Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. У позові вказувала, що 02.05.2018 року уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрували у Вижницькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Чернівецькій області, актовий запис №50. У шлюбі, [INFO] , народилася дочка [PERSON] . Посилалася на те, що подружнє життя не складається через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення господарства і виховання дочки. Внаслідок цього припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, і вже кілька місяців разом не проживають. Подальше сімейне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та дочки, що має істотне значення. З часу фактичного припинення шлюбних відносин, між ними не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків упродовж останнього часу, хоча іноді матеріально допомагає в утриманні дитини. Відповідач має можливість сплачувати аліменти, оскільки є працездатним, інших дітей та утриманців не має. Наскільки їй відомо, він має мінливий заробіток та отримує доходи, які повністю витрачає на власні потреби, участі в утриманні та вихованні дитини не приймає. Вважає, що відповідач повинен і може сплачувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просила: розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , що зареєстрований 02.05.2018 року Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Чернівецькій області, актовий запис №50; після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище [PERSON] ; стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, належно повідомлена про день, час та місце розгляду справи по суті. В адресованій суду заяві її представник [PERSON] просила справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, щодо винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини своєї неявки суду не повідомив та не подав у встановлений судом строк відзив на позов. З письмової згоди позивачки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 02.05.2018 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб у Вижницькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №50, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 02.05.2018 року, виданим вказаним відділом. Після реєстрації шлюбу [PERSON] прийняла прізвище [PERSON] . У шлюбі, [INFO] у сторін народилася дочка - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серія [NUMBER] від 06.11.2018 року, виданого Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» міститься роз`яснення про те, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З безпосередньо досліджених та наданих позивачкою доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами існує формально, шлюбні відносини фактично припинено, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Позивачка довела, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам, їх сім`я розпалась остаточно, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка [PERSON] бажає відновити дошлюбне прізвище. Також судом установлено, що неповнолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] проживає з позивачкою в [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні, про що свідчать акти обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №4-275 та №3-653 від 09.11.2020 року та довідки №3-2708 та №3-2709 від 10.11.2020 року, видані Вижницькою міською радою Вижницького району Чернівецької області. Відповідач належної допомоги на утримання дитини не надає, доказів протилежного суду не надано. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Частиною 1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З досліджених у судовому засіданні належних та допустимих доказів судом установлено, що неповнолітня дочка сторін [PERSON] проживає з позивачкою та знаходиться на її матеріальному утриманні, відповідач добровільно допомоги на її утримання у належному розмірі не надає. Позивачка довела, що відповідач здоровий чоловік, аліменти нікому не платить, на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків не має, офіційно не працює, а заробляє тимчасовими заробітками, тобто має нерегулярний, мінливий дохід. Враховуючи зазначені вимоги закону, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.182 СК України, суд дійшов висновку, що з [PERSON] необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1200,00 грн. щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення нею повноліття. Позивачка не довела належними та допустимими доказами того, що відповідач має реальну можливість сплачувати аліменти на неповнолітню дитину у розмірі по 2000,00 грн. щомісячно. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовна вимога [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітньою дитину підлягає частковому задоволенню із стягненням з відповідача в дохід держави судового збору відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст.110, 112-114, 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial