Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, яким, уточнивши позовні вимоги в процесі розгляду справи, просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Свій позов мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 5 червня 2010 року по 28 лютого 2017 року. Від даного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу донька проживає разом з позивачкою. Відповідач ніяким чином не приймає участь у всебічному розвитку дитини, витрат на утримання їх доньки не несе, ухиляється від обов`язків батька, не цікавиться розвитком дитини, ніякої участі у вихованні дитини не приймає. 13.01.20201 року практичним психологом було проведено обстеження [PERSON] з метою дослідження вивчення ставлення дитини до батька. В результаті дослідження були отримані діагностичні дані, які свідчать про тісний емоційний зв`язок дитини з матір`ю, бабусею та дідусем. Батько відсутній в житті дочки. Позивач наголосила, що відповідач не приймає участі у вихованні доньки, не приїжджає до дитини, не цікавиться її навчанням, матеріальної допомоги не надає. Співмешканка відповідача [PERSON] взагалі почала писати в Viber листуванні дитині, на що у доньки був нервовий стан, та після цього дитина тривалий час не могла заснути. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачкою самостійно, донька знаходяться на повному утриманні [PERSON] . З урахуванням вищевикладеного, позивач просила суд задовольнити її вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні: Представник позивача підтримала уточнені вимоги, просила суд їх задовольнити, надала суду пояснення аналогічні позову. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву-заперечення, якою вказав, що в зв`язку з пандемією та щільним графіком роботи він не може приїхати в Україну щоб відстояти свої батьківські права. [PERSON] наголосив, що позов він не визнає, а для позбавлення його батьківських прав немає жодних підстав. Він завжди допомагав і буде й надалі допомагати фінансово своїй дитині. Робив грошові перекази для доньки на ім`я своєї матері - [PERSON] . Коли [PERSON] приїздила до бабусі на літні канікули, мати відповідача купувала їй одяг, взуття, канцелярське приладдя до школи, возила дитину на море, брала активну участь у вихованні дитини. Лише при розмові з донькою відповідач зрозумів, що позивач ніколи не казала дитині, що гроші були від нього і завжди налаштовувала дитину проти батька. [PERSON] не один раз надавав колишній дружині згоду на вивіз дитини за межі України, проте [PERSON] так і не скористалася цією можливістю. На всі прохання відповідача забрати доньку до себе в Польщу позивач відмовляє, каже, що для неї це важко та дорого, а до закінчення дитиною школи позивач не збирається забирати її до себе. Тоді відповідач пропонував забрати доньку до себе, але позивач і в цьому відмовила. Сама [PERSON] на протязі 5 років їздить за кордон і приїжджає до доньки 1-2 рази на рік. Тож фактично дитина росте без батьків. Представники Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області Лихацька О.І. та Ляшенко І.М. заперечили проти задоволення позову, вважають заявлені вимоги такими, що не відповідають інтересам дитини. ПредставникПервомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області надав суду заяву, якою проти задоволення позову не заперечував, просив розглядати справу за відсутності представника Первомайської селищної ради. Процесуальні дії суду по справі: Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 29 квітня 2021 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалами суду від 29 квітня 2021 року та 07 червня 2021 року участь представника позивача [PERSON] - адвоката Гагашкіної Л.І. було допущено в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 07 червня 2021 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.09.2010 року, рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28.02.2017 року, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.06.2010 року по [INFO] , в шлюбі народилася їх донька - [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 22.07.2016 року Білозерським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Херсонській області, [PERSON] після державної реєстрації зміни імені отримав прізвище [PERSON] . Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 2232 від 30.12.2020 року, акту обстеження умов проживання від 18.01.2021 року, виданих Первомайською селищною радою Вітовського району Миколаївської області, до складу сім'ї позивача входить донька - [PERSON] , [INFO] , реєстрація місця проживання: [ADDRESS] . Умови проживання родини задовільні, створені всі умови для виховання та розвитку дитини. Як вбачається з характеристик [PERSON] , [INFO] , як учениці 4-А класу та як учениці 5-Б класу Первомайської ЗОШ, вихованням дитини займається мати - [PERSON] та її бабуся - [PERSON] . Мати дитини часто їздить на заробітки за кордон (Польща), але у групі Viber, спілкується з класним керівником, відвідує онлайн батьківські збори. Коли [PERSON] перебувала на заробітках, бабуся (по маминій лінії) бачила зміни в душевному стані онуки, зверталася за консультацією та допомогою до класного керівника та шкільного психолога. Батько у навчанні та вихованні дитини участі не бере. Соціально-психологічним висновком № 505 від 13.01.2021 року, проведеним психологом Первомайської ЗОШ - [PERSON] , психологічним обстеженням [PERSON] було вивчено ставлення дитини до батька. В результаті дослідження отримані дані, які свідчать про тісний емоційний зв`язок дитини з матір`ю та бабусею. Батько відсутній в житті доньки. З довідок КП «Медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 185 від 05.02.2021 року, б/н від 04.02.2021 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з народження до теперішнього часу знаходиться під наглядом сімейного лікаря Первомайської АЗПСМ, дівчинка не хвороблива, при відвідуванні лікаря завжди була під супроводом дорослих. Висновком № 766 від 20.05.2021 року Первомайська селищна рада Вітовського району Миколаївської області, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з пояснень Чорнобаївської сільської ради Херсонського району Херсонської області № 435-02-33/0/0/21/-106 від 19.05.2021 року, акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї відповідача, громадської характеристики на [PERSON] № 2063 від 12.05.2021 року, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] в будинку своєї матері - [PERSON] , проте за вказаною адресою не проживає, оскільки тривалий час проживає та працює у Польщі. Відповідач характеризується позитивно. В ході телефонної розмови з [PERSON] було встановлено, що його малолітня донька проживає у с. Первомайське Миколаївської області, вихованням дитини займається бабуся - [PERSON] (мати позивача), а сама позивач вже п`ять років проживає у Польщі та перешкоджає відповідачу спілкуватися з дитиною, відвідувати її. [PERSON] двічі запрошував доньку з бабусею [PERSON] до себе у [PERSON] та надсилав кошти для дорожніх витрат. Повідомив, що [PERSON] відповідає на його телефонні дзвінки тільки тоді, коли перебуває у кімнаті сама, оскільки рідні, з якими вона проживає, забороняють їй спілкуватися з батьком. [PERSON] стверджує, що від виконання батьківських обов`язків він не ухиляється, надає матеріальну допомогу на утримання дитини та сплачує аліменти. Протоколом засідання комісії з питань захисту прав дитини Чорнобаївської сільської ради від 19.05.2021 року, висновком відділу служби у справах дітей Чорнобаївської сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чорнобаївської сільської ради № 45 від 27.05.2021 року, після вивчення питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньою [PERSON] , [INFO] , комісія з питань захисту прав дитини Чорнобаївської сільської ради Херсонського району Херсонської області вважає недоцільним позбавити відповідача батьківських прав та таким, що не відповідає інтересам дитини. Як вбачається з наданих позивачем копій рішень та ухвал Жовтневого районного суду Миколаївської області по справі № 477/225/20, ухвал та постанов Миколаївського апеляційного суду по вказаній справі, між [PERSON] та [PERSON] існує спір щодо розміру аліментів на утримання доньки. Згідно наданих відповідачем рахунків банку Польщі, квитанцій ХД АТ «Укрпошта», останній періодично здійснював грошові перекази на ім`я позивача. Даних про те, що [PERSON] має заборгованість по аліментам матеріали справи не містять. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] пояснили, що не бачили [PERSON] за місцем реєстрації з 2012 року, його донька [PERSON] не хоче спілкуватися з батьком. Як визначено ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. З урахуванням вищевикладеного, дослідивши надані суду докази в їх сукупності, вивчивши позицію сторін, покази свідків, після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 7 ст. 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина 1 ст. 12 цього Закону визначає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1-4 ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Таким чином, як на [PERSON] , так і на [PERSON] законом покладена однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток їх доньки [PERSON] в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, обоє батьків малолітньої [PERSON] протягом тривалого часу проживають за межами України, фактично піклуванням та вихованням дитини займається її бабуся. При цьому, суд бере до уваги й інформацію, яка викладена в характеристиці Первомайської ЗОШ № 506 від 13.01.2021 року, а саме: «коли [PERSON] перебувала на заробітках, бабуся (по маминій лінії) бачила зміни в душевному стані онуки, зверталася за консультацією та допомогою до класного керівника та шкільного психолога. Батько у навчанні та вихованні дитини участі не бере», що в цілому свідчить про недостатню увагу до дитини з боку обох батьків. Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Відповідно до ч. 6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Проаналізувавши наданий Чорнобаївською сільською радою Херсонського району Херсонської області висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] та наданий Первомайською селищною радою Вітовського району Миколаївської області про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд, приділивши першочергову увага якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, керується тим, що дитина повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків, а позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на її свідомість. Суд бере до уваги й той факт, що права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до частини першої ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тож, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на [PERSON] . Як наголошувала представник позивача, відповідач ухиляється від свого батьківського обов`язку, не утримує доньку, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Вивчені в судовому засіданні квитанцій про неодноразові грошові перекази [PERSON] на ім`я позивача спростовують твердження [PERSON] про те, що відповідач не утримує дитину. Наявність судових рішень різних інстанцій з приводу стягнення аліментів у судовому порядку свідчать лише про наявність спору між батьками дитини щодо розміру аліментів, а не про небажання батька утримувати доньку. При цьому, твердження [PERSON] про те, що позивач та її родина перешкоджають його спілкуванню з донькою жодним чином не було спростовано позивачем. Натомість, матеріали справи містять інформацію про конфлікт саме між батьками дитини. Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою ст.164 СК України для позбавлення [PERSON] батьківських прав, відсутні. Батько проти позбавлення батьківських прав заперечує, про що вказував у запереченні на позов, здійснює періодичні грошові перекази для утримання доньки, має намір на відновлення відносин з нею, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Посилання [PERSON] на те, що донька впродовж декількох років проживає окремо від батька та не бачиться з ним теж не є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела. При цьому, сама позивач тривалий час проживає за межами України, фактично переклавши піклування та догляд за дитиною на свою матір. Вищевказане повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 17.06.2021 року по справі № 466/9380/17. Підсумовуючи вищевикладене, зважаючи на недоведеність позивачем факту ухилення відповідача від обов`язку по утриманню доньки та з метою захисту прав останньої, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених [PERSON] вимог. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed