Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31 липня 2008 року між нею та відповідачем, [PERSON], було зареєстровано шлюб. 23 лютого 2010 року шлюб між ними розірвано. Вони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач постійно ухилявся від виконання обовязку щодо виховання сина, не спілкується із сином, не цікавиться його життям. Також відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина. На підставі вищевикладеного позивач просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина - [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 25% від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Позивач суду пояснила, що в 2014 році вона з двома своїми сина переїхали до м.Верхньодніпровськ з м.Луганськ у звязку з проведенням на території Луганської області антитерористичної операції. Відповідач залишився у м.Луганськ. З того часу він не цікавиться життям свого сина, навіть не телефонує, з ним не спілкується, хоча він знає де вони проживають, оскільки позивач підтримує звязок з його сестрою та мамою. Ніякої допомоги на утримання сина відповідач не надає. Ніколи не перешкоджала спілкуванню відповідача з сином. Окрім того цього літа вона мала можливість поїхати у гості до своєї подруги за кордон, проте через відсутність згоди батька сина не змогла цього зробити. Вирішила звернутися до суду з метою захисту прав та інтересів дитини. Представник позивача суду також пояснив, що відповідач свідомо не бажає спілкуватися з дитиною, не приймає участь в його утриманні, що є підставою для позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів. Представник третьої особи в судовому засіданні суду пояснила, що до них дійсно зверталася [PERSON] з метою вирішення питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], їй було рекомендовано звернутися до суду, оскільки вислухати батька дитини не було можливим. У вирішенні цього питання представник органу опіки та піклування покладалася на розсуд суду. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, вислухавши малолітню дитину, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.3). Дитина мешкає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні, що підтверджується довідкою від 21 жовтня 2014 року про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (а.с.4). [PERSON] займається його мати [PERSON] Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, що підтверджується педагогічною характеристикою [PERSON] (а.с.12) та показами свідків. Так свідок [PERSON] суду показала, що приблизно в серпні 2014 року [PERSON] разом зі своїми двома синами приїхала до м.Верхньодніпровськ як особи, переміщені з тимчасово окупованої території. Знайома особисто з позивачем та її сімєю та їй відомо, що батько [PERSON] з ним не спілкується, ним не опікується. У розмовах [PERSON] також не згадує про батька, нічого про нього не розповідає. Позивач характеризується позитивно, нею створено всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей. Свідок [PERSON] суду показала, що познайомилася з позивачем два роки тому, коли вона приїхала разом з дітьми до м.Верхньодніпровськ з м.Луганськ. Батька [PERSON] за весь цей час взагалі не бачила. Позивач намагалася з ним звязатися, але він ніякої участі у вихованні сина не приймає, ніякої допомоги не надає. [PERSON] про батька нічого не розповідає. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані турбуватися про стан здоровя дитини, її фізичний та духовний розвиток. Статтею 51 Конституції України на батьків покладено обовязки утримувати дітей до досягнення повноліття. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, в тому числі, особа, в сімї якої проживає дитина. Судом встановлено, що [PERSON] свідомо не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї малолітньої дитини, [PERSON], не забезпечує його медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з ним, не утримує його, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обовязками, що, на думку суду, необхідно розцінювати як ухилення від виховання дитини, а тому позовні вимоги [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав є законними та обґрунтованими. Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не виконує обовязки по утриманню свого малолітнього сина, [PERSON], добровільно допомогу на його утримання не надає. Відповідно до ст. ст. 166, 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, навіть якщо вона позбавлена батьківських прав. Відповідно до положень ст.ст. 182, 183 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на дитину підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивачу було надано відстрочку сплати судового збору до ухвалення у справі рішення, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати як за вимоги немайнового та майнового характеру відповідно до розміру ставок судового збору, визначеному ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 5 ст. 164 Сімейного кодексу України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved