Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, в якому просила суд ухвалити рішення, яким надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди з України її дочки - [PERSON], у будь-яку країну прямування та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Згідно заяви про зменшення позовних вимог від 25.11.2014 року вх. №86892/14-Вх, позивач просить суд надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди з України [PERSON], у будь-яку країну прямування, у тому числі у Австрійську Республіку, Французьку Республіку, Федеративну Республіку Німеччину, Республіку Польшу, Республіку Кіпр, Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії, Португальську Республіку, Італійську Республіку, Королівство Іспанії, Князівство Монако, Арабську Республіку Єгипет, Турецьку Республіку, Сполучені Штати Америки, Естонську Республіку, Чеську Республіку, Республіку Хорватія та будь-які інші країни світу, в супроводі її матері [PERSON], або інших уповноважених останньою осіб, без згоди та супроводу батька [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON]. Від шлюбу позивач має малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Однак, спільне життя між сторонами не склалося внаслідок взаємних непорозумінь. Позивач припинив спілкування з відповідачем, відповідач припинив утримання сім'ї позивача. Маючи достатній дохід позивач бажає систематично вивозити свою дочку за кордон, з метою поширення світогляду, привиття європейських цінностей дитині, покращення її культури, з оздоровчою метою, однак відповідач ухиляється від надання згоди на виїзд дитини за кордон. Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання представник позивача сповіщався належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у відсутності відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи, Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання третя особа сповіщалася належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди представника позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 29 березня 2000 року Відділом реєстрації актів громадського стану Центральної райадміністрації виконкому Одеської міської ради. На даний час, неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачкою. Відповідач проживає окремо, вихованням дитини не займається. В позовній заяві позивач вказує, що з метою покращення здоров'я та розвитку дитини вона має намір виїжджати з донькою за межі України. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України, в'їзду до України громадян України», виїзд за кордон України громадянина, який не досяг 18 років, здійснюється на підставі проїзного документа дитини. Згідно ст. 4 зазначеного Закону, оформлення проїзного документа на дитину здійснюється на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. Одержати згоду [PERSON] на виїзд за кордон [PERSON], позивачка не може, оскільки у неї відсутній зв'язок із відповідачем, їй не відомо місце його проживання та перебування. За запитом суду адресне бюро надало відповідь про відсутність реєстрації [PERSON] в місті Одесі та Одеській області. Суд у цій частині приходить до висновку, що за відсутності можливості у суду встановити дійсне місцезнаходження відповідача та налагодити з ним зв'язок, навіть після подання оголошення в засіб друкованої масової інформації, така можливість об'єктивно відсутня і у позивача. Такі обставини шкодять інтересам дитини та порушують право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості. Стаття 33 Конституції України гарантує, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частина 3 статті 313 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 2 ст. 154 Сімейного кодексу України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятої Радою Європи 04 листопада 1950 р. (та ратифікованої Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ст.ст. 141, 155 Сімейного кодексу України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись в супереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ст.аття 153 Сімейного кодексу України встановлює, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч. 3 ст. 4 Сімейного кодексу України, кожна особа має право на проживання в сім'ї. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабміну України від 27 січня 1995 р. № 57, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 р. та ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР від 27 лютого 1991 р. № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 3 ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, учасницею якої є Україна, сім'я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства і держави. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, прийнятого ООН 16 грудня 1966 р. та ратифікованого Указом Президії Верховної Ради УРСР від 19 жовтня 1973 р. № 2148, сім'ї, яка є природним і основним осередком суспільства, повинні надаватися по можливості якнайширша охорона і допомога, особливо при її утворенні і поки на її відповідальності лежить турбота про несамостійних дітей та їх виховання. Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої [PERSON] без згоди батька, оскільки таке рішення буде відповідати інтересам дитини. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved