Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] помер дід позивачки, [PERSON] , про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] та вчинений актовий запис № 2. Родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , та свідоцтвом про народження матері позивачки, [PERSON] , серії [NUMBER] . Прізвище « [PERSON] » позивачка змінила на « [PERSON] » після укладення шлюбу, згідно свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] . Мати позивачки також змінила своє прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » після укладення шлюбу, згідно свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] . За життя дідо позивачки склав заповіти від 20 серпня 2009 року, які посвідчені секретарем виконавчого комітету Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області, та зареєстровані в реєстрі за № 97 та № 99, якими розпорядився своїм майном наступним чином: належну йому на праві особистої власності Ѕ частину будинку зі всіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] , заповів онуці [PERSON] , 1985 року народження, та належну йому земельну частку (пай), площею 0,98 га, згідно Державного акта на право приватної власності на землю, І-ЛВ № 051074, грошові вклади та майновий пай, ЛВ [NUMBER] 229187, заповів синові [PERSON] , 1959 року народження. Із довідки виданої виконавчим комітетом Бісковицької сільської ради № 618 від 2 квітня2019 року вбачається, що [PERSON] на день смерті проживав та був зареєстрований у [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] . Факт реєстрації шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] підтверджується Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 17 грудня 2019 року. Спадщину після смерті діда [PERSON] прийняла шляхом звернення до приватного нотаріуса із заявою від 6 липня 2010 року про прийняття спадщини за заповітом проте не оформила. Оскільки баба, [PERSON] , на момент смерті чоловіка була непрацездатного віку, то вона мала право на обов`язкову частку. Не маючи наміру скористатись своїм правом на обов`язкову частку, [PERSON] подала в межах шестимісячного терміну заяву від 6 липня 2010 року про відмову від обов`язкової частки приватному нотаріусу Самбірського районного нотаріального округу Дмитришин К.К. Дядько позивачки, [PERSON] також прийняв спадщину за заповітом шляхом подання заяви про прийняття спадщини за заповітом. Крім [PERSON] та [PERSON] спадкоємцями першої черги була мама позивачки, [PERSON] . Проте мати не мала наміру спадкувати після смерті свого батька та із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зголошувалась. [PERSON] на момент смерті належала частка в майні колишнього колгоспного двору, а саме житловий будинку та господарські будівлі та споруди у [ADDRESS] . Із довідки № 618 від 2 квітня 2019 року, виданої виконкомом Бісковицької сільської ради, встановлено, що станом на 1 липня 1990 року за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані та проживали: голова домогосподарства [PERSON] , 1932 року народження; дружина [PERSON] , 1930 року народження; та син [PERSON] , 1964 року народження. Із довідки № 1534 від 25 червня 2019 року, виданої Самбірським МБТІ, а також записами із по-господарських книг за період 1986 -1990 р.р. (особовий рахунок 329) та 1991 -1995 р.р. (особовий рахунок 326) відомо, що житловий будинок у [ADDRESS] належав на праві власності члена колгоспного двору, головою якого був [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Самбірської міської ради від 15 лютого 1990 року № 97. У зв`язку із втратою даного свідоцтва видавався дублікат свідоцтва про прав власності на підставі рішення виконкому Бісковицької сільської ради від 31 травня 2019 року № 23. На час припинення колгоспних дворів 15 квітня 1991 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало на праві власності по 1/3 частці житлового будинку у [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть, серії [NUMBER] . На час смерті [PERSON] одружений не був та дітей не мав. Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00024971247 від 17 грудня 2019 року видно, що його батьками були [PERSON] та [PERSON] . Із довідки № 1360 від 25 липня 2019 року, виданої виконавчим комітетом Бісковицької сільської ради, вбачається, що [PERSON] на час смерті проживав та був зареєстрований у [ADDRESS] разом з батьком - [PERSON] та матір`ю - [PERSON] Заповіт від його імені не посвідчувався. Позивачка зазначає. що дідо та баба після смерті свого сина, [PERSON] , спадщину прийняли, але не оформили. [PERSON] на момент смерті, [INFO] , належала Ѕ частка житлового будинку у [ADDRESS] , з яких 1/3 частка в майні колишнього колгоспного двору та 1/6 частка в порядку спадкування за законом після смерті сина, [PERSON] [INFO] баба позивачки, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] . [PERSON] за життя склала заповіт, яким розпорядилась своїм майном на користь [PERSON] та [PERSON] [PERSON] не мав наміру спадкувати за заповітом спадщину після смерті матері, тому подав до Самбірської державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини за заповітом. Із довідки № 2351 від 17 грудня 2019 року встановлено, що [PERSON] на день смерті проживала одна за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є мати позивачки та спадкодавця дочка, [PERSON] . [PERSON] за спадщиною за законом після смерті своєї матері не зголошувалась та строк для прийняття спадщини пропустила, наміру звертатись до суду про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не має. На момент смерті [PERSON] належала на праві власності Ѕ частка житлового будинку у [ADDRESS] , з яких 1/3 частка з майна колишнього колгоспного двору та 1/6 частка в порядку спадкування після смерті [PERSON] [PERSON] 10 березня 2017 року звернулась до державного нотаріуса Самбірської державної нотаріальної контори та внаслідок цього нотаріусом заведена спадкова справа № 60352911 у спадковому реєстрі та № 116/2017 у нотаріуса. Нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки житловий будинок у [ADDRESS] станом на 1 липня 1990 року належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON] та іншим членам колгоспного двору на праві спільної власності. Покликаючись на зазначені обставини [PERSON] просить ухвалити рішення про визнання за нею право власності на житловий будинок та господарські будівлі та споруди у [ADDRESS] , з якого Ѕ частка в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та Ѕ частка - в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] подала до суду заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності. [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяву, згідно якої повністю визнають позов, не заперечують проти його задоволення та просить розглянути справу у їх відсутності. З`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх члені двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно із ст. 1218 ЦПК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя , який його пережив, та батьки. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦПК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 5 статті 1268 ЦПК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Разом із тим на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд виходить з того, що згідно частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому необхідно визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок та господарські будівлі та споруди у [ADDRESS] , з якого Ѕ частка в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та Ѕ частка - в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved