Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до Ладижинського міжшкільного навчально-виробничого центру «Спадщина» про стягнення заробітної плати. Згідно змінених позовних вимог зазначила, що з 19.07.2006 року по 26.06.2014 року вона працювала за трудовим договором в Ладижинському міжшкільному навчально-виробничому центрі «Спадщина». В період з 2009 року по 2013 рік відповідач не виплачував їй належні кошти, а саме - сплачував кошти нижче мінімального розміру заробітної плати. Позивач помісячно відобразила розмір мінімальної заробітної плати, розмір отриманої нею заробітної плати, та різницю, яка їй повинна бути доплачена за відповідні місяці. Загальна сума вказаної різниці становить 21777 грн. 20 коп., яку позивач, посилаючись на норми ст. 95 КЗпП України, просила стягнути з відповідача, оскільки при її звільненні дані кошти не було сплачено відповідачем. Крім того, вважає, що оскільки дані кошти не було їй своєчасно сплачено, то позивач просила зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати за 2009-2013 роки. Позивач, представник позивача, будучи належно повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Згідно наявного в матеріалах справи клопотання, позивач просила розглянути справу без її присутності та присутності її представника. Позовні вимоги, викладені у заяві про зміну позовних вимог підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, та просила відмовити в їх задоволенні, підтримала надане суду заперечення проти позову, пояснивши при цьому, що роботодавець заключив із [PERSON] безстроковий трудовий договір, в якому було зазначено, що при невиконанні п.3.1.4 якого, працівник переводиться на неповний робочий час. Оскільки позивач є педагогічним працівником навчального закладу, тобто є кваліфікованим працівником, який отримує заробітну плату відповідно до тарифної системи оплати праці згідно кваліфікації (ст. 96 КЗпП України). Тому положення ст. 95 КЗпП України не застосовується при встановленні розміру заробітної плати працівнику не нижче мінімальної заробітної плати, при нарахуванні заробітної плати кваліфікованим педагогічним працівникам, для яких встановлено скорочену тривалість робочого часу і які працюють неповний робочий час. Заробітна плата сплачувалась вчасно. Також зазначила, що відповідач не зобов'язаний виплачувати мінімальну заробітну плату позивачці, оскільки в період з 02.10.2008 року по 12.04.2012 року нарахування та виплата заробітної плати здійснювалась на умовах неповного робочого тижня пропорційно відпрацьованому часу, відповідно до тарифікаційного навантаження та трудового договору. Норма обсягу педагогічного навантаження становить 18 год. на тиждень. В період роботи з 13.04.2012 року по 26.04.2014 року позивачка отримувала значно більшу заробітну плату ніж встановлений посадовий оклад для педагогічних працівників. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В судовому засіданні встановлено наступне. 2 жовтня 2008 року [PERSON] уклала безстроковий трудовий договір із роботодавцем - міжшкільним навчально-виробничим центром «Спадщина». Відповідно до трудового договору [PERSON] була прийнята на роботу з 03.10.2008 року на посаду керівника гуртка. Відповідно до п. 4.2.3 вказаного трудового договору роботодавець має право зменшувати тижневе навантаження в разі невиконання працівником п. 3.1.4, яким передбачено обов'язок працівника дотримуватись стандартних вимог щодо наповнюваності гурткових груп, яка в середньому становить 10-15 учнів. Відповідно до п. 5.2 трудового договору, при зменшенні тижневого навантаження відповідно до п. 4.2.3, працівник автоматично переводиться на умови неповного робочого тижня. При чому пунктом 6.2 трудового договору передбачено, що оплата проводиться пропорційно відпрацьованому часу. Дані вимоги трудового договору не суперечать трудовому законодавству. Зокрема, відповідно до змісту ч. 3 ст. 51 КЗпП України передбачається, що законодавством встановлюється скорочена тривалість робочого часу для окремих категорій працівників (учителів, лікарів та інших). Відповідно до змісту ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про позашкільну освіту», норма годин на одну тарифну ставку керівників гуртків, секцій, студій, клубів, творчих об'єднань позашкільного навчального закладу незалежно від підпорядкування, типу і форми власності, а також педагогічних працівників початкових спеціалізованих мистецьких навчальних закладів (шкіл естетичного виховання) становить 18 навчальних годин на тиждень. Оплата роботи здійснюється відповідно до обсягу педагогічного навантаження. Розподіл педагогічного навантаження у позашкільному навчальному закладі здійснюється його керівником і затверджується відповідним органом управління. Відповідно до змісту ч. 1, 2 ст. 56 КЗпП України, за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорціонально відпрацьованому часу або залежно від виробітку. Відповідно до наказів директора Ладижинського МНВЦ «Спадщина» №6 від 05.01.2009 року тижневе навантаження керівнику гуртка [PERSON] зменшено на 4 години. Наказом № 115 від 16.09.2009 року педагогічне навантаження зменшено до 6 годин. Згідно наказів № 18 від 01.02.2010 року та № 32 від 01.03.2010 року тижневе навантаження керівнику гуртка [PERSON] зменшено на 2 години. Із відомостей про нарахування заробітної плати [PERSON] за 2008-2014 роки (а.с. 6-12) видно, що нарахована заробітна плата [PERSON] за період з січня 2009 року по вересень 2009 року більша ніж встановлений законом мінімальний розмір заробітної плати. Наказом директора Ладижинського МНВЦ «Спадщина»№ 115 від 16.09.2009 року педагогічне навантаження [PERSON] зменшено до 6 годин. В період з січня 2009 року по вересень 2009 року в [PERSON] було педагогічне навантаження 14 годин на тиждень. З вересня 2009 року педагогічне навантаження становило 6 годин, в лютому 2010 року - 4 години, з березня по серпень 2010 року - 2 години, в вересні 2010 року - 6 годин, з жовтня 2010 року по серпень 2011 року - 10 годин, з вересня 2011 року по серпень 2012 року - 14 годин, з вересня 2012 року по серпень 2013 року - 16 годин, з вересня 2013 року по травень 2014 року - 24 години, в червні 2014 року - 14 годин. Дане підтверджується довідкою про тарифне навантаження, виданою Ладижинським МНВЦ «Спадщина» (а.с. 60-62). В зв'язку з чим оплата праці позивача зменшилась з вересня 2009 року, оскільки зменшився відпрацьований нею час роботи, оскільки педагогічне навантаження було зменшено з 18 годин до 14 годин. А тому в жовтні 2009 року та в подальшому, по окремим місяцям, розмір нарахованої заробітної плати був меншим ніж встановлений законом розмір мінімальної заробітної плати. Що повністю узгоджується із нормами ст. 56 КЗпП України. Оскільки [PERSON] займала посаду керівника гуртка, і у зв'язку із зменшенням наповнюваності гурткових груп, керівником для цієї посади було зменшено педагогічне навантаження. Що відповідно і вплинуло на зменшення заробітної плати працівника. При цьому позивач не оспорює правильність нарахування заробітної плати відповідно до наявного в неї педагогічного навантаження, та доводи відповідача щодо встановленого педагогічного навантаження за окремі періоди її роботи. З січня 2013 року по червень 2014 року заробітна плата позивача знову перевищувала розмір мінімальної заробітної плати. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на які вона посилається у позовній заяві. Позивачем не надано письмових доказів, які б підтверджували правильність розрахунку, наведеного у заяві про зміну позовних вимог, зокрема того, що її ставка як керівника гуртка при встановленій законом 18-годинній навчальній нормі на тиждень була меншою за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством. Даний розрахунок та наведені позивачем дані щодо нарахованої їй заробітної плати спростовуються також наявними в матеріалах справи відомостями про нарахування заробітної плати [PERSON] за 2008-2014 роки (а.с.6-12) та довідкою про тарифне навантаження (а.с.60-62 ). По тих же місяцях, де позивач отримувала заробітну плату в розмірі нижчому за мінімальну заробітну плату, встановлену законодавством, то такі виплати не суперечать ст. 95 КЗпП України, оскільки позивач працювала на умовах неповного робочого тижня. Дані умови праці було передбачено трудовим договором, який було укладено із позивачем, про що свідчить її підпис. А тому оплата праці в цьому випадку проводилась пропорціонально відпрацьованому часу згідно положень ст. 56 КЗпП України. При цьому судом встановлено, що тарифна ставка позивача, при виконанні встановленої законодавством норми годин на одну тарифну ставку для керівників гуртків була більшою за розмір мінімальної заробітної плати, що також підтверджується вказаною вище довідкою про тарифне навантаження, виданою Ладижинським МНВЦ «Спадщина». А тому немає підстав для задоволення позову в частині стягнення коштів, які не було доплачено позивачу до розміру мінімальної заробітної плати. Оскільки позивачем не доведено, що строки виплати заробітної плати було порушено, тому не підлягає задоволенню позовна вимога і про зобов'язання відповідача нарахувати компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати. На підставі ст.ст. 10, 11, 60, 61, 179, 209, 212-215 ЦПК України,

Outcome: dismissed