Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власницею будинку [ADDRESS] , про що було видане відповідне свідоцтво про право власності на житло. У вказаному будинку крім неї також зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та відповідач по справі- [PERSON] , [INFO] . Останній з 2019 року добровільно залишив місце проживання та фактично не мешкає за адресою реєстрації, житлово-комунальні послуги не оплачує. Особисті речі [PERSON] в будинку відсутні, перешкоди у користуванні житло останньому не чинилися. Реєстрація місця проживання відповідача у належному [PERSON] будинку перешкоджає реалізації у повній мірі права власності на майно, у тому числі, пов`язаному з оплатою житлово-комунальних послуг, оформлення субсидії, утриманням будинку. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме- будинком [ADDRESS] . Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 23.12.2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначене судове засідання (а.с. 16). Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 19). Відповідач [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлявся за адресою реєстрації у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с. 18, 23), оголошенням, опублікованим на офіційному веб-порталі «Судова влада» (а.с. 22). Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзив на позов до суду не надано, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, а саме, що [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.09.2020 року, виданим державним нотаріусом Чорнухинської державної нотаріальної контори (а.с. 6) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.09.2020 року (а.с. 6 звор. бік). Згідно довідки про склад сім`ї від 11.12.2020 року, виданої Свиридівської сільською радою, Лохвицького району, Полтавської області, відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим у вищевказаному будинку, але за місцем реєстрації не проживає (а.с. 7). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов, відповідач за адресою: [ADDRESS] , не проживає з травня 2019 року (а.с. 8). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 30.05.2019 року. Рішення набрало законної сили 08.07.2019 року (а.с. 9). Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. В Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю- це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки, відповідач [PERSON] не проживає у будинку без поважних на те причин понад шість місяців, то ним порушуються права на користування квартирою позивача і її права щодо вимог захисту порушеного права є законними і підлягають захисту. У зв`язку з цим перешкоди, які створені цією реєстрацією, мають бути усунуті шляхом визнання відповідача такими, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснене на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Як зазначено у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014 року у справі № 6-35436 св14 за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved