERSON] саме [PERSON] вживала необхідних заходів та несла витрати щодо його поховання. Посилання відповідача за первісним позовом на те, що їй не було відомо про хворобу батька не приймається судом до уваги, оскільки це спростовується сукупністю досліджених у судовому засіданні письмових доказів, пояснень сторін та показів свідків. Статтями 202, 203 СК України встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними. У п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. За наведених вище обставин у їх сукупності, суд приходить до висновку, що спадкоємець першої черги [PERSON] має бути усунена від спадкування. Судом достовірно встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, заповіт за життя не склав, і після його смерті відкрилася спадщина на квартиру, гараж, автомобіль та пенсію. Відповідно до п. 3.1. листа пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). Судом достовірно встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON] є спадкоємицею другої черги за законом на спадкове майно свого брата, а відповідач за первісним позовом [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом на спадкове майно батька. Ч. 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 01.02.2014р. до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] про прийняття спадкового майна після померлого брата [PERSON] (т.1 а.с. 116 зв.). 04.03.2014р. до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] про прийняття спадкового майна після померлого батька [PERSON] (т.1 а.с. 127). 20.05.2014р. [PERSON] подала до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву щодо видачі свідоцтва на спадщину за законом (т.1 а.с.134). Постановою №3728/02-32 від 22.05.2014 р. державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М. було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на її ім'я у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів та необхідної інформації, передбаченої чинним законодавством та наявністю спору між спадкоємцями (т.1 а.с.135). Однак звернення [PERSON] до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори залишились поза увагою нотаріуса. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи, що позивач за первісним позовом в іншій спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може, а також те, що [PERSON] усунена від права на спадкування за законом як спадкоємець першої черги, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на квартиру, гараж, автомобіль та пенсію у порядку спадкування після померлого [PERSON] ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню. Водночас вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з викладених вище підстав. Разом з тим, вимога позивача за первісним позовом [PERSON] щодо зобов'язання видати їй свідоцтво про право на спадщину не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державною реєстрацією прав власності на нерухоме майно є офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до реєстру прав власності на нерухоме майно. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). А тому вимога [PERSON] не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача за первісним позовом [PERSON] судовий збір у розмірі 3654,00 грн. та у розмірі 45,00 грн. (т.1 а.с. 1, т.2 а.с. 107, т.2 а.с. 195, т.2 а.с. 240). На підставі викладеного, постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», ст.ст. 182, 387, 1216, 1217, 1222, 1224, 1258, 1261, 1262, 1268, 1296, 1297 ЦК України, та

Outcome: partial