Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 квітня 2013 року в справі № 161/6632/13-ц позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] задоволено повністю, стягнуто заборгованість в розмірі 87 890 грн. та судові витрати. На виконання згаданого рішення 20.05.2013 р. видано виконавчий лист № 161/6632 на підставі якого головним державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції 22.05.2013 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 26.02.2014 р. при примусовому виконанні наведеного виконавчого листа, державним виконавцем проведено опис майна, що належить боржнику, нежитлове приміщення-офіс [ADDRESS], та складено відповідний акт опису й арешту майна серія ВП № 40826351. Зазначений об'єкт нерухомості належить [PERSON] на праві приватної власності та набутий останнім на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 26.07.2012 р. № 507-21 (свідоцтво від 30.07.2012 р. серія САЕ № 492225). Вона є дружиною [PERSON], шлюб між ними зареєстровано 20.07.2008 р., про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 784 (свідоцтво від 20.07.2008 р. серія [NUMBER]). Враховуючи наведене можна стверджувати, що [PERSON] набув спірне нежитлове приміщення - офіс [ADDRESS], під час шлюбу, за рахунок коштів сімейного бюджету, а тому таке є спільною сумісною власністю подружжя. В зв'язку з тим, що спірне нерухоме майно є об'єктом спільної сумісної власності, а кредитор не звертався з позовом про виділ частки боржника із спільного майна в натурі, не скористався процедурою щодо права вимоги продажу боржником своєї частки, визначеною в ч. 2 ст. 366 ЦК України, державним виконавцем накладено арешт на все нежитлове приміщення - офіс [ADDRESS], всупереч положенням ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», що є порушенням права власності інших співвласників, тому можна прийти до висновку, про законність та обґрунтованість вимоги про виключено з акту опису й арешту майна від 26.02.2014 року вищеназваний об'єкт нерухомості. Просить суд звільнити (виключити) нежитлове приміщення-офіс [ADDRESS], що належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, з акту опису й арешту від 26.02.2014 р. серія ВП № 40826351. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки не повідомили. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Представник відповідача Другого ВДВС Луцького МУЮ в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомляв, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомляв, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник може вимагати усунення будь-яких порушень в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Судом при розгляді справи встановлено, що державним виконавцем Другого ВДВС Луцького МУЮ на підставі виконавчого листа виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області у цивільній справі № 1616/6632/13-ц, було складено акт опису та арешту майна. Яким було накладено арешт на нежитлове приміщення-офіс [ADDRESS] (а.с. 7-8). Також встановлено і це підтверджується письмовими матеріалами справи, що нежитлове приміщення-офіс [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 4, 5). Також встановлено, що 20.07.2008 року між позивачем по справі та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб (а.с. 6). Також встановлено, що вищезазначене нежитлове приміщення було придбано подружжям в зареєстрованому шлюбі. В період часу з 31.01.2012 року по 06.09.2014 року [PERSON] перебував на обліку в ДСП Луцької міської ради як одержувач державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і не займався підприємницькою діяльністю та не мав доходів від неї (а.с. ). Таким чином суд приходить до висновку, що нежитлове приміщення-офіс [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому частки подружжя у спільній сумісній власності є рівними. Оскільки будь-яких інших доказів, які б спростували доводи позивача суду не надано. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що нежитлове приміщення-офіс [ADDRESS] належить позивачу та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та виключення ? спірного приміщення з акту опису і арешту майна.

Outcome: partial