Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду до Маріупольської міської ради із вказаним позовом в якому просила встановити факт її проживання однією сім`єю разом з [PERSON] , померлого [INFO] , в період з 2006 року по [INFO] , на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] , а також визнати її спадкоємицею четвертої черги після смерті [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона проживала однією сім`єю з [PERSON] в період з 2006 року по [INFO], вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні сімейні права та обов`язки. Після смерті [PERSON] , вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадкування за законом, оскільки не перебувала з останнім у зареєстрованому шлюбі, у зв`язку з чим вона була змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, надали заяву про можливість слухання справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явився, надав заяву, згідно якої не заперечувала проти задоволення позовних вимог, справу просила розглянути у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі заочного рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 жовтня 2011 року за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті баби [PERSON] , померлої [INFO] , батька [PERSON] , померлого [INFO] . Право власності зареєстроване в МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом 08.12.2011 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18 липня 2012 року, виданого Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 06 червня 2016 року Іллічівським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Згідно акту №399, складеного 13 листопада 2018 року головою КСН «232 квартал», [PERSON] , [INFO] , фактично проживала за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] з 2007 року по день смерті, тобто по [INFO] рік. До матеріалів справи були долучені спільні фотознімки [PERSON] (померлого) та позивачки [PERSON] , які також підтверджують їх спільне проживання. Позивачкою надано квитанції на її ім`я на проведення поховання. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи, що юридичний факт спільного проживання позивачки [PERSON] з [PERSON] , померлим [INFO] , в період з 2007 року по [INFO] , на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] , знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, за таких обставин, на підставі ст. 315 ЦПК України, позов в частині встановлення факту постійного проживання однією сім`єю підлягає задоволенню. Судом також встановлено, що позивачка, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де була заведена нотаріальна справа, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №46089082 від 08.12.2016 року. Факт звернення позивача до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини підтверджується також копією спадкової справи, наданої приватним нотаріусом Сахової М.А. на запит суду. Згідно відомостей з Кальміуського районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, наданих на запит суду, що актові записи про шлюб [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відсутні. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ст. 1264 ЦК України закріплено, що в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 23 постанови № 7 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у правах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року №5-рп/99встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Беручи до уваги, що факт спільного проживання позивачки з померлим [PERSON] понад п`ять років знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, про можливість визнання [PERSON] спадкоємицею четвертої черги після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги.

Outcome: approved