Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про скасування постанови, зобовязання призначити та виплатити суму допомоги, стягнення суми допомоги. В обґрунтування позову позивач вказує, що вона з 02.11.1976 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. ЇЇ чоловік помер 17.04.2014 року. При житті він отримав професійне захворювання та йому було встановлено втрату професійної працездатності 25 % безстроково. Щомісячні страхові виплати він отримував у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ровеньки Луганської області. На момент смерті розмір щомісячної страхової виплати становив 2173,39 грн. виходячи із середньомісячної заробітної плати в розмірі 8693,57 грн. Постановою № 1211/4031/4031.1./15 від 16.11.2015 відповідачем було призначено [PERSON] одноразову допомогу сім'ї у разі смерті потерпілого в розмірі 130403,40 грн. Розрахунок одноразової допомоги був проведений виходячи із суми щомісячної страхової виплати її чоловіка, яку він отримував за життя, у розмірі 2173,39 грн. При усному зверненні до відповідача позивачу було повідомлено, що одноразова допомога сім'ї у разі смерті потерпілого розрахована виходячи із щомісячної страхової виплати в зв'язку з тим, що на момент смерті її чоловік не працював. Однак з розміром одноразової допомоги та її розрахунком виходячи із щомісячної страхової виплати [PERSON] не згодна, вважає, що відповідачем порушені її права, передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» з тих підстав, що право на отримання одноразової допомоги сім'ї у разі смерті потерпілого у неї виникло з дня смерті її чоловіка, але не раніше дня виникнення права на виплати тобто з 07.07.2014 - з дати встановлення МСЕК причинного зв'язку смерті з раніше отриманим професійним захворюванням. Таким чином, при вирішенні питання виплати одноразової допомоги сім'ї у разі смерті потерпілого необхідно керуватися Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції чинній на момент виникнення права на ці виплати. У звязку з цим у вказаному позові [PERSON] просить про наступне: - скасувати постанову Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області № 1211/4031/4031.1./15 від 16.11.2015 про призначення одноразової допомоги сім'ї та особам, які мають на неї право у разі смерті потерпілого; - зобов'язати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області призначити та виплатити [PERSON] одноразову допомогу сім'ї у разі смерті потерпілого [PERSON] у розмірі п'ятирічної заробітної плати потерпілого, а саме 521614,20 грн. виходячи із середньомісячної заробітної плати, яка була визначена при останньому перерахунку страхових виплат потерпілому, у сумі 8693,57 грн.; - стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на користь [PERSON] недоотриману суму одноразової допомоги сімї у разі смерті потерпілого [PERSON] у розмірі 391210,80 грн. Представник відповідача через канцелярію суду надав письмові заперечення проти позову, в яких просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, оскільки посилання позивача на частину 7 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не є доцільним. Представник відповідача зазначає, що у разі, коли потерпілий загинув на виробництві, або отримав травму і помер від неї в лікарні, не потрібний причинний зв'язок смерті потерпілого з раніше отриманою травмою. Для розрахунку страхових виплат застосовується заробітна плата потерпілого перед настанням страхового випадку. Разом з тим потерпілий на момент своєї смерті не працював та отримував щомісячні страхові виплати, які і є його доходом, тому розрахунок допомоги проводився виходячи із розміру щомісячної страхової виплати. Також пункт 21 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6 роз'яснює судам, що в разі смерті потерпілого, який сам одержував страхові виплати й не працював, розмір страхових виплат утриманцям визначається із суми таких виплат померлому та його пенсії. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, які викладені у позові та просив позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позову з підстав, які вказані в запереченнях на позов, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Пояснити, чому Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області не був врахований пункт 12 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат з загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вона не змогла. Дослідивши надані учасниками розгляду справи докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-БА № 340434, виданого 02 листопада 1976 року бюро ЗАГС Дивногорского горисполкома (російською), [PERSON] (російською) 02 листопада 1976 року уклав шлюб з [PERSON] (російською), про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено відповідний запис № 251. Після укладення шлюбу дружині було присвоєно прізвище [PERSON] (російською). Постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ровеньки Луганської області № 1213/4031/4031/9 від 29.03.2013 «Про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 01 березня 2013 року» було призначено потерпілому [PERSON] перераховану щомісячну грошову суму (вид виплат 410) в розмірі 2173,39 грн. Виплати вирішено провадити з 01 березня 2013 року безстроково виходячи з відкоригованої середньомісячної заробітної плати станом на 01 березня 2013 року в розмірі 8693,57 грн. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 396116, виданого 18.04.2014 виконавчим комітетом Ясенівської селищної ради м. Ровеньки Луганської області, [PERSON] помер 17 квітня 2014 року у віці 68 років, про що складено відповідний актовий запис № 54. Згідно копії довідки про причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом серії АА № 0001713 від 31.10.2014 року, [PERSON] (російською) помер 17 квітня 2014 року у звязку з професійним захворюванням. Підставою видачі довідки є акт огляду МСЕК № 14-119. 16 листопада 2015 року постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області № 1211/4031/4031.1/15 «Про призначення одноразової допомоги сімї та особам, які мають на неї право у разі смерті потерпілого» було призначено одноразову допомогу у разі смерті потерпілого [PERSON] його сімї в розмірі 130403,40 грн. Розрахунок страхової виплати проводився із врахуванням середньомісячної заробітної плати у розмірі 2173,39 грн. Згідно з вимогами частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №1105-ХІV від 23.09.1999 року (в редакції, що діяла на час смерті потерпілого) одноразова допомога виплачується потерпілому в місячний строк з дня визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, а в разі смерті потерпілого - у місячний строк з дня смерті застрахованого особам, які мають на це право. Отже, право на отримання одноразової допомоги внаслідок смерті чоловіка позивача, який є потерпілим в розумінні вищенаведеного Закону, виникло у позивача з дня смерті потерпілого, у звязку із чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» №1105-ХІV від 23.09.1999 року в редакції, що діяла на час смерті потерпілого. Із правильністю застосування саме такої редакції Закону в судовому засіданні погодилися обидві сторони справи. Згідно статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (тут і далі за текстом рішення в редакції, що діяла на час смерті потерпілого) страховими виплатами є грошові суми, які згідно із ст. 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми складаються із, зокрема, страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого). Отже, Закон розрізняє три окремих категорії отримувачів одноразової допомоги: 1) потерпілий; 2) члени сімї потерпілого; 3) особи, які перебували на утриманні потерпілого. У відповідності до частини 7 статті 34 цього Закону у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен буті не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого. В абзаці 2 частини 9 статті 34 вищенаведеного Закону передбачено, що у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у статті 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону. Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів. Отже, Закон серед іншого розрізняє два окремих підходи до обчислення такої допомоги в разі смерті потерпілого: 1) загальний підхід, за якого члени сім'ї потерпілого отримують допомогу в розмірі не меншому за п'ятирічну заробітну плату потерпілого (ч. 7 ст. 34 Закону); 2) спеціальний підхід, за якого розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у статті 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті (абз. 2 ч. 9 ст. 34 Закону). Суд звертає увагу, що стаття 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» регламентує право певних категорій осіб на одержання щомісячних страхових виплат (пенсії) внаслідок смерті потерпілого. До таких категорій осіб належать непрацездатні особи, а також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку. Доказів того, що позивач отримує щомісячні страхові виплати внаслідок смерті потерпілого, до суду надано не було. Посилання представника відповідача в своїх запереченнях на пункт 21 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6 є неналежним, оскільки вказаний пункт постанови Пленуму стосується непрацездатних осіб, які знаходилися на утриманні потерпілого. Згідно із ч. 4 ст. 75 Сімейного кодексу України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідачем не було надано до суду жодних доказів того, що позивач станом на час смерті свого чоловіка отримувала заробітну плату, пенсію, доходи від використання майна, інші доходи, що не забезпечували їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Більш того, в судовому засіданні представник відповідача вказала, що призначення позивачу виплати згідно із абзацем 2 частини 9 статті 34 Закону №1105-ХІV було проведено на підставі лише того факту, що чоловік позивача станом на час смерті не працював, тобто без зясування того, чи перебувала дружина потерпілого на його утриманні. З копії трудової книжки позивача вбачається, що вона була звільнена з роботи на підставі наказу від 10.11.2010 року у звязку із виходом на пенсію за віком. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачем не надано жодних доказів того, що позивач [PERSON] перебувала на утриманні свого померлого чоловіка станом на час його смерті, а отже позивач мала право на виплати в розмірі, який визначено частиною 7 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Посилання представника відповідача на рішення інших судів у справі № 459/5310/14-ц та № 4611953 у Єдиному державному реєстрі судових рішень є неналежними, адже у вказаних рішеннях суди не вдавалися до аналізу того, чи перебували позивачі на утриманні у потерпілих станом на час смерті потерпілого. Як передбачено статтею 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Із загального змісту Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» вбачається, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі здійснювати страхові виплати. Тобто, в даному випадку вірним способом захисту права позивача на отримання повного обсягу страхових виплат є скасування спірної постанови, зобовязання відповідача призначити страхову виплату у повному розмірі та зобовязання відповідача здійснити виплату страхової суми із урахуванням раніше здійсненої суми виплати. Одночасна вказівка у резолютивній частині рішення на зобовязання відповідача виплатити страхову суму та вказівка на стягнення страхової суми з відповідача зробить рішення незрозумілим та може призвести до подвійної виплати страхової суми на користь позивача, у звязку із чим у задоволенні вимоги про стягнення суми страхової виплати з відповідача належить відмовити. Частинами 10, 12 статті 34 Закону передбачено, що середньомісячний заробіток для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв'язку із втраченим ним заробітком (або відповідної його частини) визначається згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Середньомісячний заробіток, обчислений у порядку, передбаченому частиною десятою цієї статті, береться для визначення розміру одноразової допомоги потерпілому або членам його сім'ї та особам, які перебували на його утриманні, у разі смерті потерпілого. Вищевказаний порядок обчислення середньої заробітної плати визначений Постановою Кабінету Міністрів України № 1266 від 26.09.2001 року «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням. Цією постановою затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат з загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, в редакції чинній на момент виникнення права на виплати (далі Порядок). Відповідно до останнього абзацу пункту 12 Порядку у разі встановлення причинного зв'язку смерті застрахованої особи з ушкодженням здоров'я відповідно до законодавства середня заробітна плата для призначення суми одноразової допомоги сім'ї обчислюється виходячи з розміру середньої заробітної плати, яка була визначена при останньому перерахунку страхових виплат. Щодо самого розрахунку одноразової допомоги, розмір якої повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого (ч. 7 ст. 34 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»), слід зазначити, що середня заробітна плата (дохід) чоловіка [PERSON], яка була визначена при останньому перерахунку страхових виплат, складала - 8693,57 грн., але відповідачем одноразова допомога сім'ї у разі смерті потерпілого була розрахована виходячи із щомісячної страхової виплати в зв'язку з тим, що на момент смерті чоловік позивача не працював. Відповідно до постанови № 1213/4031/4031/9 від 29.03.2013 на момент смерті чоловіка позивача його середньомісячна заробітна плата становила 8693,57 грн. Тобто розрахунок одноразової допомоги сім'ї у разі смерті потерпілого слід розраховувати виходячи з суми в розмірі 8693,57 грн. (середньомісячна заробітна плата) X 60 місяців = 521614,20 грн. Саме така сума має бути призначена позивачу. Щодо позовних вимог позивача в частині зобовязання відповідача виплатити одноразову допомогу сім'ї у разі смерті потерпілого [PERSON] у розмірі п'ятирічної заробітної плати потерпілого, а саме в розмірі 521614,20 грн. виходячи із середньомісячної заробітної плати, суд зазначає, що вказана вимога підлягає задоволенню в сумі 391210 грн. 80 коп., тобто із урахуванням раніше здійсненої відповідачем виплати в розмірі 130403,40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи норми статті 88 ЦПК України, а також той факт, що позов задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в загальному розмірі 3912 грн. 10 коп. - пропорційно до розміру задоволених вимог майнового характеру.

Outcome: partial