Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до комунального підприємства «Рівненський міський трест зеленого господарства» виконавчого комітету Рівненської міської ради про стягнення премії, доплати за науковий ступінь, грошової компенсації за невикористану відпустку, грошової компенсації у вигляді інфляційних витрат, середнього заробітку за несвоєчасно виплачену заробітну плату, середнього заробітку при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, в якому просить суд стягнути з комунального підприємства «Рівненський міський трест зеленого господарства» виконавчого комітету Рівненської міської ради на її користь премію згідно Наказів про преміювання у розмірі - 18300,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 5973,25 грн., доплату за науковий ступінь у розмірі 13142,36 грн., інфляційні втрати у розмірі - 4220,03 грн., компенсаційні втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати (компенсації за невикористану відпустку) в розмірі 30957,85 грн., всього 72593 грн. 49 коп. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що працювала у комунальному підприємстві «Рівненський міський трест зеленого господарства» виконавчого комітету Рівненської міської ради. Наказом № 11 від 02 березня 2018 року вона була звільнена з роботи, з 05 березня 2018 року за п.1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні з роботи їй не були виплачені усі суми, що належать від підприємства, а саме, премія згідно Наказів про преміювання у розмірі - 18300,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 5973,25 грн., доплата за науковий ступінь у розмірі 13142,36 грн., інфляційні втрати у розмірі - 4220,03 грн., компенсаційні втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати (компенсації за невикористану відпустку) в розмірі 30957,85 грн., всього 72593 грн. 49 коп. Вказана заборгованість не виплачена їй і до теперішнього часу. Представник комунального підприємства «Рівненський міський трест зеленого господарства» виконавчого комітету Рівненської міської ради Чала Н.О. подала суду відзив на позовну заяву. Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку визнала. Стосовно інших позовних вимог, вважає їх необґрунтованими і позов у цій частині не визнає з підстав, наведених у відзиві, в якому посилається на відсутність вини відповідача щодо несвоєчасного виконання своїх зобов`язань перед позивачем, оскільки позивач не вірно провела розрахунок належних їй сум. Що стосується доплати за науковий ступінь, вказала, що до посадових обов`язків позивача, яка працювала на посаді головного бухгалтера підприємства входило введення бухгалтерського обліку та звітності, а не відповідала за управління економікою на галузевому, міжгалузевому та регіональному рівнях. При вирішенні питання щодо преміювання позивача згідно наказу УЖКГ було враховано, що підприємство за 1 квартал 2016 року мало збитки в розмірі 578 000 грн., що підтверджується звітом про фінансові результати, тому виплата премії в даному випадку була економічно не обґрунтованою. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по суті справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню повністю. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала у комунальному підприємстві «Рівненський міський трест зеленого господарства» виконавчого комітету Рівненської міської ради. Наказом № 11 від 02 березня 2018 року [PERSON] була звільнена з роботи з 05 березня 2018 року за п.1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні з роботи їй не були виплачені усі суми, що належать від підприємства, зокрема компенсація за невикористану відпустку виплачена не у повному розмірі. Повний розрахунок було проведено лише 01 серпня 2018 року. Вказані обставини представником відповідача не заперечуються, про що свідчить відзив відповідача на позовну заяву. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Порядок нарахування та виплати компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати встановлено Законом № 2050-ІІІ. Статтею 1 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до вимог статті 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), що передбачено статтею 3 Закону № 2050-ІІІ. Згідно наданого позивачем розрахунку розмір компенсації втрати частини доходів - компенсації за невикористану відпустку у зв`язку з порушенням строків її виплати становить 30957,85 грн. Оскільки такий розрахунок проведений позивачем у відповідності до вимог статті 3 Закону № 2050-ІІІ та з урахуванням індексів інфляції в період невиплати заробітної плати, він приймається судом до уваги при вирішенні спору. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Що стосується вини відповідача, суд враховує, що саме на відповідача покладається обов`язок доведення відсутності вини у затримці розрахунку при звільненні. Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що невиплата позивачу при звільненні всіх належних йому сум мала місце не з вини відповідача. Судом також встановлено, що Додатком №4 Колективного договору від 12 серпня 2014 року (який був чинний до серпня місяця 2018 року), за науковий ступень передбачено доплати та надбавки до тарифних ставок і посадових окладів працівникам КП «Рівненський міський трест зеленого господарства Оскільки, позивач має науковий ступінь «Кандидат економічних наук», що передбачає доплату 15 % до посадового окладу, нею, 16 лютого 2016 року була подана керуючому КП «Рівненський міський трест зеленого господарства» відповідна заява з додатком копії диплома ДК №032302 від 15 грудня 2015 року Посилання представника відповідача на те, що робота позивача не збігалася з профілем наукового ступеня не заслуговує на увагу, оскільки отримавши письмову заяву від найманого працівника про вчинення певних дій, відповідно, потрібно було надати письмову відповідь по сутті звернення в якому пояснити, що цей вид виплати найманому працівнику не належить до виплати з посиланням на норми законодавства чи локальних правових актів, що зроблено не було. Крім того, згідно Наказів № 82/01 від 09 березня 2016 року, № 394/01 від 11 липня 2016 року, № 348/01 від 10 липня 2017 року, Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, позивача було премійовано в розмірі посадового окладу, проте вказана премія позивачу не була виплачена. Посилання відповідача на відсутність доходів у господарській діяльності і як підтвердження своєї позиції надання суду Звіту про фінансові результати за 1 квартал 2016 р., де показані збитки в розмірі 578 тис. гривень не може бути підставою для невиплати премії, оскільки Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року у ст. 1 «Визначення термінів» визначає, що фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Частина 1 ст. 13 зазначеного Закону вказує, що звітним періодом для складання фінансової звітності є календарний рік. Проміжна фінансова звітність складається за результатами першого кварталу, першого півріччя, дев`яти місяців. Складається фінансова звітність за рік, наростаючим підсумком із початку року. Такі вимоги прописані в п. 46.2 ПКУ. Відповідач, як доказ збитковості підприємства надав лише фінансовий звіт за 1 квартал 2016 року, що є проміжним відповідно до спеціального Закону і, не відображає реальних фінансових результатів підприємства за підсумками господарської діяльності за 2016-2017 роки. Доказів про відсутність умов виплати премії, зокрема, відсутність доходів за ці роки, як це передбачено п. 2 Наказів відповідач не надав, а тому, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача, не отримана нею премія у розмірі 18300,00 грн. Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, при ухваленні рішення суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 02 липня 2014 року (справа № 6-76цс14) та у постанові від 23 грудня 2015 року (справа № 6-837цс15).

Outcome: approved