Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та встановлення факту не правильного запису. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після смерті матері відкрилася спадщина, яку вона прийняла належним чином, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16.04.2018 р. При підготовці виготовлення документів на земельну ділянку, виявилося, що на ім'я [PERSON] видавався державний акт про право власності на земельну ділянку від 18.07.2006року [NUMBER] реєстрація акту відбулася після смерті [PERSON]. Але як вбачається з отриманої копії сертифіката від 10.10.1996року та державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 18.07.2006року, ім'я матері зазначено не правильно [PERSON] замість вірного [PERSON]. Даний факт унеможливлює оформлення позивачем спадщини. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася але надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила їх задовольнити, а справу розглянути без її участі. Представник Новгород-Сіверської РДА Чернігівської області Буй Г.Г. в судове засідання не з'явився, але надав суду клопотання в якому позовні вимоги визнають в повному обсязі просить провести розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини четвертої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 ЦПК України. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав: [INFO] померла мати позивача [PERSON] свідоцтво про смерть від 23.03.2006 р. [NUMBER], актовий запис №07. (а.с.8) На ім'я [PERSON], на підставі розпорядження Новгород-Сіверської райдержадміністрації № 99 від 20 березня 2006року, був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку. (а.с.12) Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.04.2018року [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON].(а.с.9) В судовому засіданні встановлено, що 18 липня 2006 р Новгород-Сіверською райдержадміністрацією при видачі Державного акту на право приватної власності на землю від 18 липня 2006 року [NUMBER] була здійснена помилка у ім'ї та записано як [PERSON] замість вірного [PERSON].(а.с.12). Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР (в редакції на день виникнення спірних правовідносин) правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Згідно зі статтею 10 ЦК УРСР, в якій розкрито зміст правоздатності громадян, громадяни, серед іншого, можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно. Частиною першою статті 125 Земельного кодексу України (на час виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Частиною першою статті 126 Земельного кодексу України (на час виникнення спірних правовідносин) було визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Враховуючи наведені вище законодавчі положення суд приходить до висновку, що видача Новгород-Сіверською районною державною адміністрацією Чернігівської області на ім'я [PERSON] державного акту про право власності на земельну ділянку була здійснена в порушення вимог норм цивільного законодавства України, оскільки після смерті особа не може набувати право власності на майно, зокрема й на земельні ділянки. Вказаний вище державний акт був виданий [PERSON], як особі, що мала право на земельну частку (пай), яке посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 17 розділу Х Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Таким чином, у зв'язку з видачею на ім'я [PERSON] після її смерті державного акту на право власності на земельну ділянку, сертифікат на право на земельну частку (пай), що посвідчував право вимоги останнього на відведення у приватну власність земельної ділянки, яке входило до складу спадщини [PERSON], став недійсним. Це в свою чергу призвело до порушення прав позивача щодо набуття у порядку спадкування права на земельну частку (пай). За таких обставин суд вважає за необхідне захистити права позивача, визнавши недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved