Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. В зазначеній вище квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вказує, що восени 2008 року до неї звернулася її племінниця [PERSON] з проханням тимчасово зареєструвати її в зазначеній квартирі, оскільки вона щойно повернулася з дітьми з м. Москва, де мешкала та працювала, і для отримання соціальних виплат на дітей їй необхідно зареєструватися на території України. Таким чином, з 20.10.2008 року відповідачі зареєстровані в її квартирі, проте фактично не проживають, особистих речей відповідачів в квартирі немає. Просила усунути їй перешкоди у здійсненні нею права власності на квартиру [ADDRESS], визнав [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою №53 будинку №72А по вул. В. Довганюка в м. Бердянську Запорізької області. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], повідомлені про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не зявились, письмові заперечення на позов не надали. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що [PERSON] на території Російської Федерації народила дитину і приїхала до м. Бердянська для оформлення допомоги при народженні дитини. У звязку з цим вона була зареєстрована в квартирі [PERSON] [PERSON] отримала першу виплату і виїхала до Російської Федерації. В подальшому, [PERSON] приїжджала до м. Бердянська для отримання чергових виплат на дитину, проте соціальними службами було зясовано, що вона на території України не проживає і виплати були припинені. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 09.07.1993 року. Позивач вказує на те, що вона за домовленістю з [PERSON] тимчасово зареєструвала місце проживання відповідачів в належній їй квартирі. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11). Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до тверджень позивача, пояснень свідків, наданих письмових доказів, суд вважає доведеним, що відповідачі не проживали та не проживають в квартирі, яка належить позивачу на праві власності. Зазначені докази суд вважає належними та допустимими, вони узгоджуються між собою, тому суд приймає їх за основу при ухваленні даного рішення. Доказів на підтвердження поважності причин не проживання в квартирі за місцем реєстрації відповідачами суду не подано. З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, суд вважає, що позивач довів обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а отже позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved