Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 18.11.2003 року помер її чоловік [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в с.Степанівка по вулиці Центральна,41 Буринського району Сумської області. Вона являється спадкоємцем за законом і прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Однак нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок, оскільки договір купівлі - продажу будинку не зареєстрований в органах БТІ. Просила визнати за нею право власності на вказаний будинок з господарськими спорудами. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в задоволенні позовної заяви не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмово листом. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 листопада 2003 року помер чоловік позивачки [PERSON], який проживав в [INFO], у звязку з чим відкрилася спадщина на його майно, яку прийняла позивачка шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, будучи, в силу ст.529 ЦК Української РСР, спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується показами позивачки, свідоцтвом про смерть спадкодавця, свідоцтвом про одруження, паспортом позивачки, довідкою [PERSON] сільської ради (а.с. 5,14,17-19). До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в с. Степанівка по вул. Центральна,41, Буринського району, Сумської області, який був збудований в 1957 році та придбаний спадкодавцем 06.03.1992 року в громадянина [PERSON], який діяв від імені та за дорученням колгоспу «Ленінській шлях», що вбачається з копії договору купівлі-продажу та технічного паспорту на будинок, посвідченого виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради і зареєстрованому в реєстрі за №7 (а.с.6,9-13). Разом з тим, позивачка не спроможна отримати свідоцтво про право на спадщину на вище згаданий будинок, оскільки договір купівлі - продажу будинку не зареєстрований в органах БТІ, що підтверджується поясненнями позивачки, довідкою ТОВ «Буринське БТІ» та листом приватного нотаріуса [PERSON] за №2092/01-16 (а.с.8,15). Відповідно до ст.101 ЦК Української РСР, в редакції, яка діяла на час придбання спадкодавцем житлового будинку, в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок. Відповідно до ст.224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. На час придбання нерухомого майна чинним законодавством, яке регулювало існуючий порядок в сфері реєстрації нерухомого майна була Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966р., затверджена Міністерством комунального господарства УРСР. Згідно пункту 19 вказаної Інструкції до переліку правовстановлюючих документів належали, зокрема, договори купівлі-продажу, міни і дарування будинків (домоволодінь), а також договори про відчуження будинків (домоволодінь) на умовах довічного утримання, посвідчені місцевими Радами депутатів трудящих в межах їх компетенції. З урахуванням вищевказаного та часу будівництва домоволодіння, при укладенні договору купівлі продажу сторонами договору були дотримані існуючі на той час положення та вимоги до такого виду договорів та набуття права власності на такі житлові будинки фізичними особами. За діючим на той час\~цивільним законодавством та підзаконними нормативними актами набуття права власності на нерухоме майно у фізичних осіб не пов'язувалось із обов'язковою державною реєстрацію цього права її власником, а достатнім є лише отримання всіх передбачених законодавством документів, які підтверджують виникнення права власності. При цьому вказане домоволодіння було зареєстровано за спадкодавцем в по господарському обліку [PERSON] сільської ради в книзі №01-0056-1, що вбачається з довідки-характеристики (а. с.16). При цьому земельна ділянка передана у приватну власність [PERSON] згідно рішення 14 сесії [PERSON] сільської ради від 28.05.1993 року. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] набув статусу власника житлового будинку та згідно зі ст.86 ЦК Української РСР 1963 року набув право, в межах установлених законом, володіння, користування та розпорядження цим майном. Сам факт не проведення реєстрації договору купівлі-продажу будинку в органах технічної інвентаризації не свідчить про відсутність права власності на будинок у спадкодавця. Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав проводиться, в тому числі, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950 р.) кожен має право на повагу до його приватного, сімейного життя та до житла. З огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивачка прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог, у звязку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved