Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та Приватного підприємства «Авто-Фортуна» за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Юрченко С.В. про визнання недійсним договору комісії щодо продажу транспортного засобу, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та витребування із незаконного володіння транспортного засобу. Позивачем було уточнено позов шляхом викладення тексту позовної заяви в новій редакції (а. с.86-87), яка прийнята судом як остаточна. Згідно з позовними вимогами [PERSON] просить : Визнати недійсним договір комісії № 5959/17/001164 від 22 листопада 2017 року, укладеного між [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , в особі представника [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та Приватним підприємством «Авто-Фортуна», код ЄДРПОУ 37304637, щодо продажу транспортного засобу автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5959/17/001164 від 22 листопада 2017 року, який укладений між Приватним підприємством «Авто-Фортуна», код ЄДРПОУ 37304637, та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , щодо продажу автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; витребувати із незаконного володіння [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO, тип універсал В, 2008 р/в, шасі № [NUMBER] , колір чорний; стягнути солідарно з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , судові витрати. Прізвище позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] » змінено у зв`язку із укладенням шлюбу. Позивач, мотивуючи свої вимоги, зазначила про те, що 07.11.2017 року видала довіреність строком на один рік [PERSON] та [PERSON] на розпорядження належним їй автомобілем TOYOTA LAND CRUISER PRADO, 2008 року випуску, тип - універсал В, шасі № [NUMBER] , колір чорний, у тому числі з правом продати, обміняти, здати в оренду тощо. Довіреність посвідчена Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Юрченко С.В. Враховуючи те, що час продажу та офіційний курс долара США в довіреності на час її видачі визначити не було можливо, [PERSON] наділила [PERSON] та [PERSON] правом укладення договорів на власний розсуд, але в разі продажу автомобіля згідно з довіреністю, повідомила представників, що ціна продажу має бути не меншою 25\~000 доларів США. 22.11.2017 року між позивачем в особі [PERSON] та Приватним підприємством «Авто-Фортуна» укладено договір комісії, предметом якого визначено здійснення від імені ПП «Авто-Фортуна» угоди з продажу спірного автомобіля. 22.11.2017 року ПП «Авто-Фортуна» реалізувало належний позивачу автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO, 2008 року випуску, тип - універсал В, шасі № [NUMBER] , колір чорний, за 49 000 грн. [PERSON] . Враховуючи той факт, що правом визначення ціни Відповідач 1 та Відповідач 2 наділені не були, реалізація автомобіля відбулася за ціною, яка більш як у десять разів нижча за ринкову, враховуючи звіт про оцінку майна, складений ТОВ «Подільський експертний центр», який є суб`єктом оціночної діяльності, а також наявність недобросовісних дій зі сторони [PERSON] та [PERSON] , при цьому повірений [PERSON] не отримав підтвердження волі власника на реалізацію автомобіля за значно заниженою ціною, [PERSON] звернулася до суду із цим позовом. Позивач [PERSON] та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та поясненнях у судовому засіданні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зв`явились, про судове засідання повідомлені належним чином, про причини неявки в судове засідання, не повідомили. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та пояснень у судовому засіданні. Заперечуючи проти позову відповідачі [PERSON] та [PERSON] зазначили про те, що дійсно 07.11.2017 року, на той час, [PERSON] надала довіреність [PERSON] та [PERSON] з правом продати, обміняти, здати в оренду, страхувати належний їй автомобіль марки Toyota моделі LAND CRUISER PRADO 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Довіреність була видана строком на 1 рік з правом передоручення та дійсна до 07.11.2018. Однак, з твердженням позивача щодо усного обумовлення ціни автомобіля на рівні не менш як 25 000 доларів США, [PERSON] та [PERSON] , не згодні, оскільки, ціна автомобіля обумовлена не була. Зазначили, що при укладенні 07.11.2017 року довіреності позивач [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та достовірно усвідомлювала можливість укладення повіреними правочину щодо продажу автомобіля. Дійсність довіреності не оспорювалась позивачем. Представлений позивачем звіт про оцінку майна не можна брати до уваги, оскільки він не підтверджує домовленості між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] щодо ціни автомобіля, також автомобіль на час звіту не оглядався, відтак звіт про оцінку майна носить інформативний характер. Щодо ціни автомобіля представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] звернув увагу на те, що обставини ціни продажу спірного автомобіля досліджувались судами в цивільній справі №127/33247/18, де брали участь [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, обставини тлумачення умов довіреності від 07.11.2017 року щодо ціни автомобіля не повинні доказуватися у цій справі. Крім того, Відповідач 1 та Відповідач 2 зазначили про те, що [PERSON] прийняла виконання шляхом отримання від продажу спірного автомобіля грошей в сумі 49 000 тис. грн., про що свідчить особиста сплата позивачем податків та відображення їх сплати у податковій звітності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про судове засідання повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання, не повідомив. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та пояснень у судовому засіданні. Заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] зазначив про те, що у нього була відсутня зловмисна домовленість з [PERSON] з приводу купівлі автомобіля, оскільки продаж автомобіля здійснено ПП «Авто-Фортуна», а не [PERSON] . Зазначив, що за своїм змістом та формою договір купівлі-продажу та договір комісії відповідають вимогам законодавства, які ставляться до такого типу договорів, зокрема містять усі істотні умови та підписані особами, які мали на це відповідні повноваження. Твердження позивача про те, щодо умов договору в частині продажу автомобіля за ціною не нижчою ніж 25 000 тис. доларів США не доведене належними доказами. Питання ціни продажу автомобіля було предметом розгляду судів по справі № 127/33247/18, та не повинно доказуватися в цій справі. Також Позивачем не вірно обрано спосіб захисту порушеного права у зв`язку із тим, що при встановленні зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою довіритель вправі вимагати відшкодування збитків, а не витребування майна. Крім того, Відповідач 3 зазначає, що Звіт про оцінку майна щодо визначення вартості спірного автомобіля не може бути взятий до уваги як належний доказ з тієї підстави, що автомобіль експертом безпосередньо не оглядався, оцінка здійснювалась методом порівняння, а відтак представлений звіт носить інформативний характер. Представник Відповідача Приватного підприємства «Авто-Фортуна» в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Юрченко С.В. в судове засідання не з`явилась, подала заяву про слухання справи за її відсутності. Свідок [PERSON] дав суду показання про те, що у вересні 2017 року ним спільно з, на той час, дружиною [PERSON] , за спільні кошти придбано автомобіль марки TOYOTA, моделі LAND CRUISER PRADO УНІВЕРСАЛ-В, 2008 року випуску, колір чорний. Вартість автомобіля скала 200 000 грн. Автомобіль було оформлено на дружину, зважаючи на те, що свідок не є громадянином України. За деякий час експлуатації було виявлено, що автомобіль має дефекти, які полягали в несправності електросистеми та двигуна, у зв`язку з чим прийнято рішення його продати. Враховуючи те, що товариші їх сім`ї [PERSON] та [PERSON] за специфікою професійної діяльності займаються продажем автомобілів як і свідок [PERSON] , спільно з дружиною було запропоновано видати на них доручення з правом продажу автомобіля, оскільки, зважаючи на роботу дружини приватного нотаріуса вона не могла відлучатися для зустрічей з покупцями автомобіля. В листопаді 2017 року [PERSON] особисто видала на [PERSON] та [PERSON] довіреність. В листопаді 2017 року з [PERSON] зв`язався [PERSON] , який після огляду автомобіля запропонував ціну 49 000 тис. грн. Обговоривши ціну з дружиною було прийнято спільне рішення автомобіль продати. У свою чергу, зателефонувавши до [PERSON] щодо необхідності продажу автомобіля, так як покупець ним знайдений, останній йому повідомив, що уклав договір комісії з ПП «Авто-Фортуна», яке вправі відчужити автомобіль на обумовлених ними умовах. Зустрівшись з [PERSON] та представником ПП «Авто-Фортуна», автомобіль було відчужено за 49 000 тис. грн. Наступного дня після продажу свідок разом з [PERSON] , який попередньо забрав грошові кошти від Комісіонера, прибули в офіс [PERSON] , де [PERSON] передав їй грошові кошти в сумі 49 000 тис. грн., які та поклала в сейф. У подальшому свідок [PERSON] особисто відвозив [PERSON] в банк для сплати податків, тому що дружина наполягала, що вона є самозайнятою особою та не хоче мати проблем з податковою інспекцією. З часу продажу автомобіля і до почату 2019 року жодних претензій [PERSON] щодо умов продажу спірного автомобіля не мала. Претензії виникли після розлучення із свідком [PERSON] . При судовому розгляді в справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини щодо оспорювання цивільно-правових договорів. З поданих суду письмових доказів вбачається, що 07.11.2017 року [PERSON] надала довіреність [PERSON] та [PERSON] з правом, серед іншого, продати, обміняти, здати в оренду, страхувати належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] [NUMBER] , виданого Центр 0541, 27.09.2017 року, автомобіль марки, моделі «TOYOTA LAND CRUISER PRADO», 2008 року випуску, двигун № шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , перша реєстрація 17.12.2008 року. Для виконання доручення повірених було наділено правом представлення інтересів позивача, серед іншого, пов`язаних з відчуженням транспортного засобу та підписом договорів цивільно-правового характеру, серед іншого, щодо розпорядження та користування транспортним засобом. Також повірені були наділені правом одержувати належні позивачу за результатами згаданих угод грошові суми. Довіреність видана терміном на один рік з правом передоручення та дійсна до 07.11.2018 року. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Юрченко С. В. та зареєстровано в реєстрі за № 1127. 22.11.2017 року між позивачем (Комітент) в особі [PERSON] та Приватним підприємством «Авто-Фортуна» (Комісіонер) укладено договір комісії № 5959/17/001164. Згідно з п.1 розділу І договору комісії Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента та винагороду, здійснити від свого імені угоду з продажу товару: автомобіль «TOYOTA LAND CRUISER PRADO» Універсал-В, 2008 року випуску, двигун № шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , колір чорний. Винагорода комісіонера склала 50 грн. (п.2 розділу ІІ договору комісії). Відповідно до п.6 розділу VI договору комісії строк дії даного договору складав 10 днів з дня його підписання сторонами. Згідно з розділом VII договору комісії договір підписаний повноважними представниками сторін. 22.11.2017 року між Приватним підприємством «Авто-Фортуна» (Продавець) та [PERSON] (Покупець) укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5959/17/001164. Згідно з п.1.1. договору купівлі-продажу на умовах даного договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до п.189.3 ст.189 Податкового кодексу України): марка TOYOTA, модель LAND CRUISER PRADO УНІВЕРСАЛ-В, 2008 року випуску, колір [NUMBER] , номер кузова (шасі, рама) № [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за Власником (Комітентом за Договором комісії) транспортного засобу 27.09.2017 року. Відповідно до п.2.1. договору купівлі-продажу передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цього договору. Згідно з п.2.2. Покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі-продажу. Згідно з п.3.1. договору купівлі-продажу за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 49\~000 грн. Відповідно до п.9.1. договору купівлі-продажу цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання. Згідно з розділом 10 договору купівлі-продажу договір підписаний повноваженими представниками сторін. За змістом\~п.1\~ч.2\~ст.11\~ЦК України\~підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є: договори та інші правочини. Відповідно до ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. \~Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до\~ст.244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю . Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (ч.1\~ст.245 ЦК України). Отже, довіреність підтверджує наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Видаючи довіреність позивач усвідомлювала наслідки своїх дій. Як вбачається з тексту довіреності, позивач уповноважила відповідачів розпоряджатися від її імені автомобілем, у тому числі продати, обміняти, здати в оренду, страхувати належне їй майно, на умовах, визначених повіреними на власний розсуд. У свою чергу, відповідач [PERSON] на власний розсуд розпорядився автомобілем на підставі цієї довіреності. Доказів скасування довіреності до часу вчинення повіреним спірних правочинів або визнання її у встановленому законом порядку недійсною суду не подано. Ч.1\~ст.1000 ЦК України\~визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (частина перша\~статті 1004 ЦК України). У позовній заяві та при наданні особистих пояснень позивач зазначила, що за усною домовленістю між нею та повіреними, у разі реалізації автомобіля, його вартість не може бути меншою як 25\~000 доларів США. Проте, як вбачається із змісту довіреності від 07.11.2017 року, вона не містить умову, за якою при продажу автомобіля його вартість не повинна бути нижчою в зазначеному [PERSON] розмірі. При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач не була позбавлена права включити таку умову в текст довіреності. Відтак, суд критично ставиться до твердження позивача про те, що при відчуженні автомобіля його вартість була обумовлена з повіреними на рівні не нижче 25\~000 доларів США. Крім того, суд критично ставиться до представленого позивачем висновку про вартість майна, виготовленого на замовлення позивача ТОВ «Подільський експертний центр», яке ринкову вартість спірного автомобіля станом на 22.11.2017 року визначидо на рівні 529 050 грн., виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, наданий позивачем висновок про вартість майна не підтверджує факт існування домовленості між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] щодо продажу автомобіля за вказаною позивачем ціною. Також, згідно з ч.1 ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в\~статті 9\~цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~№1440\~від 10.09.2003\~(із\~змінами)\~затверджено Національний\~стандарт №\~1\~«Загальні засади\~оцінки майна\~і майнових\~прав» (далі\~-\~Стандарт),\~яким визначено,\~що проведенню\~незалежної оцінки\~майна передує\~підготовчий етап,\~на якому\~здійснюється: ознайомлення з об`єктом оцінки, характерними умовами угоди, для укладення якої проводиться оцінка (п.50 Стандарту). Незалежна оцінка майна проводиться, серед іншого, у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів (п.51 Стандарту). При цьому,\~до прямих\~обов`язків оцінювача\~входить зібрання\~та аналіз\~усіх істотних\~відомостей про\~об`єкт\~оцінки,\~зокрема вихідні\~дані про\~його правовий\~статус,\~відомості про\~склад,\~технічні та\~інші характеристики,\~інформацію про\~стан ринку\~стосовно об`єкта\~оцінки та\~подібного майна,\~відомості про\~економічні характеристики\~об`єкта\~оцінки (прогнозовані\~та фактичні\~доходи і\~витрати від\~використання об`єкта\~оцінки,\~у тому\~числі від\~його найбільш\~ефективного використання\~та існуючого\~використання); аналіз існуючого стану використання об`єкта оцінки та визначення умов його найбільш ефективного використання (п.53 Стандарту). Суду не надано доказів про те, що при проведенні оцінки спірного автомобіля експертом ТОВ «Подільський експертний центр» виконано вимоги щодо огляду (безпосереднього дослідження) автомобіля як це встановлено Стандартом. Окремо суд звертає увагу на той факт, що обставини про визначення ціни спірного автомобіля досліджувались судами при розгляді цивільної справи №127/33247/18, участь в якій брали як позивач [PERSON] , так і відповідач [PERSON] . У вказаній справі апеляційний суд здійснював оцінку доводів [PERSON] в частині визначення ціни спірного автомобіля на рівні не нижче 25 000 тис. доларів США та визнав такі доводи безпідставними. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, твердження позивача щодо визначення ціни продажу спірного автомобіля на рівні не нижче 25 000 тис. доларів США суд вважає недоведеними. Також суд звертає увагу на те, що загальні вимоги, додержання яких є необхідними умовами для чинності правочину, передбачені ст.203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Презумпція правомірності правочину встановлена законодавцем у ст. 204 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до змісту ч.1 ст.215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203\~цього Кодексу саме в момент вчинення правочину. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ст.216 ЦК України). Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті \~6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суду не надано доказів про те, що у позивача була відсутня воля на укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля, як і доказів відсутності волі на продаж автомобіля за ціною, визначеною у договорі купівлі-продажу транспортного засобу №5959/17/001164 від 22.11.2017 р. Відповідно до ч.1 ст.