Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 квітня 1991 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Подружжя мають двох спільних дітей: [PERSON], 1997 року народження, та [PERSON], 1993 року народження. З 2014 року подружжя почало мешкати окремо один від одного, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Подружжя припинило шлюбі стосунки та вести спільне господарство. Примирення позивач вважає неможливим. Спору про поділ майна та місце проживання дітей не має. У зв'язку з чим [PERSON] просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Також суду пояснила, що майже рік вони проживають окремо. Розірвання шлюбу є їх спільним рішенням, а тому вважала недоцільним надавати час на примирення. Окрім того позивач зауважила, що кожний з них має інші відносини, а тому збереження шлюбу є неможливим. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі. Проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 20 квітня 1991 року райвідділом ЗАГС м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено відповідний запис за № 42 та видано свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.7). Сторони мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). З початку 2014 року сторони не проживають разом, не підтримують відносини, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння подружжя, відсутність спільних інтересів та небажання сторін зберегти шлюб. Таким чином, фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. У зв'язку з цим вимоги позивача про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Подружжя досягло згоди про те, що неповнолітня дитина буде проживати разом з матір`ю. Спору про поділ майна подружжя не має. Оскільки від позивача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд у відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України вважає за необхідне залишити їй прізвище «[PERSON]». Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved