Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] в якому просить встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] із [PERSON] , [INFO] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з в період з серпня 1998 року по [INFO] (день смерті [PERSON] ); визнати земельну ділянку площею 0,0198 га, яка розташована по [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,16 га, яка розташована в с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області, житловий будинок з мансардою і терасою, загальною площею 291,1 кв.м., який розташований в с. Смиківці Тернопільського району, Тернопільської області, автомобіль марки ВАЗ 21703, 2007 року випуску, р.н. [NUMBER] об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] та визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаного вище майна. В обґрунтування вимог зазначено, що починаючи з серпня 1998 року, позивач та [PERSON] , почали проживати разом однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. Місцем їхнього спільного проживання була її власна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В даній квартирі, також, проживає її син від попереднього шлюбу - [PERSON] . Фактично від моменту початку спільного проживання, вони почали вести спільне господарство, що виражалося у веденні та плануванні їхнього сімейного бюджету, вони разом несли витрати на утримання житла, спільно відпочивали, здійснювали покупки продуктів харчування, будівельних матеріалів для здійснення ремонтних робіт та інших речей загального вжитку. В іншому зареєстрованому шлюбі ні позивач, ні [PERSON] за час їх спільного проживання не перебували. В період їх спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ними за спільні кошти було придбано та зареєстровано на ім`я [PERSON] наступне майно: на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки за №2558 від 06 липня 2004 року, для ведення особистого селянського господарства, придбано земельну ділянку площею 0,0198 га, яка розташована по [ADDRESS] ; на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки за №2554 від 06 липня 2004 року, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, придбано земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по [ADDRESS] ; на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки за №1120 від 14 червня 2004 року, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд придбано земельну ділянку площею 0,16 га, яка розташована в с. Смиківці Тернопільського району, Тернопільської області на якій згодом, ними було розпочато будівництво житлового будинку, яке було завершене в 2010 році, також, в 2007 році ними був придбаний легковий автомобіль марки ВАЗ 21703, 2007 року випуску, р.н [NUMBER] . [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому вищевказане майно. Відповідач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Чопик Ірини Ярославівни із заявою, про прийняття спадкового майна, яке було зареєстроване за [PERSON] . Тому, з метою захисту своїх майнових прав при оформленні спадкоємцями спадкових прав на майно, яке належало за життя спадкодавцю, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю, оскільки встановлені в суді факти та обставини впливатимуть на обсяг спадкового майна. Враховуючи зазначене вище, вважає, що придбане під час їх з [PERSON] спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу майно, яке зареєстровано на праві власності за [PERSON] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. Ухвалою судді від 15 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. 09 листопада 2020 року судом отримано та зареєстровано відзив на позов згідно якого відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав. [PERSON] , яка є рідною сестрою покійного [PERSON] часто з ним спілкувалася, була із ним у добрих стосунках, знала, що той через свої погляди на життя, не хоче одружуватися і бажає зберегти свій статус холостяка, про що він відкрито та часто говорив. Хоча, позивач та [PERSON] перебували у стосунках із 1998 року, тобто більше 20 років, але від тоді у них не було жодних перепон аби зареєструвати шлюб офіційно: ні батьків чи інших родичів, близьких людей які були б проти укладення шлюбу, ні різного віросповідання, ні будь-яких інших вагомих підстав для неукладення шлюбу. Тому, факт такого тривалого неукладення шлюбу свідчить про небажання або [PERSON] або [PERSON] оформляти шлюб. У позовній заяві позивач стверджує, що між нею та [PERSON] існували сімейні відносини, були взаємні права та обов`язки. Водночас на підтвердження такого, нею не подано достатніх доказів, а лише стверджено, що вони проживали спільно. Крім того, необґрунтованим є і факт ведення позивачкою та [PERSON] спільного господарства та набуття у спільну власність майна. Так, усе майно, про яке зазначає позивач, зокрема земельні ділянки, житловий будинок та