Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу та стягнення з неї на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття починаючи з дня подачі заяви до суду. Під час розгляду справи по суті позивач [PERSON] свої вимоги в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримав повністю. Відповідач [PERSON] позов визнала повністю, просить суд, в разі розірвання шлюбу, надати їй право й надалі іменуватися прізвищем чоловіка. Відповідно до ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі визнання відповідачем позову, за наявності законнихпідстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази по справі та встановивши інші фактичні обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав. Так, у відповідності до свідоцтва про шлюб, між громадянами [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований 06.07.2001 року у Бугаївській сільській раді Радивилівського району Рівненської області за актовим записом № 5 (а.с.3). Приймаючи рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], суд керується нормами ст.24 Сімейного кодексу України про те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до норм ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також судом встановлено, що до укладення шлюбу з [PERSON], відповідачка іменувалася прізвищем Глива (а.с.3). Згідно з нормами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила свої прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу й надалі іменуватися цим прізвищем. Позивачка та відповідач є батьками [PERSON] (а.с.4). Неповнолітня дочка [PERSON] проживає разом із позивачем, у лікарів у зв'язку із захворюваннями не знаходиться. Дані обставини визнані сторонами під час розгляду справи по суті. Згідно ч.3 ст.181, ст. 184 Сімейного Кодексу України, кошти за рішенням суду на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Норми ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України вказують на те, що при визначенні розміру аліментів в межах позовних вимог, суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіків, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є інвалідом 2-групи загального захворювання, не працює, проживає із сином [PERSON] на зйомній квартирі окремо від позивача з дочкою. На момент прийняття судом рішення по даній цивільній справі, дочка позивача та відповідачки [PERSON] досягла п'ятнадцяти річного віку. У відповідності до Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік», прожитковий мінімум для дитини цього віку з 01.01.2018 року становить 1860 гривень. При цьому, приймаючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дочки суд бере до уваги норми ч.2 ст.182 СК України, щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину відповідного віку. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, обов'язок по здійсненню таких витрат лягає на обох батьків, у зв'язку з чим, при визначенні розміру аліментів має враховуватись участь кожного з батьків у таких витратах. Таким чином, вважаючи на дослідженні докази та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на\~ користь позивача [PERSON] на утримання дочки у розмірі 1000 гривень щомісяця до досягнення нею повноліття.\~ \~ Відповідно до пункту 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільняються від сплати судового збору під час розгляду цивільної справи позивачі у справах щодо стягнення аліментів. \~\~\~\~\~\~\~ Норми ч.6 ст. 141 ЦПК України вказують, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. \~ \~ \~ \~ Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.\~\~\~\~\~ В матеріалах справи в наявності письмові докази, які підтверджують сплату позивачем судового збору за подання позовної вимоги про розірвання шлюбу( а.с.1 ). Позивач просить суд не стягувати з відповідача на його користь судові витрати по справі. Вважаючи на норми ст. 13 ЦПК України щодо принципу диспозитивності цивільного судочинства (розпорядження особами, які беруть участь у справі, своїми правами на власний розсуд), суд не стягує з відповідача, на користь позивача, судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved