Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони не живуть як подружжя, що у них появилися різні погляди на життя, зникло взаєморозуміння та повага, немає згоди у вирішенні сімейних питань, відповідач влаштовує життя на свій особистий розсуд, не рахується з її думкою. До попереднього судового засідання позивачка доповнила позовні вимоги, просить суд залишити малолітнього сина [PERSON] проживати разом з нею, в м.Бучачі по вул.Стрипній,2 Тернопільської області, мотивуючи тим, що 21 вересня 2015 року, після подання нею до суду позову про розірвання шлюбу, відповідач забрав малолітнього сина і утримує його у себе вдома, в с.Переволока Бучацького району, у звязку з чим син позбавлений спілкування з нею. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що останні три роки відповідач не цікавився ні нею, ні дитиною, завжди надавав перевагу думці своєї матері, систематично виїжджав на заробітки і зароблені гроші віддавав своїй матері, часто приходив додому під ранок, пояснював, що відпочивав у компанії друзів. 18 вересня 2015 року вона прийшла з роботи і свекруха почала предявляти до неї необгрунтовані претензії. Вона забрала свої речі і пішла з малолітнім сином жити до своєї матері, а згодом найняла квартиру в м.Бучачі, де зараз проживає. 21 вересня 2015 року відповідач забрав від неї малолітнього сина і утримує його у себе вдома, в с.Переволока Бучацького району. Відповідач в судовому засіданні позовну вимогу про розірвання шлюбу визнав, а вимогу про залишення дитини проживати з матірю не визнав, при цьому не послався на докази, якими обгрунтовуються його заперечення проти вимоги щодо залишення дитини проживати з позивачкою. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: 14 травня 2010 року сторони уклали шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №35; У даному шлюбі виховують сина [PERSON], [INFO]; З 18 вересня 2015 року подружжя проживає окремо; Подружжя не досягло згоди про те, з ким із них буде проживати неповнолітня дитина; З 21 вересня 2015 року відповідач проти волі позивачки утримує малолітнього сина у будинку своєї матері, в с.Переволока Бучацького району, чим перешкоджає позивачці виконувати обовязки по вихованню дитини. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин та визначених відповідно до них правовідносин суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За правилами ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно Принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матірю. Судом не встановлено виняткових обставин, за яких малолітню дитину слід розлучати зі своєю матірю, а тому вимога позивачки про залишення дитини проживати з нею підлягає до задоволення.

Outcome: approved