Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 29 жовтня 2005 року нею та відповідачем [PERSON] у Відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1742. За час перебування у шлюбних відносинах у сторін народився син - [PERSON], який [INFO], однак відповідач [PERSON] матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина не надає. Однак, через постійні сварки сторони на теперішній час припинили шлюбні стосунки, припинили вести спільне господарство та почали проживати окремо. У зв'язку з чим, [PERSON] просить суд шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвати, а також стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх його видів заробітку але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO]. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пред'явлені позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак надала суду заяву в якій позов підтримала та просила суд справу розглядати за її відсутністю. Вислухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього сина - [PERSON], який [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, який проживає разом з матір'ю та повністю знаходить на її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу Положеннями ч. 1 ст. 184 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (або в твердій грошовій сумі) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Оцінивши всі обставини у їх сукупності, суд вважає, що відповідач [PERSON] працездатний та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина [PERSON], який [INFO], розмір якої визначає суд, а саме у розмірі 1/4 частини з усіх його видів заробітку але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28 березня 2014 року та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO]. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, судом встановлено, що на теперішній час сторони шлюбні стосунки не підтримують, майнового спору немає, проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Таким чином, оцінивши усі обставини в їх сукупності, суд вважає, що сім'я розпалася остаточно та її збереження неможливо, у зв'язку з чим шлюб слід розірвати. Положеннями ч. 1 та 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В даному випадку позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору відносно позовних вимог про стягнення аліментів, тому суд вважає, що судовий збір в цій частині слід стягнути з відповідача [PERSON] в дохід держави в сумі 243 гривні 60 копійок. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, позивачка [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок, які підлягають стягнення з відповідача на її користь в разі задоволення позову.

Outcome: approved