Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь 64311 грн. 26 коп. авансу, отриманого за домоволодіння, розташоване за адресою: Сумська область, смт. Недригайлів, вул. Петровського (Вишнева), 42, а також стягнути з [PERSON] на її користь витрати по сплаті судового збору та витрати за надання правової допомоги в розмірі 5000 грн. В судове засідання позивачка та її представник не зявились, в письмовій заяві представник позивачки позов підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу без їх участі. Відповідачка в судове засідання не зявилась, хоч про розгляд справи була повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що у грудні 2015 року [PERSON] домовилася з відповідачкою [PERSON] про придбання у неї за 5000 доларів США житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: Сумська область, смт. Недригайлів, вул. Петровського (на сьогодні вул. Вишнева) буд. 42. 11 грудня 2015 року позивач передала [PERSON] 2500 доларів США в рахунок оплати вартості будинку та землі, про що остання написала і передала позивачці відповідну розписку (а.с. 8). При цьому було досягнуто домовленості, що решта суми буде сплачено через шість місяців. Одразу позивач не мала змоги укласти договір купівлі продажу домоволодіння по причині того, що відповідач потребувала часу для оформлення спадщини. Відповідно, на момент передачі грошових коштів вони не мали можливості укласти договору купівлі-продажу з нотаріальним посвідченням, адже [PERSON], хоча спадщину у вигляді домоволодіння фактично прийняла, але свідоцтво про право на спадщину ще не отримала. Одночасно, позивач не мала змоги одразу сплатити всю суму та розраховувала її зібрати до закінчення шестимісячного терміну. Через деякий час [PERSON] зрозуміла, що коштів в неї не вистачить, а тому вона змушена була відмовитись від придбання майна. Про це позивачка повідомила відповідачку. Ще при написанні розписки було зазначено, що сплачені гроші мають бути повернені позивачеві у випадку, якщо не відбудеться продаж домоволодіння та землі. Тож спочатку відповідач погодилася повернути 2500 доларів США, але пообіцялася це зробити пізніше, так як такої суми в неї не було. Більше року позивачка сподівалася, що відповідач добровільно виконає обов'язок по поверненню грошей, але коли звернулася з даного питання до відповідачки в серпні 2017 року, остання повідомила, що вона не збирається повертати кошти взагалі. Таким чином, відповідачка до цього часу відмовляється повернути кошти, отримані нею в рахунок плати за майбутнє придбання будинку, господарських будівель та земельних ділянок, яке так і не відбулось, у зв'язку з чим позивачка змушена була звернутись до суду з цим позовом. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Статтею 203 ч. 4 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому раз визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язані повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержані полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Між позивачкою та [PERSON] не було укладено письмового нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку та земельних ділянок (як цього вимагає 657 ЦК України), а також не було укладено письмового нотаріально попереднього договору (як цього вимагає ст. 635 ЦК України), а лише та усна попередня домовленість, за якою сторони зобов'язалися укласти договір купівлі-продажу у майбутньому. В зв'язку з цим, відповідач [PERSON]Г повинна повернути [PERSON] 2500 доларів США, як це і передбачено ч. 1 ст. 216 ЦК України. Крім того, відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Тобто, завдаток одночасно є доказом самого факту існування зобов'язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов'язання. З огляду на зазначене та положення статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов'язання, якого між [PERSON] та [PERSON] не існує, адже будь-яких письмових нотаріально посвідчених договорів щодо продажу майна вони не укладали. Тому сплачені позивачем кошти не можуть визнаватися завдатком. Аванс, як і завдаток, є доказом, який посвідчує факт наявності зобовязання (доказова функція), а також зараховується в рахунок майбутніх платежів (платіжна функція), але не може бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобов'язання. Сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення у разі невиконання договору. Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна між [PERSON] та [PERSON] не укладався, то відповідно до норм статті 570 ЦК України одержані останньою від позивачки грошові кошти є не завдатком, а авансом, який підлягає поверненню в розмірі сплаченої суми 2500 доларів США, що за офіційним курсом доларів США станом на 10.08.2017 року становить 64311,26 грн. (2500 х 25,724503 = 64311,26). Враховуючи викладене, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 64311 грн. 26 коп. авансу, отриманого за домоволодіння, розташоване за адресою: Сумська область, смт. Недригайлів, вул. Петровського (Вишнева), 42, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 960 грн. витрат по сплаті судового збору, з яких 640 грн. за звернення до суду з позовною заявою та 320 грн. за подачу заяви про забезпечення позову. Стосовно вимоги про стягнення з відповідача витрат за надання правової допомоги в розмірі 5000 гривень, суд вважає, що з урахуванням рівня складності справи та часу перебування адвоката в судовому процесі, в достатній мірі буде відшкодування зазначених витрат у розмірі 1000 гривень.

Outcome: partial