Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.12.2017 р. їх шлюб з відповідачем було розірвано. Причиною розлучення стало те, що відповідач - цілком здорова і працездатна людина, впродовж багатьох років не брав участі матеріально в житті сім`ї, а весь тягар її забезпечення лежав на її плечах. Після розлучення аліменти на сина, відповідно до судового наказу від 22.05.2018 р. - не сплачуються, комунальні платежі, що приходяться на долю відповідача, також сплачує позивач по інтернету зі своєї картки в Приватбанку. 31.03.2019 р. позивач відповідачу на руки в присутності свідка, і одночасно поштою свої претензії щодо розміру його боргу по аліментам на утримання сина і комунальним платежам за час після розлучення. На час подачі позову заборгованість відповідачем не погашена. За період з грудня 2017 р. по березень 2019р. загальний борг відповідача по комунальним платежам становить 9 098,98 грн., які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача. У судове засідання з`явилася позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити. Відповідач в судове засідання з`явився позовні вимоги не визнає та просив в задоволенні позову відмовити, оскільки позивач не обгрунтовує позовні вимоги, а він не розуміє на чому грунтуються розрахунки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 10 ЖК України, громадяни зобов`язані дбайливо ставитись до будинку, в якому вони проживають, додержуватись правил користування жилими приміщеннями. Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. Додержання вимог вказаних Правил при користуванні квартирами приватного житлового фонду та їх утримання зобов`язує ст. 179 ЖК України. Згідно ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України власність зобов`язує; власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить, відповідно до свідоцтва про право власності від 06.05.2005р., [PERSON] - позивачу, [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах на праві приватної власності (а.с. 27). В судовому засіданні позивач стверджувала, що відповідач має пільгу на сплату комунальних послуг, як учасник бойових дій, що підтверджується копією квитанції за травень 2018р. (а.с.25). Позивачем 02.09.2019 р. було подано заяву про збільшення позовних вимог в яких просила стягнути з відповідача заборгованість по комунальним платежам в сумі 15 427,79 грн. Позивачем 11.11.2019 р. було подано заяву про збільшення позовних вимог в яких просила стягнути з відповідача заборгованість по комунальним платежам в сумі 16 459,00 грн. Позивачем 22.01.2020 р. було подано заяву про збільшення позовних вимог в яких просила стягнути з відповідача заборгованість по комунальним платежам в сумі 17 827,32 грн. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Враховуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є безпідставними та не обґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позивачем не надно обгуртованого розрахунку спожитих відповдачем комінальних послуг та квитанцій про нарахування розміру комунальних послуг, а лише докази, які підтверджують суми сплати за комунальні послуги позивачем. Крім того, відповідач [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS] , а в період вересня по листопад 2018р. та з квітня по травень 2019р. в квартирі не проживав, що визнала в судовому засіданні позивач. Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed