Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт , що вона є єдиним опікуном свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Заяву мотивувала тим, що з 24.06.2011 року по березень 2014 року заявник перебувала в шлюбі з [PERSON] . В даному шлюбі в подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу [PERSON] проживав окремо від сина, участі у догляді за ним та у його вихованні не брав, тому [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батька своєї дитини [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2018 року у справі №127/22481/18 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON]. , [INFO] . Заявник наразі одружена з [PERSON] . Останній проживає в Ізраїлі. Заявник разом з сином хочуть переїхати до нього, однак при оформленні документів для виїзду стало відомо, що МВС Ізраїлю не дає дозволу на в`їзд сина заявника без посвідчення відповідного дозволу батька або особи, яка зазначена в свідоцтві про народження дитини як батько. Рішення суду про позбавлення батька дитини батьківських прав для цього виявилося недостатнім, у заявника витребували документ, який підтверджує, що дитина знаходиться під опікою матері, що мама являється єдиним законним представником дитини і те, що інших осіб, які є опікунами у дитини немає. Для вирішення цього питання заявник зверталася до Посольства України в Ізраїлі, Посольства Ізраїлю в Україні та Служби у справах дітей Вінницької міської ради, однак їй стало відомо, що це питання можна вирішити лише в судовому порядку. Викладене стало підставою для звернення заявником до суду з цією заявою. Ухвалою судді від 11.11.2020 року у справі відкрито окреме провадження, справу призначено до розгляду. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала, просила її задовольнити. Представник Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Заінтересована особа повідомлена про день, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку (а.с. 23) Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши заявника, суд дійшов висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що під час шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначені обставини доказуванню не підлягають, оскільки встановленні заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2018 року у справі №127/22481/18, яким [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] (а.с.6-8). Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 09.01.2019 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , про що 09.01.2019 року складено відповідний актовий запис №42 (а.с.11). Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.5,11). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Вінницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області 14.02.2019 року, прізвище сина [PERSON] , народженого у подружжя [PERSON] та [PERSON] 01.09.2011 року, змінено на « [PERSON] » (а.с.6). Згідно доводів заяви [PERSON] її чоловік [PERSON] проживає в Державі Ізраїль. Заявник разом з сином [PERSON] хочуть переїхати до нього, однак при оформленні документів для виїзду стало відомо, що МВС Ізраїлю не дає дозволу на в`їзд сина заявника без посвідчення відповідного дозволу батька /особи, яка зазначена в свідоцтві про народження дитини як батько або документа, який підтверджує, що [PERSON] є єдиним законним опікуном свого сина. В позасудовому порядку встановлення такого факту є неможливим, тому заявник змушена була звернутися до суду з відповідною заявою. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.1 ст. 242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно з п.п. 2,6 ч.1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав перестає бути законним представником дитини; втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Також у ч.2 ст. 6 цієї Конвенції зазначається, що держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини. Відповідно до п. 1 абз.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1996 суд може встановити факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідно заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. В ході розгляду справи судом було встановлено, що заявник [PERSON] є єдиним опікуном свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Юридичний факт встановлюється з метою реалізації заявником її права на виїзд зі своїм малолітнім сином за межі України. Факти, викладені в заяві, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, тому заява [PERSON] підлягає задоволенню. Судовий збір, відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, залишити за заявником. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved