Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та стягнення з відповідача судових витрат. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.10.2008 року. [INFO] у шлюбі народився син [PERSON] . Позивач зазначає, спільне життя з відповідачем не склалося, в червні 2017 року вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/9702/17 шлюб між нею та відповідачем розірвано. Позивач вказує, що повне відчуження відповідача, як батька, до свого сина було помітне ще під час припинення шлюбних стосунків. В подальшому відповідач цілком втратив цікавість до свого сина, зовсім не виявляє до дитини батьківських почуттів, не цікавиться життям сина, його успіхами у навчанні, станом здоров`я. Заборгованість відповідача по аліментах на утримання дитини з лютого по липень 2019 року становить 41 255,50 грн. Зазначає, що за необхідності отримання дозволу на виїзд дитини за кордон відповідач неодноразово вимагав від неї грошові кошти у розмірі 200 - 300 доларів США на надання такого дозволу, що і обумовило необхідність звернення її до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на сина. Позивач стверджує, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не приймає жодної участі у житті дитини. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.09.2019 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та витребувано від Органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації висновок про розв`язання спору щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 27, 28). Ухвалою суду від 27.11.2019 р. залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації за місцем проживання дитини сторін по справі (а.с. 52, 53). Ухвалою суду від 27.11.2019 р. витребувано від Органу опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 54, 55). Ухвалою суду від 17.02.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 75, 76). В судове засідання з`явились представник позивача [PERSON] та представник третьої особи Органу опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації Кошовий Г.І. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки представника суд не повідомлено. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного та думки представника позивача судом 30.06.2020 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні представник позивача позов та викладені у ньому обставини підтримав, просив задовольнити позовні вимоги. Додатково пояснив, що після подачі позову ситуація не змінилася, аліменти на дитину відповідач жодного разу не сплачував, життям сина не цікавиться, після розлучення сторін відповідач дитину не бачив та сину не телефонував; позивач ніколи не перешкоджала відповідачу у зустрічах з дитиною. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що органом опіки вживалися заходи, щоб зв`язатися зі сторонами, відповідач письмово та по телефону запрошувався до служби у справах дітей та до міського центру дитини для бесіди з психологом та отримання відповідних висновків, однак на такі запрошення не з`явився. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи Органу опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.10.2008 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.08.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 9). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 29.07.2019 року виданої Дніпровським РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] станом на 01.07.2019 року становить у розмірі 41 255,50 грн. (а.с. 19, 20). Згідно положень ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як роз`яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За нормою п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно положень частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України та вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. На підтвердження позовних вимог позивачем надано відповідь лікаря Кихтенко Л.В. від 31.07.2019 р. на адвокатський запит у якій зазначено про те, що [PERSON] спостерігається у лікаря з 2016 року, протягом вказаного періоду батько дитини жодного разу не цікавився станом здоров`я сина, хоча звернення за медичною допомогою були регулярними і достатньо частими, не приводив дитину на огляд лікаря, не оплачував витрати на лікування дитини (а.с. 16). За повідомленням Дніпровського Управління поліції ГУНП в м. Києві від 15.09.2019 р., [PERSON] із заявами про те, що [PERSON] перешкоджає йому у виконанні його батьківських обов`язків стосовно їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] , до управління поліції не звертався (а.с. 17). З відповіді на адвокатський запит до Альтернативної початкової школи «Alpa School» від 29.08.2019 року, [PERSON] , [INFO] , навчається у вказаному навчальному закладі протягом 2017-2018 та 2018-2019 навчальних років, адміністрація закладу не знайома з [PERSON] , останній був відсутній на всіх батьківських зборах, що відбувалися під час навчання [PERSON] у школі, не відвідував та не приймав участі у будь яких культурних заходах, що проводилися у навчальному закладі (а.с. 13). Згідно Висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.03.2020 року за № 109/04/40-2366 (протокол засідання Комісії № 5 від 11.03.2020 р.), з початку 2017 р. коли [PERSON] та [PERSON] почали проживати окремо, дитина залишилась на утриманні матері. З пояснень гр. [PERSON] стало відомо, що з дитиною батько бачився останній раз в 2017 році, з того часу колишній чоловік не зустрічався та не телефонував дитині, навіть у святкові дні і дні народження. Протягом цього часу [PERSON] не отримувала ніякої допомоги з догляду та утримання дитини. Дитина була позбавлена піклування та уваги з боку батька. Вихованням дитини починаючи з 2017 р. займається мати [PERSON] . Батько дитини жодного разу не був присутній на святах дитини та його днях народження, не приймає участі у його вихованні, навчанні, розвитку та утриманні, не цікавиться успіхами та здоров`ям, не турбується про фізичний і духовний розвиток дитини, його харчуванням, лікування та освіту, не вітає з днем народження та іншими святами. Відповідно до акту обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , дитині створено належні умови для проживання, повноцінного та всебічного розвитку. Громадянка [PERSON] належним чином виконує свої батьківські обов`язки: утримає та виховує сина, піклується про стан його здоров`я, навчання та дозвілля. Громадянин [PERSON] самоусунувся від виховання дитини та нехтує батьківськими обов`язками: не виявляє турботи до свого сина, не цікавиться його особистим життям, здоров`ям, не надає моральної підтримки, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно даного висновку Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 104-106). Службою у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації направлявся запит від 10.02.2020 р. до Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про проведення психологічного обстеження неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з метою вивчення психоемоційного стану та його особистісних характеристик, особливостей дитячо-батьківських відносин, прихильності дитини до батьків чи інших родичів. За результатами складеного висновку № 36 від 10.03.2020 року психологічного обстеження, у неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , сформована надійна емоційна прив`язаність до матері. Він включає до складу своєї сім`ї маму, нареченого матері [PERSON] , бабусю та дідуся. Потреба хлопчика в наявності дорослого чоловіка в його житті на даний момент задоволена нареченим його матері, з яким дитина себе ідентифікує, сумує за ним, демонструє емоційну прив`язаність та пов`язує із ним плани на майбутнє. [PERSON] не проявляє емоційної прив`язаності до батька. Говорить про відсутність цієї людини в його житті, відчуває по відношенню до нього гнів та образу (а.с. 107-109). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] , не проявляє до дитини батьківської турботи, не піклується про сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, не зустрічається і не спілкується з сином, не піклується про його фізичний і духовний розвиток дитини, не готує сина до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням та побутовими потребами, не дає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, дитина проживає з позивачем, яка займається вихованням та утриманням сина. За вимогами частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У спростування наведеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. За викладених обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений позивачем судовий збір в дохід держави в сумі 768,40 грн. (а.с. 6).

Outcome: approved