Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідачів, третьої особи: відділ Держземагенства в Кіцманському районі, про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що, рішенням Кіцманського районного суду від 04 вересня 2008 року за нею визнано право власності на спадкове майно, після смерті батька [PERSON], а саме: будинковолодіння, що розташоване в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,28 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яке [PERSON] отримав у спадщину після смерті [PERSON] У липні 2009 року [PERSON], звернувся до суду із заявою про перегляд вищевказаного рішення за нововиявленими обставинами, у зв'язку з наявністю рішення Іванковецької сільської ради, від 27 січня 2006 року, згідно якого за заявою [PERSON], у нього вилучено земельну ділянку площею, 0,03 га, яка надавалася йому для ведення ОСГ і переведено її у землі запасу сільської ради. Вказує, що користувачем вищевказаної ділянки, була [PERSON], яка померла [INFO], і відповідно до рішення Іванковецької сільської ради, останній передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,28 га, з яких - 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд , а також 0,03 га, для особистого підсобного господарства. Після її смерті, було виготовлено Державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ЧВ №003506 від 06 червня 1996 року. Зазначає, що у жовтні 2009 року, вона звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання не чинним рішення Іванковецької сільської ради, від 27 січня 2006 року «Про вилучення земельної ділянки у громадянина [PERSON], і постановою Кіцманського районного суду, даний позов задоволено повністю. Однак, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду, від 13 грудня 2012 року, постанову суду першої інстанції змінено і рішення Іванковецької сільської ради визнано протиправним та скасовано і це набуло правових підстав для прийняття подальших рішень, щодо оформлення права власності на земельну ділянку на користь відповідача [PERSON]. Посилається на те, що на підставі цих рішень, 08 жовтня 2009 року на ім'я [PERSON], видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №179709, площею 0,2472 га, що розташована по [ADDRESS], для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, однак розмір цієї ділянки, включає в себе і земельну ділянку розміром 0,03 га, що передана [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю, серії 1-ЧВ № 003506, а тому просила задовольнити позов та скасувати рішення Іванковецької сільської ради, щодо передачі у власність зазначеної земельної ділянки [PERSON] та закріпити за нею право власності цієї ж земельної ділянки. Позивачка та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили позов задовольнити повністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їхній представник позов не визнали, вважаючи його безпідставним та просили відмовити у його задоволенні, вказуючи на те, що спірна земельна ділянка не входить до спадкового майна, оскільки державний акт на право власності на землю на ім'я [PERSON], яка померла [INFO], було видано тільки 06 червня 1996 року на підставі рішення Іванковецької сільської ради №46/5 від 15 травня 1996 року, а отже право власності спадкодавця не можуть підтвердити правовстановлюючі документи, видані після його смерті. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, однак подали заяви про визнання позову та розгляд справи у їх відсутність. Представник Іванковецької сільської ради у судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій проти позову заперечують та просили справу розглянути у їх відсутність. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву, в якій вказала, що проти позову не заперечують та просила справу розглянути без її участі. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], яка являлась матір'ю [PERSON], [PERSON], [PERSON] та бабусею [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Після її смерті залишилося спадкове майно, що складалося із житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. Спадкоємцями зазначеного спадкового майна були [PERSON], його брат - [PERSON] та сестра - [PERSON]. 07 червня 1996 року [PERSON] Кіцманською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого він успадкував житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. 09 липня 2007 року [PERSON] помер, а зазначений житловий будинок увійшов в масу спадкового майна. Спадкоємцями цього майна являються його діти - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Остання із зазначених спадкоємців виявила бажання успадкувати житловий будинок, а інші спадкоємці не заперечували. Однак, [PERSON] виявила бажання успадкувати ще й земельну ділянку, яка належала її бабусі і матері [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] на підставі державного акту на право власності серії І-ЧВ №003506 від 06 червня 1996 року, тобто виданого після смерті останньої. Рішенням Кіцманського районного суду від 04 вересня 2008 року за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] та право власності на земельну ділянку площею 0,28га, в тому числі рілля 0,2300 га та двір 0,0500 га, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧВ №003506, що належав [PERSON] Дізнавшись про те, що [PERSON] через суд оформила спадкові права в тому числі і на земельну ділянку, що належала її бабусі, [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд рішення суду від 04 вересня 2008 року. Ухвалою Кіцманського районного суду від 16 листопада 2009 року рішення суду від 04 вересня 2008 року в частині визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку розміром 0,28 га, згідно державного акту на землю, що належав [PERSON] було скасовано та справу призначено до нового розгляду. Таким чином під час розгляду даної справи вирішувалося питання чи має право [PERSON] на спадкування земельної ділянки при умові, що житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований на ній перейшов у її власність в порядку спадкування на підставі рішення суду. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб спадкоємців. За ст.1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За ст.1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців. Відповідно до ст.1272 ЦК якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Судом встановлено, що [PERSON] із заявою про прийняття спадщини як після смерті [PERSON], так і після смерті [PERSON] у передбачений законом строк до нотаріуса не зверталася та відповідно до закону не поновлювала строк для подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином нею не виконані умови законності спадкування, а тому і права на спадкування земельної ділянки, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності вона не має. Крім того, при визначенні об'єму спадкової маси слід врахувати, що відповідно до пункту 11 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника, а отже право власності спадкодавця не можуть підтверджувати правовстановлюючі документи, видані після його смерті. Також, суд встановив, що державний акт на право власності на землю на ім'я [PERSON], яка померла [INFO] було видано 06 червня 1996 року на підставі рішення Іванковецької сільської ради №46/5 від 15 травня 1996 року. Отже спірна земельна ділянка не входить в масу спадкового майна. Зважаючи на те, що [PERSON] набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] і це право не оспорено [PERSON], то в силу закону ст.120 ЗК, 377 ЦК, 1225 ЦК України, які передбачають перехід права власності на землю за умови набуття права власності на житло має набути і право власності або право користування земельною ділянкою на якій розміщений житловий будинок з господарськими будівлями у розмірі, який необхідний для їх обслуговування. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Згідно частини 2 та 3 ст. 1225 ЦК України юридична доля земельної ділянки, на якій розташовані успадкований житловий будинок, інші будівлі та споруди визначається з принципу «земля слідує за долею розташованої на ній будівлі». У силу цього принципу до спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить одночасно право власності або право користування тією частиною ділянки, котра необхідна для їх обслуговування. Вид і обсяг речового права на ділянку залежить від того, на якому праві остання належала спадкодавцеві. При цьому, якщо спадкодавець мав тільки право використання ділянки, воно не може бути успадковане, адже до складу спадщини входить лише право власності на ділянку (ч. І статті І225 ЦК), а тому воно не включається до спадкової маси, а переходить до спадкоємця понад спадщину. Постановою Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» правило ст.1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди, до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для ї обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Спадкодавець може передавати за заповітом частину належної йому земельної ділянки, тоді інша частина цієї ділянки спадкується за законом. У разі коли спадкодавець заповів всю земельну ділянку або її частину іншим особам, які не успадковували нерухоме майно, то спадкоємці мають право на земельну ділянку, на якій розміщено нерухоме майно та на частину ділянки, яка є необхідною для його обслуговування, незалежно від змісту заповіту. З метою визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за клопотанням [PERSON] була призначена судова будівельно-технічна експертиза, яка не відбулася з причин відмови останньої в оплаті за її проведення. Таким чином [PERSON] не виконала вимоги ст.60 ЦПК України щодо обов'язку доказування та подання доказів, а позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку з підстав передбачених ст.377, 1225 ЦК України та ст.120 ЗК України не заявляла, тому позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування після смерті бабусі [PERSON] та батька [PERSON] є безпідставними і задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог про визнання незаконними і скасування рішень Іванковецької сільської ради про передачу у власність земельної ділянки [PERSON] та визнання недійсним Державного акту на землю, виданого на ім'я [PERSON], суд вважає, що виходячи із вищенаведеного ці позовні вимоги також не підлягають до задоволення, оскільки зазначеними рішеннями сільської ради права [PERSON] не порушені. Такої ж позиції дотримано судами першої та апеляційної інстанції в рішеннях Кіцманського районного суду від 29 липня 2013 року та ухвалі Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року, відповідно до яких зазначено, що рішення Іванковецької сільської ради №526-30/2006 від 30 березня 2006 року, №414-16/2008 від 28 листопада 2008 року прийняті без порушення чинного законодавства, в межах компетенції, з дотриманням встановленого порядку і не порушують прав та законних інтересів [PERSON] Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст. 317, 328, 346, 377, 392, 1218, 1225, 1261, 1268, 1269 ЦК України та

Outcome: dismissed