\~232\~ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Верховний Суд України у п. 22 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~6\~листопада 2009\~року №\~9\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними» зазначив, що для визнання правочину недійсним на підставі ст.232\~ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. Для задоволення позовних вимог за ст.232\~ЦК України необхідно на підставі певних доказів встановити, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє. З огляду на викладене, для оцінки договору як такого, що укладений внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, однією з обставин, що підлягають доказуванню є наявність умисної змови представника, який здійснює укладення договору від імені довірителя сторони цього договору, з іншою його стороною. Відповідно до ч.1 ст.81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наявність змови не підтверджується самим лише фактом продажу автомобіля, як вважає позивач, за заниженою ціною. Доказів, які б давали підстави вважати, що [PERSON] вступив у зловмисну змову з [PERSON] матеріали позову не містять та при судовому розгляді не встановлено. Заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] вказав, що він особисто передав отримані від реалізації спірного автомобіля кошти в сумі 49 000 тис. грн. [PERSON] , яка прийняла їх без зауважень, а з [PERSON] він не знайомий, з ним при оформленні продажу автомобіля не спілкувався. В підтвердження цих доводів судом витребувано в АТ «Ощадбанк» виписки з архіву про проведені операції, згідно з якими 29.11.2019 р. [PERSON] сплачено в рахунок сплати військового збору 735 грн. (квитанція № 20) та в рахунок сплати податку на доходи 2\~450 грн. Суд критично оцінює пояснення позивача в тій частині, що сплата податків з коштів отриманих від реалізації спірного автомобіля здійснена не нею, а сторонньою особою, оскільки такі доводи не підтверджується належними доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Таким чином, доводи відповідача [PERSON] щодо прийняття виконання за договором доручення від 07.11.2017 року суд вважає обґрунтованими. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. [PERSON] володіє автомобілем на підставі договору купівлі продажу транспортного засобу №5959/17/001164 від 22.11.2017 р., укладеного між ПП «Авто-Фортуна» та [PERSON] . Недійсність цього договору судом не встановлена, а тому Відповідач 3 володіє автомобілем марки Toyota моделі Land Cruiser Prado, 2008 року випуску на законних підставах. Позовна вимога про витребування із незаконного володіння [PERSON] на користь позивача автомобіля марки TOYOTA, моделі LAND CRUISER PRADO УНІВЕРСАЛ-В, 2008 року випуску, є похідною і не підлягає задоволенню з підстав, зазначених вище. З приводу зміни стороною позивача юридичних підстав позову у виступі в судових дебатів, зокрема про визнання спірних правочинів удаваними з підстав визначених ст.235 ЦК України суд зазначає наступне. Згідно з ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Відповідно до ч.1 ст.242 ЦПК України у судових дебатах виступають з промовами (заключним словом) учасники справи. У цих промовах можна посилатися лише на обставини і докази, досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч.1 ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. В п. 25\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~зазначено,\~що за\~удаваним правочином\~(стаття\~235\~ЦК)\~сторони умисно\~оформляють один\~правочин,\~але між\~ними насправді\~встановлюються інші\~правовідносини.\~На відміну\~від фіктивного\~правочину,\~за удаваним\~правочином права\~та обов`язки\~сторін виникають,\~але не\~ті,\~що випливають\~зі змісту\~правочину. Встановивши\~під час\~розгляду справи,\~що правочин\~вчинено з\~метою приховати\~інший правочин,\~суд на\~підставі статті\~235\~ЦК має\~визнати,\~що сторонами\~вчинено саме\~цей правочин,\~та вирішити\~спір із\~застосуванням норм,\~що регулюють\~цей правочин.\~Якщо правочин,\~який насправді\~вчинено,\~суперечить закону,\~суд ухвалює\~рішення про\~встановлення його\~нікчемності або\~про визнання\~його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Позивачем не наведено доказів удаваності оспорюваних правочинів. Такі доводи, фактично суперечать позиції позивача, яка не заперечувала бажання відчуження спірного автомобіля. Фактично спір виник щодо його ціни, про що суд надав відповідну оцінку. Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд, враховуючи вказані вище факти, вважає, що позивачем позов не доведений. Недоведеність позову має наслідком відмову у його задоволенні. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі відмови в позові - на позивача (ч.2 ч.2 ст.141 ЦПК України). Враховуючи те, що у позові відмовлено, судові витрати з відповідачів на користь позивача стягненню не підлягають. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] до закінчення судових дебатів заявив про компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed