Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] Відповідач записаний у свідоцтві про народження батьком її неповнолітнього сина - [PERSON]. В даний час дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вона належним чином піклується про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. З Відповідачем не спілкуються, оскільки він після розірвання шлюбу практично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. На даний час позивач має намір тимчасово виїхати за кордон для відпочинку та оздоровлення дитини. Місцезнаходження батька не відомо та оформити згоду батька на виїзд сина за кордон через нотаріуса не можливо. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20.09.2016 року вже надавався дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України без дозволу та супроводу батька. Оскільки її дитина потребує лікування, яке тільки можливе за кордоном, а поспілкуватися з батьком дитини не має можливості, тому просить суд надати їй та в її супроводі дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини - [PERSON],[INFO], за межі України, без дозволу(згоди) та супроводу батька - [PERSON] та надати дозвіл їй без згоди батька - [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини [PERSON] [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER], проживаючого за адресою: [ADDRESS] ) за межі України. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про уточнення позовних вимог, відповідно якої просила: надати їй та в її супроводі дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини - [PERSON],[INFO], за межі України, а саме до Туреччини з 25.01.2017 року по 25.07.2017 року без дозволу(згоди) та супроводу батька - [PERSON] та надати дозвіл їй без згоди батька - [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини [PERSON] [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER], проживаючого за адресою: [ADDRESS] ) за межі України, а саме до Туреччини, крім того надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти прийняття рішення при заочному розгляді справи. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступного. Встановлено, що позивач з [PERSON] у період з 15.10.2005 по 18.03.2010 перебували у шлюбі, що підтверджується долученим до матеріалів справи Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00016461655 від 22.03.2016 та Свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 22.03.2016. Від шлюбу [INFO] народилась дитина - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.01.2006р. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого повторно [PERSON] зареєструвала шлюб вдруге 30.04.2010 року, актовий запис №257 та змінила прізвище на «[PERSON]». Після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо, місце проживання суду не відоме, з позивачем та сином не спілкується. Малолітній - [PERSON],[INFO] проживає разом з матір'ю та знаходиться на повному її утриманні та виховані. Відповідно до довідки від 10.01.2017року виданої завідувачем ясла-садка УМВС України в Херсонській області Рижковою Л.М., малолітній [PERSON],[INFO], відвідував ясла садок УМВС України в Херсонській області з 2007 р. по 2012 р., вихованням хлопчика займалася мати- [PERSON]., приводила та збирала з дитсадка. Відповідно до довідки від 10.01.2017р. виданої керівником початкової школи Андрусь О.О., [PERSON],2005 р.н. навчається в Херсонській гімназії №6 з 2012 року. Під час навчання всі батьківські збори відвідувала тільки мати - [PERSON], приділяла багато уваги вихованню сина, брала активну участь у житті класу та гімназії за час навчання батька жодного разу не було. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не бере участі у вихованні дитини: не спілкується з сином; матеріально не підтримує, тим самим не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Відповідно до ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 p., ратифікованої Україною 27 лютого 1991 p., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, Батьки несуть основну відповідальність забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, східних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, за якою батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 2 статті 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач проживає окремо від сина та участі в його утриманні не приймає. Увідповідності до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки, у позивача [PERSON] є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виїзд неповнолітньому за кордон без згоди батька.

Outcome: approved