Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Дусанівської сільської ради Перемишлянського району та [PERSON], згідно заяви про зменшення позовних вимог просила визнати за нею право власності на спадкове нерухоме майно - 1/2 ідеальну частину житлового будинку №45 і приналежних господарських будівель і споруд на [ADDRESS]. Покликається на те, що [INFO] в с. Дунаїв Перемишлянського району померла [PERSON], матір її чоловіка (свекруха) [PERSON], який помер [INFO]. Зазначила, що з 1987 року по 21 грудня 2001 року була зареєстрована та постійно проживала із свекрухою та чоловіком в даному житлі. Покликається на те, що померлій [PERSON] на праві власності належав житловий №45 з приналежними будівлями і спорудами по [ADDRESS]. Звертає увагу суду на те, що у вересні 2016 року звернулася до нотаріуса про оформлення спадщини за законом від померлої - [PERSON], однак її зобов'язано надати документ, що посвідчує право власності на житловий будинок, але такий відсутній. Вважає, що відповідно до ст.ст. 1217,1222,1233,1264,1268 ЦК України, як спадкоємець четвертої черги за законом має право на спадщину, що належала померлій - [PERSON] Покликається на те, що в силу вимог 548,549 ЦК України (в редакції 1963 року) фактично прийняла спадщину від [PERSON], оскільки вказаний житловий будинок з приналежними господарськими будівлями і спорудами прийняла шляхом фактичного користування. Вказаний будинок постійно доглядає, ремонтує, сплачує обов'язкові платежі, обробляє та збирає урожай з присадибної земельної ділянки. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили такий задовольнити. Представник відповідача Дунаївської сільської ради - [PERSON] у вирішенні даної цивільної справи покладається на розсуд суду. В судовому засіданні пояснив, що з 1999 року він є головою Дунаївської сільської ради Перемишлянського району. А з 1981 року мешканець даного села, що проживає на одній вулиці із господарством [PERSON]. У 1996 році [PERSON] склала заповіт на користь свого онука - [PERSON] В житловому будинку на [ADDRESS], після смерті [PERSON] ніхто не проживав і не проживає, лише приїжджали. Особисто, бачив, що позивач [PERSON], так і відповідач - [PERSON], як за життя, так і після смерті [PERSON] приїжджали, доглядали будинок та земельну ділянку. Близько чотирьох років тому, у спірному житловому будинку почали робити ремон, винаймали для цього робітників. Біля двох років тому, [PERSON] ставив огорожу на даному господарстві. Земельний податок сплачено - [PERSON], один рік його платила [PERSON], однак квитанції виписувала на [PERSON]. Відповідач [PERSON] позов заперечив. Пояснив, що 1996 році його бабця - [PERSON] розпорядилася всім своїм майном на його користь. Він, від свого народження проживав із своєю бабцею - [PERSON] з 1979 до 1994 року, оскільки мама працювала, тому його виховували дід із бабою. Згодом, з 1994 по 1997 рік поїхав навчатися у м. Львова, однак щотижня приїжджав в село. Після смерті бабці, з 1997 до 2000 року, він перевівся на заочну форму навчання і повернувся жити в [ADDRESS], оскільки доглядав сестру бабці, яка з ними проживала та потребувала допомоги. Як за життя бабці, так і після її смерті його мати - [PERSON] приїжджала і обробляла земельну ділянку. Він доглядав житловий будинок, робив ремонтні роботи. Останні три роки лише він здійснює доглядає за спадковим майном, оскільки у нього виник з мамою конфлікти через його одруження. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) ЦК застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01.01.2004 р. До відносин спадкування правила ЦК (книга 6 Спадкове право, статті 1216-1308) застосовуються, якщо спадщина відкрилась до цієї дати, але не була прийнята ніким із спадкоємців (пункти 1, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК). У випадку відкриття спадщини до 1 січня 2004 р. необхідно застосовувати чинне на час її відкриття законодавство, а сааме - відповідні норми ЦК УРСР(статті 524-564). Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування»від 30.05.08 р. № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина не відкрилася раніше 01.01.2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набуття ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004 р., спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки, спадкодавець померла [INFO], відтак до спірних правовідносин застосовуються норми ЦК 1963 р. Районним судом встановлено, [PERSON] померла [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис за №10 (а.с.6). Її спадкоємцем, згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому Дунаївської сільської ради 16.02.1996 року є її онук - [PERSON] (а. с. 22) Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до змісту розділу УІІ ЦК 1963 року, до складу спадщини входять лише ті права та обов'язки, носієм за життя яких був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах. Статтею 524 ЦК 1963 р. передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. При спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. За відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, якщо всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і збоку матері (друга черга) (ст.ст.529, 530 ЦК 1963 р.). Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР 1963 р., який був чинний на момент відкриття спадщини внаслідок смерті спадкодавця, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відтак, з огляду на зазначену правову норму для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а саме вчинив певні передбачені законом дії, які свідчать про його волевиявлення на прийняття спадщини. Як вбачається із довідки Дунаївської сільської ради Перемишлянського району Львівської області від 25.10.2016 року №200 [PERSON] сплачував земельний податок та проводив поточний ремонт будинку та огородив господарський двір (а.с.16). Свідок [PERSON] - донька позивача та сестра відповідача дала покази про те, що до одруження їхнього брата у їхній сім'ї були хороші стосунки. Усі їздили разом працювати в село Дунаїв на господарство бабці - [PERSON] Після одруження брата у їхній сім'ї почалися конфлікти і брат не дає їй і її матері ключів до даного житлового будинку. Останніх два роки, ні у житловому будинку, ні на земельній ділянці, ніхто нічого не робить. Фактично спірний будинок доглядали усі, як мати, так і брат. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК 1963 р. прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст.525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. За змістом розд. УІІ вказаного Кодексу прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчать про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно ст. 534 ЦК 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 15.09.2016 року встановлено факт проживання [PERSON] з померлою свекрухою [PERSON] однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини в с. Дунаїв Перемишлянського району Львівської області і є спадкодкоємицею четвертої черги за законом (а.с.13) Відповідно до статей 529-532 ЦК 1963 р., спадкоємцями за законом є діти ( в т.ч. усиновлені), дружина і батьки ( усиновителі), онуки і правнуки померлого (перша черга), а також брати і сестри, дід та баба померлого ( друга черга). До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. Крім того, за змістом ч. 2 ст. 545 ЦК УРСР 1963 року, якщо заповіт буде визнаний недійсним, то спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право спадкувати на загальних підставах. Встановлено, що позивач [PERSON] є невісткою спадкодавця, не перебувала на утриманні померлої, тому відповідно до вимог ЦК 1963 р. не належить до кола осіб, які є спадкоємцями [PERSON] за законом. ЦК 1963 р. не було встановлено право на спадкування за законом особами, які проживали зі спадкодавцем однією сім»єю не менше п»яти років до часу відкриття спадщини ,а ст. 1264 ЦК 2003 р. застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності , тобто з 01 січня 2004р. У задоволенні вимог позивачки про визнання права власності на спадкове нерухоме майно - 1/2 ідеальну частину житлового будинку і приналежних господарських будівель і споруд слід відмовив, оскільки спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах ( 534,ч.2 ст. 545 ЦК УРСР 1963 року). З врахуванням вище зазначених підстав суд вважає, що подана заява не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed