Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] міської ради Луганської області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи дані вимоги тим , що 17.06.2001р. померла мати позивачки [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки квартири [ADDRESS]. 25.03.2016р. позивачка [PERSON] звернулась до нотаріуса з приводу оформлення спадщини після смерті своєї матері, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину оскільки право власності на вищевказаний житловий будинок згідно з ЦК України ст. 1299 не пройшов відповідної державної реєстрації. Оскільки позивачка [PERSON] являється єдиним спадкоємцем померлої, то вона звернулась до суду з позовом і просить суд визнати за нею право власності по праву спадкування за законом на 1/2 частку квартири [ADDRESS], яке залишилось після смерті [PERSON], померлої 17.06.2001р.. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та просила задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву , в якій просив розглядати справу за його відсутністю , просив вирішити справу у відповідності до чинного законодавства України. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази , суд вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом , зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно до абз. 3 ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, яка діяла на час виникнення прав на нерухоме майно) приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до п.5 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир у власність громадян оформлялася свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструвалося в органах приватизації і не потребувало нотаріального посвідчення. Відповідно до п.п. 13, 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року №56 (яке було чинним на момент виникнення права власності на квартиру) приватизація державного житлового фонду здійснювалася уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною виконавчою владою, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управління яких знаходився державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснювалася на підставі рішень відповідних органів приватизації. Вищезазначеним Положенням також визначався порядок державної реєстрації права власності на квартиру, зокрема п.28 Положення передбачалася обовязкова реєстрація в органах технічної інвентаризації свідоцтва про право власності на квартиру. Таким чином, зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності не залежало від державної реєстрації до часу набрання законної сили ЦК України та Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 постанови ПВС України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи , яка померла (спадкодавця) , до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця , у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті , той з подружжя , який його пережив , та батьки. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до повторної копії свідоцтва про смерть серії І-ЕД №479149, виданого 27.08.2015р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] померла 17.06.2001р., про що зроблено відповідний актовий запис №724. Відповідно до копії рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07.10.2015р. по цивільній справі №428/8241/15-ц за заявою [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, встановлено, що [PERSON], яка померла 17.06.2001р. є матірю [PERSON], 15.10.1939р.н.. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, видане 29.11.1994р. Фондом комунального майна м. Сєвєродонецьк згідно з розпорядженням (наказом) від 25.11.1994р. №6403, квартира, яка знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 40б-30 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії постанови №276/02-31 від 25.03.2016р., державний нотаріус Першої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] відмовив у здійсненні нотаріальної дії по заяві [PERSON] від 25.03.2016р. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, так як відсутня державна реєстрація права власності на спадкове майно квартиру, розташовану за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 40б-30. Таким чином, судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 40б-30 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], яка померла 17.06.2001р., на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.11.1994р.. Позивачка [PERSON] являється єдиною спадкоємицею померлої [PERSON] і не може реалізувати свої спадкові права з причини відсутності державної реєстрації на вищевказану квартиру. Оскільки виникнення права власності не залежало від державної реєстрації до часу набрання законної сили ЦК України та Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то суд вважає, що обставини, викладені позивачкою [PERSON] в обґрунтування позову знайшли своє відображення в матеріалах справи, а отже позовна заява [PERSON] до [PERSON] міської ради Луганської області про визнання права власності на спадкове майно підлягає задоволенню.

Outcome: approved