Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, яку мотивувала тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.06.2003р. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні та сімейні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося з причини розбіжності характерів та втрати почуття поваги один до одного, вони вже довгий час не проживають разом однією сім`єю, у зв`язку з чим, подальше спільне життя та збереження сім`ї не можливе. Крім того, відповідач [PERSON] у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання синів, тому [PERSON] звернулась з позовом до суду і просить суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.\~\~ Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. У зв`язку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 3 ст. 109 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно з ч. 1 ст. 112 СК України, суд виясняє фактичні взаємини подружжя, реальні причини позову про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.\~ З матеріалів справи видно, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.06.2003р., що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 14.06.2003р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис №52. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Звенигородського районного управління юстиції Черкаської області 13.12.2006р. та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області 21.05.2014р. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, сторони примиритися не бажають і подальше сумісне життя і збереження шлюбу заперечує інтересам сторін, згоду про місце мешкання неповнолітніх дітей після розірвання шлюбу між сторонами знайдено, у зв`язку з чим позовна вимога щодо розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд відзначає наступне. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована\~ Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182\~ СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей: сина [PERSON] та сина [PERSON] , то на нього покладається конституційний обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При цьому відповідно до вимог ч.4 ст. 200 ЦПК України суд враховує визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. З урахуванням віку, стану здоров`я та матеріального забезпечення дитини, з урахуванням матеріального та родинного стану відповідача, суд вважає необхідним задовольнити позов та стягувати з [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 26.09.2019р., і до досягнення найстаршою дитиною повноліття до [INFO] . Отже, судом встановлено, що обставини викладені позивачем [PERSON] в обґрунтування позову знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а тому позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягає задоволенню. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших положень щодо сплати судового збору відповідачем у разі задоволення вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, чинна редакція ЦПК України не містить. Таким чином з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу у сумі 768,40грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням, а також з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в сумі 768,40грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні до суду позовної заяви на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved