Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адіміністрац про позбавлення батьківських прав у відношенні малолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 29.08.2017 вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у виконавчому комітеті Прудянської селищної ради Дергачівського району Харківської області. Від спільного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на повному утриманні матері. В червні 2018 року з відповідача було стягнуто аліменти на її утримання в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку щомісячно. 15.11.2018 з відповідача було стягнуто аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Виконавчий лист знаходиться в Дергачівському ВДВС. Заборгованість по аліментам складає більше 60 тисяч гривень, тому що відповідач ніде не працює та зловживає алкогольними напоями. 14.08.2019, рішенням Дергачівського районного суду Харківської області шлюб було розірвано. З квітня 2018 року вони однією родиною не проживають. Відповідач до сина не приходить і взагалі ним не цікавиться. За таких обставин вона змушена звернутись до суду з даним позовом. В березні 2020 року відповідач звертався до служби у справах дітей для вирішення питання щодо побачень з сином, хоча раніше він не виявляв даного бажання бачитися із сином. Після рішення про надання побачень відповідач так жодного разу й не прийшов побачити сина. За таких обставин вона наполягає на позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 10 вересня 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 09 жовтня 2020 року на 09 годин 30 хвилин. 10 лютого 2021 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду на 10 березня 2021 року. У судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Клімов М.П. з`явилися. Позивач позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, просила позбавити відповідача батьківських прав у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що відповідач участі у вихованні дитини не приймає, сином не цікавиться, має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 60 тисяч гривень. Представник позивача адвокат Клімов М.П. наполягав на задоволенні позовних вимог. У судове засідання відповідач [PERSON] з`явився, позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити. Пояснив, що дійсно має заборгованість по сплаті аліментів, так як він навчався та періодично працював, але він не відмовляється і буде погашати заборгованість. Можливості спілкуватися із сином він не має через неприязні стосунки із колишньою дружиною, яка не допускає його до дитини, тому рішенням органу опіки та піклування йому надано дозвіл на участь у вихованні дитини шляхом встановлення зустрічей за графіком. Третя особа представник служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Тетяна ГАСС в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності представника служби у справах дітей та ухвалити рішення з урахуванням висновку органу опіки та піклування. Суд, заслухавши сторони, свідка, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини на які посилалися сторони по справі, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до наступного. На підставі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 77 ЦПК України) та допустимими (ст. 78 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, згідно ст.82 ЦПК України, підставою для звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, які не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи позивач з відповідачем [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2017 року по 14 серпня 2019 року. Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Прудянської селищної ради Дергачівського району Харківської області, який проживає з позивачем та знаходиться на повному утриманні матері, згідно довідки про склад сім`ї Прудянської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 05.11.2020 за №830. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14 серпня 2019 року шлюб сторін було розірвано. Сторони проживають окремо. 15 листопада 2018 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини заробітку щомісячно, згідно судового наказу Дергачівського районного суду Харківської області від 15 листопада 2018 року. На даний час відповідач має заборгованість по аліментам, згідно розрахунку боргу по аліментам наданого Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області, станом на 01.04.2019, за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 18902,50 гривень. Відповідач з вересня 2014 року по 30 червня 2018 року навчався в Харківському державному автотранспортному коледжів на платному навчанні і не отримував стипендії, згідно довідки про доходи з автотранспортного коледжу від 08.10.2018 за № 332/18. З грудня 2018 року по травень 2019 року відповідач [PERSON] навчався в професійно-технічному навчальному закладі «Регіональний центр професійної освіти ресторанно-готельного комунального господарства торгівлі та дизайну №01562680 та отримував стипендію в розмірі 490 гривень в місяць, тобто за шість місяців отримав -2940,00 гривень без урахування аліментів. У зв`язку з чим виникла заборгованість по сплаті аліментів. Відсутність батьківської турботи по відношенню до своєї дитини, суперечить нормам статей 150,155 Сімейного кодексу України та статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», де чітко визначено, що батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх духовний та моральний розвиток, навчання. Створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, готувати їх до самостійного життя. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона постійно бачить, що вихованням дитини займається лише матір [PERSON] а батько [PERSON] ніякої участі у вихованні сина не приймає. Згідно довідки-інформації з ДОП Дергачівського ВП в Харківській області та довідки-інформації з Слатинської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 20.10.2020 за № 02-20/718, [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] зарекомендував себе з позитивної сторони Як вбачається з листа начальника служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації, відповідач [PERSON] звертався з заявою про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , отже як батько він не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своєї дитини. Питання про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 02 грудня 2020 року та винесено висновок Дергачівською районною державною адміністрацією від 09 грудня 2020 року за № 01-49/3949, де вважають не доцільним позбавляти його батьківських прав у відношенні його малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . У висновку посилаються на те, що [PERSON] до служби у справах дітей районної державної адміністрації 01.12.2020 року надав заяву, відповідно до якої останній заперечує проти позбавлення його батьківських прав у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що має бажання виконувати батьківські обов`язки та приймати участь у вихованні дитини. Крім того, [PERSON] надано довідку комунального некомерційного підприємства «Дергачівська центральна районна лікарня» до Дергачівської районної ради від 01.12.2020 року № 83, відповідно до якої останній на обліку в наркологічному кабінеті не перебуває, на теперішній час працює штукатуром і повідомив проте що аліменти ним будуть сплачуватись. Заперечення [PERSON] протии позову про позбавлення його батьківських прав у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , свідчить про його інтерес до дитини. Відповідно до статті 166 Сімейного кодексу України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Стаття 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-ХІІ передбачає, що держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. КЦС ВС роз`яснив, за яких умов особа може бути позбавлена батьківських прав через невиконання батьківських обов`язків. Про це повідомила прес-служба Верховного Суду. «Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, задовольнив позов про позбавлення батька дитини батьківських прав. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду попередні рішення скасував і відмовив у задоволенні позову, вказавши на таке. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини», - сказано в повідомленні. Тлумачення цієї норми права дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Постанова Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження№61-1344св20). Відповідно до статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктами 15-17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Більш того, Верховний Суд у Постанові від 06.05.2020 по справі № 753/2025/19 (№ в ЄДРСР 89209715) визначив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Тому позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Також хибною думкою є й те, що ніби несплата аліментів - достатня підстава для позбавлення батьківських прав, насправді ж це не так. Несплату аліментів суд може лише додатково брати до уваги разом з іншими доказами. Отже, неналежність сплати батьком аліментів сама по собі не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав з урахуванням обставин прояву батьком ініціативи та бажання спілкуватися із сином, піклуватися про нього й брати участь у його вихованні. А матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можна дійти до безперечного висновку про те, що відповідач злісно ухиляється від участі у вихованні дитини, що давало б підстави для застосування до нього такого крайнього заходу, як позбавлення його батьківських прав у відношенні малолітнього сина. Позивачем не надано беззаперечних доказів які б свідчили про вчинення насильства відповідачем по відношенню до свого сина, винної поведінки відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини, навпаки, позивач сама перешкоджає відповідачу у побаченнях з сином. З листа Дергачівського ВП ГУ НП в Харківській області від 20.11.2019 вбачається, що відповідач звертався з заявою у відділ поліції щодо перешкоджання колишньої дружини в спілкуванні з сином, де йому порадили звернутися з цим питанням до Служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації. Можливості спілкуватися із сином відповідач не має через неприязні стосунки із колишньою дружиною, яка не допускає його до дитини, тому рішенням органу опіки та піклування йому надано дозвіл на участь у вихованні дитини шляхом встановлення зустрічей за графіком. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні переконливі докази винної поведінки відповідача та свідомого ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини [PERSON] , тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. На підставі ст.ст. 19, 150-155, 164, 180, 183 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: dismissed