легковий автомобіль, були зареєстровані на ім`я [PERSON] . Достатніх доказів майнової участі позивача у придбані вказаного майна нею не додано. До того ж, позивач не подала доказів цільового використання будівельних матеріалів придбаних для будівництва спірного житлового будинку у с. Смиківці, зокрема невідомо куди вона їх застосувала, чи то на будівництво будинку у с. Смиківці чи на ремонт у власній квартирі в м. Тернопіль, чи на будь-який інший об`єкт нерухомості. Крім того, покійний [PERSON] був посадовою особою державного підприємства «Тернопільстандартметрологія», на якого поширювалися вимоги Закону України «Про запобігання корупції» щодо декларування. Так, аналізуючи декларації [PERSON] за 2016-2020 роки, вбачається, що останній не вважав за потрібне визнавати позивача [PERSON] як члена власної сім`ї. У жодній із декларацій ніяким чином не згадана [PERSON] , як член сім`ї покійного, не згадано про майно позивача, як члена його сім`ї, тощо. Таким чином, позовні вимоги не підлягають до задоволення, так як між позивачем та [PERSON] не були встановлені, а ні сімейні, а ні шлюбні відносини, а тому немає жодних правових підстав для визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину майна [PERSON] 25 листопада 2020 року позивачем надано суду відповідь на відзив у якій зазначено, що відповідач не спростувала належними та допустимими доказами аргументи позовної заяви. При цьому [PERSON] підтверджує, що позивач перебувала із [PERSON] в достатньо близьких відносинах більше ніж 20 років і одночасно з цим не визнає, що їх відносини, які справді були близькими, сформувалися в зв`язку із нерозривним спільним проживанням, веденням спільного господарства, на основі взаємного почуття поваги та любові один до одного, що відповідач тривалий час спостерігала особисто спільно проживаючи із ними в квартирі позивача. Щодо тверджень відповідача стосовно того, що [PERSON] не бажав визнавати позивача, як члена своєї сім`ї не зазначивши про неї дані в щорічній декларації вважає хибним та таким що спростовуються іншими доказами, оскільки через неоднозначний підхід щодо зазначення відомостей стосовно членів сім`ї, позивачем та [PERSON] було прийнято рішення про невідображення її особистих даних та її майна в поданих ним щорічних деклараціях. Неподання [PERSON] в щорічних деклараціях її даних ніяким чином не впливало на їхні сімейні відносини. Крім того, її бюджет з [PERSON] був спільним, кошти на харчування, відпочинок, придбання нерухомості чи будь яких інших речей завжди відбувалося з їхнього сімейного бюджету. Також, розмір її заробітної плати завжди був більший за встановлений середній рівень заробітної плати в державі, що давало їй фінансову змогу приймати будь-яку участь у спільних витратах її сім`ї. Стосовно підтвердження цільового використання придбаних нею будівельних матеріалів вказує на графу «назва товару» у виписці щодо придбання товарів, в якій крім переліку придбаного товару також зазначена адреса його кінцевого постачання. Враховуючи викладене просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 08 грудня 2020 року відповідач надала суду письмові заперечення у яких вказує на те, що позивач, як у відповіді на відзив, так і в позовній заяві не навела достатніх та переконливих доказів на підтвердження того, що між нею і покійним братом відповідачки існували сімейні відносини, які є підставою для визнання за нею права власності на частку у його майні. Покійний [PERSON] не визнавав позивача [PERSON] членом своєї сім`ї та не мав із нею спільного бюджету, оскільки жодного разу не вказав такого у своїх деклараціях, [PERSON] не мала зареєстрованого місця проживання у будинку за адресою [ADDRESS] , єдиним платником земельного податку був лише [PERSON] , також вигодонабувачем за договором страхування життя [PERSON] крім позивача є [PERSON] (племінниця [PERSON] та донька відповідача [PERSON] ), що також ставить під сумнів існування та міцність сімейних відносин позивача із покійним [PERSON] . Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з підстав зазначених у відзиві на позов. Третя особа приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. За результатами розгляду справи судом встановлено наступні обставини. [INFO] в м. Тернополі Тернопільської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане Виконавчим комітетом Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 21 квітня 2020 року, актовий запис №03. Після смерті останнього відкрилася спадщина на наступне належне йому майно. Земельну ділянку площею 0,019828 га для ведення особистого селянського господарства, розташована на території [ADDRESS] придбану [PERSON] за ціною 1 600 грн. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 липня 2004 року посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Л.О. за номером в реєстрі 2558. На підставі вказаного договору купівлі-продажу 09 серпня 2005 року Тернопільським міським управлінням земельних ресурсів видано [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №417223 площею 0,0198 га, розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 6110100000150020014. Земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована на території [ADDRESS] набуту у власність [PERSON] за ціною 8 000 грн. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 липня 2004 року посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Л.О. за номером в реєстрі 2554. На підставі вказаного договору купівлі-продажу 09 серпня 2005 року Тернопільським міським управлінням земельних ресурсів видано [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №417222 площею 0,1000 га, розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 6110100000150020013. Земельну ділянку площею 0,16 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області придбану [PERSON] за ціною 15 554,59 грн. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 червня 2004 року посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н.Є. за номером в реєстрі 1120. На підставі вказаного договору купівлі-продажу 16 липня 2005 року Тернопільським районним відділом земельних ресурсів видано [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ТР №012470 площею 0,16 га, розташована на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, 6125287500020011015. Домоволодіння по [ADDRESS] , право приватної власності на яке зареєстровано за [PERSON] у Тернопільському районному госпрозрахунковому бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 32102160, що вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] видане Смиковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 18 листопада 2010 року. Приблизна ринкова вартість вказаного домоволодіння згідно інтернет-ресурсів становить 3 000 000 грн. Згідно довідки №123 виданої Смиковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 24 квітня 2020 року, житловий будинок з надвірними будівля і спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , рахується за померлим [PERSON] , який помер [INFO] . На день смерті [PERSON] у вказаному житловому будинку крім померлого ніхто не був зареєстрований. Автомобіль марки «ВАЗ», модель 21703, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Приблизна ринкова вартість вказаного автомобіля згідно інтернет-ресурсів становить 85 320 грн. Приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , заведено спадкову справу №72/2020. Згідно інформації з Спадкового реєстру заповіти від імені [PERSON] не посвідчувалися. 24 квітня 2020 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Чопик Ірини Ярославівни із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] . 02 червня 2020 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Чопик Ірини Ярославівни із заявою про прийняття спадщини після смерті її брата [PERSON] . Згідно довідки №121 виданої Смиковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області [PERSON] проживала без реєстрації в [ADDRESS] , разом з померлим [PERSON] котрий помер [INFO] . З ним проживала разом до дня смерті, вели спільне господарство. Зазначене також підтверджується актами обстеження житлових умов від 21 квітня 2020 року, 12 жовтня 2020 року. Згідно довідки №341 виданої ДП «Дружба сервіс-житло 2» ПП «Дружба сервіс-житло 1» [PERSON] проживає в [ADDRESS] та до складу її сім`ї входить брат [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований по вищевказаній адресі з 10 жовтня 1982 року по 12 жовтня 2016 року. Відповідно до довідки №48 виданої Тернопільською обласною організацією Українського товариства мисливців та рибалок 08 вересня 2020 року [PERSON] працевлаштована на посаду бухгалтера у вказаній організації та за період з грудня 2019 року по січень 2020 року отримала дохід в розмірі 106 865,70 грн. В період з 25 травня 2008 року по 25 листопада 2018 року [PERSON] здійснювала закупівлю будівельних матеріалів та устаткування у ТОВ «Торгова група «Арс-Кераміка» на загальну суму 40 490,79 грн., що вбачається з виписки щодо придбання товарів по картці клієнта [PERSON] № [NUMBER] . Згідно щорічних декларацій [PERSON] поданих як особою, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період 2016, 2017, 2018, 2019 роки та з 01 січня 2020 року по 29 лютого 2020 року, останній задекларував рухоме та нерухоме майно, доходи, грошові активи, які перебувають у його власності, членів сім`ї та належного їм майна у декларації не вказано. На підставі заяви страхувальника 07 квітня 2010 року між Компанією страхування життя «Універсальна» та [PERSON] укладено поліс страхування життя №1070100493 згідно якого страхувальник та застрахована особа [PERSON] застрахував власне життя, термін страхового покриття з 18 березня 2010 року по 17 березня 2015 року, страховий платіж 95,05 грн. щомісяця, страхова сума на випадок смерті 5 000 грн., вигодонабувач [PERSON] . В судовому засіданні також були допитані свідки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він являється сусідом [PERSON] та [PERSON] з якими познайомився у 2006 році. У цей час вони майже одночасно розпочали будівництво. Тому враховуючи спільний інтерес стосовно будівництва та ремонту вони частіше спілкувалися та у них зав`язалися дружні відносини. [PERSON] був назначений старшим по вулиці, де розпочиналось будівництво. Неодноразово проводились збори, суботніки. Від кожного будинку хтось був присутній. На збори завжди приходили [PERSON] і [PERSON] . Про те, що ця пара не була офіційно одружена свідок [PERSON] дізнався недавно. В мобільному телефоні [PERSON] в нього була записана, як [PERSON] . Всі хто проживає на вулиці знали їх, як чоловіка і жінку. [PERSON] та [PERSON] майже завжди приїздили в [PERSON] разом. Дуже рідко [PERSON] працювала на городі одна. Також він знайомий із рідною сестрою [PERSON] , яка допомагала [PERSON] на городі. При знайомстві з сім`єю [PERSON] та [PERSON] , останній представив її, як свою дружину. Влітку вони на дачі знаходились дуже часто і завжди разом, [PERSON] виконувала роботи на городі, в садку, а [PERSON] в свою чергу виконував роботу притаманну для чоловіка. Коли збирались кошти на якісь потреби з будинку, не було ніякої різниці чи то платила [PERSON] чи [PERSON] . Вони вважалися однією спільною сім`єю. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] є рідним сином [PERSON] . Пояснив, що з [PERSON] він знайомий протягом 30 років, із яких 22 роки з останнім прожила його мати [PERSON] . Він проживав разом з мамою та [PERSON] однією сім`єю. [PERSON] вів з матір`ю спільне господарство, проживали вони в одній кімнаті. Будівництво будинку в [ADDRESS] здійснювалося за спільні кошти його матері та [PERSON] . Також він знайомий з рідною сестрою [PERSON] . Остання була декілька років прописана у квартирі, де проживали його мати з [PERSON] , останні роки дуже часто приходила в гості. Участі у будівництві будинку в с. Смиківці рідна сестра [PERSON] не приймала. Будівництво велося спільними силами та коштами [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] засвідчила, що являється сусідкою [PERSON] по [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] знає багато років. Останні завжди були поряд один з одним. Разом скрізь ходили, їздили на придбану дачу, разом верталися, [PERSON] завжди був доглянутий. У жодного із сусідів не виникало сумнівів стосовно перебування [PERSON] та [PERSON] в шлюбі, оскільки вони були ідеальною парою. Свідок [PERSON] є похресницею [PERSON] . Підтвердила, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом. Вона та її батьки неодноразово приїздили в гості на свята до [PERSON] та [PERSON] на квартиру по [ADDRESS] , де разом святкували, про що свідчать спільні фотографії. Те, що останні не були офіційно в зареєстрованому шлюбі вона знала, але завжди сприймала їх як родину. В них були хороші відносини. Свідок [PERSON] пояснив, що з 2010 по 2012 роки він працював у [PERSON] та [PERSON] , щоденно виконував будівельні роботи. Безпосередньо всі питання на рахунок будівництва, закупки матеріалу, розрахунку велося спільно [PERSON] і [PERSON] . На момент відсутності одного із подружжя, грошовий розрахунок проводився іншим із подружжя. При знайомстві з ним [PERSON] та [PERSON] не представлялись чи вони чоловік та жінка. Але завжди були разом присутні на будівництві, вирішували спільно питання. Тому свідок вважав, що вони є подружжям. Рідну сестру [PERSON] . [PERSON] бачив один раз, вони приїздила на дачу. В допомозі будівництва будинку по [ADDRESS] приймав також участь син [PERSON] [PERSON] та її племінник. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що познайомилася з [PERSON] та [PERSON] під час будівництва їх спільного будинку в с. Смиківці, де її чоловік [PERSON] працював. Розрахунок за виконані роботи проводили як [PERSON] так і [PERSON] , тобто або разом, або кимось одним. Зі сторони вони здавалися однією сім`єю. Свідок [PERSON] знайома з [PERSON] та [PERSON] , оскільки з останньою деякий період часу знаходилася за кордоном на заробітках. Пояснила, що вказану сім`ю знає багато років. Вони часто їздили сім`ями разом відпочивати, святкували свята. На вказаних заходах [PERSON] був завжди разом з [PERSON] . Вони жили як чоловік з жінкою, але офіційних відносин [PERSON] не бажав. [PERSON] неодноразово надсилала із-за кордону посилки на ім`я брата [PERSON] , також позичала гроші на будівництво дачі. Чула, як [PERSON] неодноразово згадував свою племінницю [PERSON] , тобто доньку рідної сестри, та те, що все його майно, він хоче залишити їй. Свідок [PERSON] являється близьким товаришем [PERSON] . Пояснив, що його товариш [PERSON] проживав разом із [PERSON] у цивільному шлюбі. Офіційно одружуватися він не хотів. Своє набуте майно він мав намір передати своїй племінниці [PERSON] . Всі рішення він однозначно приймав сам. За чиї кошти будувався будинок в с. Смиківці і був придбаний автомобіль йому невідомо. Допитана в судовому засіданні в якості свідка племінниця [PERSON] та рідна донька [PERSON] - [PERSON] пояснила, що знаходилась дуже в гарних, теплих і люблячих відносинах з [PERSON] . Він часто приїздив до неї в гості, де неодноразово нагадував, що має намір все майно переписати на користь останньої. Їй відомо, що [PERSON] висилала кошти із-за кордону на будівництво будинку в с. Смиківці [PERSON] , на лікування та на пам`ятник діду. 20 000 доларів США вона передавала [PERSON] . Чи вкладала частину коштів [PERSON] в будівництво їй невідомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є однокласницею і гарною подругою [PERSON] . Вона давно знайома з [PERSON] і його сестрою [PERSON] . Як в брата і сестри в них були дуже хороші та дружні стосунки. Вони завжди один одному допомагали. Він опікувався своєю племінницею. Приблизно 20 років [PERSON] та [PERSON] проживали разом по [ADDRESS] . Відносини між ними були добрі, але офіційно зареєстровувати їх [PERSON] не хотів. Зі слів [PERSON] їй стало відомо, що будівництво будинку він здійснює для своєї племінниці [PERSON] . Чи вкладала кошти в це будівництво [PERSON] їй невідомо. Свідок [PERSON] , яка є подругою [PERSON] , пояснила, що давно знає відповідачку і завжди підтримує з нею зв`язок. Одного разу, знаходячись в гостях у відповідачки, вона на власні очі бачила як [PERSON] давала своєму братові [PERSON] гроші. Щодо вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторін суд зазначає наступне. Згідно з положеннями п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом із тим згідно зі ст.74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визнання осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо. Як наголошує ВСУ у п. 20 постанови пленуму №11 від 21.12.2007 «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 72 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Оскільки відносини між подружжям мають насамперед глибоко особистий характер, то й правовому регулюванню особистих немайнових відносин у сімейному праві надається особливе значення. Суспільні зв`язки, що складаються в сім`ї, є глибоко особистими, багато в чому інтимними і ґрунтуються на почуттях любові та взаємної прихильності. В новому Сімейному кодексі, порівняно з КЗпШС, збільшена кількість норм, які регулюють особисті немайнові відносини подружжя. Проте, велика кількість особистих відносин між подружжям знаходиться поза сферою правового регулювання. В силу своєї делікатності та інтимності вони не піддаються зовнішньому впливу, що вказує на їх особливий характер. До особистих немайнових прав подружжя СК відносить ті, які є найбільш важливими та на які можна впливати нормами сімейного права. Це право на материнство та батьківство; право на повагу до своєї індивідуальності; право на духовний розвиток; право на зміну прізвища; право на розподіл обов`язків та спільне вирішення питань життя сім`ї; право на особисту свободу. Загальними засадами регулювання особистих немайнових відносин між подружжям згідно зі ст. 7 СК є здійснення їх з урахуванням права на таємницю особистого життя подружжя, права кожного з них на особисту свободу та неприпустимість свавільного втручання в сімейне життя; відсутність привілеїв чи обмежень кожного із подружжя за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками; здійснення прав та обов`язків кожним із подружжя на рівних засадах. Цей принцип базується на загальних положеннях ст. 24 Конституції України й означає право кожного з подружжя на особисту свободу; спільне вирішення питань материнства, батьківства, виховання й освіти дітей, інших питань життя сім`ї; право кожного з подружжя на повагу до своєї індивідуальності; обов`язок подружжя щодо побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільної турботи про матеріальне забезпечення сім`ї та розвиток дітей. Відтак суд зазначає, що первісним чинником з метою визначення чи перебувають особи у відносинах, тотожних загальновизнаному поняттю «сім`ї», є встановлення наявності у осіб спільних особистих немайнових прав та обов`язків - врегульованих нормами сімейного права відносин стосовно особистих немайнових благ та інтересів осіб, які перебувають у шлюбі. Разом з цим, позивач просить встановити факт проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з серпня 1998 року по день смерті [PERSON] [INFO] . Однак, СК України набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив. Тому вказаний факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року, про що також зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2020 року у справі №546/912/16-ц. З огляду на наведене, системний аналіз наявних доказів дозволяє суду дійти висновку про наявність у [PERSON] та [PERSON] відносин, що за своєю суттю відповідають відносинам сім`ї, в період з 01 січня 2004 року і до дня смерті [PERSON] [INFO] , оскільки цей факт підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та показами допитаних в судовому засіданні свідків, достовірність яких сумнівів не викликає. Щодо визнання спірного майна спільною сумісною власністю сторін суд виходить із наступного. Пунктом 3 частини першої статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України від 08 лютого 2021 року, справа № 450/559/18 (провадження № 61-21509св19). На час придбання земельної ділянки площею 0,0198 га, яка розташована по [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована по [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0,16 га, яка розташована в с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області, житлового будинку з мансардою і терасою, загальною площею 291,1 кв.м., який розташований в с. Смиківці Тернопільського району, Тернопільської області, автомобіля марки ВАЗ 21703, 2007 року випуску, р.н. [NUMBER] , позивач з [PERSON] проживали разом та вели спільний побут, мали спільний сімейний бюджет, тобто проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу Відтак на підставі наданих позивачем письмових доказів та показів свідків наданих під час розгляду справи, суд приходить до переконання, що земельна ділянка площею 0,0198 га, яка розташована по [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,1000 га, яка розташована по [ADDRESS] , земельна ділянка площею 0,16 га, яка розташована в с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області, житловий будинок з мансардою і терасою, загальною площею 291,1 кв.м., який розташований в с. Смиківці Тернопільського району, Тернопільської області, автомобіль марки ВАЗ 21703, 2007 року випуску, р.н. [NUMBER] набуті [PERSON] та [PERSON] в результаті спільної праці за спільні кошти під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період встановлений судом, а тому є спільною сумісною власністю. Щодо поділу спільного майна. За змістом положень статей 1216, 1218, 1261, частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. З урахуванням викладено вище суд вважає, що вимоги позивача щодо поділу земельної ділянки площею 0,0198 га, яка розташована по [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована по [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0,16 га, яка розташована в с. Смиківці Тернопільського району Тернопільської області, житлового будинку з мансардою і терасою, загальною площею 291,1 кв.м., який розташований в с. Смиківці Тернопільського району, Тернопільської області, автомобіля марки ВАЗ 21703, 2007 року випуску, р.н. [NUMBER] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачем доведено, що спірне майно було придбано за спільні кошти подружжя, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та показами свідків. У справі, яка розглядається, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована. Заперечуючи проти позову в частині визнання права власності на спірне майно відповідач наполягали на тому, що спірне майно є особистою власністю [PERSON] , оскільки зареєстроване на нього, при цьому між позивачем та [PERSON] не було сімейних чи шлюбних відносин та він не бажав їх узаконити у спосіб передбачених законом. Однак належних та допустимих доказів щодо придбання спірного майна за особисті кошти [PERSON] , суду не надано. Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що позивач [PERSON] в період спільного проживання без реєстрації шлюбу з [PERSON] , за спільні кошти придбали спірне майно, а відтак в порядку поділу спільного майна слід визнати за [PERSON] право приватної власності на: 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0198 га, яка розташована по [ADDRESS] , із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6110100000150020014; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована по [ADDRESS] , із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6110100000150020013; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,16 га, в с. Смиківці, Тернопільського району Тернопільської області із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6125287500020011015; 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] з підвалом, мансардою і терасою, загальною площею 291,1 кв.м.; 1/2 частину автомобіля марки ВАЗ 21703, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Також судом враховується презумпція спільності майна, набутого за час шлюбу, яка відповідачами в судовому засіданні спростована не була. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10 510 грн.

Outcome: partial