Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Насінневе», в якому просить стягнути з останнього на її користь орендну плату за 2004 - 2015 роки включно, відповідно до договору оренди землі, укладеного між [PERSON] , яка померла [INFO] та Приватним акціонерним товариством «Насінневе», зареєстрованого 20 лютого 2003 року в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 47. 17 грудня 2019 року [PERSON] , від імені та в інтересах якої дії адвокат Мякота Т. М, було подано уточнену позовну заяву до Приватного акціонерного товариства «Насінневе», із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, відповідно до якої представник позивача просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Насінневе»на користь [PERSON] орендну плату за 2004 - 2015 роки включно, відповідно до договору оренди землі, укладеного між [PERSON] , яка померла [INFO] та Приватним акціонерним товариством «Насінневе», зареєстрованого 20 лютого 2003 року в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 47 у розмірі 30349 гривень 45 копійок, інфляційні втрати у розмірі 56596 гривень 02 копійки, три проценти річних в розмірі 6577 гривень 67 копійок, всього 93523 гривні 14 копійок, та стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування уточнених позовних вимог представник позивача зазначила, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 8383. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, 25 липня 1995 року, реєстраційний № 196, відповідно до якого заповіла [PERSON] , все те, що буде належати їй на день смерті та на що по закону буде мати право. Після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої входять земельні ділянки, площею 4,6000 гектарів, кадастровий № 6324285500:07:000:0812, та площею 0,8600 гектарів, кадастровий № 6324285500:07:000:0813, в межах згідно з планом, які розташовані на території Старовірівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ХР № 068847, виданого 11 травня 2002 року на підставі рішення виконавчого комітету Старовірівської сільської ради від 20 грудня 2001 року. Власником вказаних земельних ділянок є позивач у справі на підставі рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 29 лютого 2016 року, справа № 631/270/16-ц. За життя між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Насінневе» був укладений договір оренди землі, зареєстрований 20 лютого 2003 року в Книзі записів Державної реєстрації договорів оренди землі за № 47. З того часу орендна плата за користування землею з боку Приватного акціонерного товариства «Насінневе», не сплачувалась. Розмір орендної плати складає 30349 гривень 45 копійок, інфляційні втрати у розмірі 56596 гривень 02 копійки, 3% річних у розмірі 6577 гривень 67 копійок, усього, на думку сторони позивача, підприємство заборгувало 93523 гривні 14 копійок. На звернення позивача до Приватного акціонерного товариства «Насінневе» з питання виплати орендної плати за період з 2004 по 2015 рік, [PERSON] отримала відмову, оскільки нею з вказаним господарством договорів оренди землі не укладалось. На звернення позивача до відділу Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області про видачу належним чином завіреної копії договору оренди земельних ділянок було отримано відмову, у зв`язку з тим, що примірник договору оренди у Відділі Держкомзему у Нововодолазькому районі Харківської області відсутній. На адвокатський запит від 28 серпня 2016 року № 168/16 та доповнення до адвокатського запиту від 17 жовтня 2016 року № 184/16 до відповідача по справі, Приватного акціонерного товариства «Насінневе» про надання належним чином завіреної копії договору оренди землі, зареєстрованого в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди за № 47 від 20 лютого 2003 року, відповідач копію не надав. Вищезазначене зумовило позивача звернутись з позовом до суду для захисту своїх прав та інтересів. 19 січня 2018 року відповідачем у справі - Приватним акціонерним товариством «Насінневе» у відповідності до приписів статті 178 Цивільного процесуального кодексу України на електронну адресу суду був надісланий відзив на позовну заяву, що був зареєстрований за вхідним № ЕП-47/18-вх, у якому відповідач зазначив, що Приватне акціонерне товариство «Насінневе» проти задоволення позову [PERSON] заперечує, оскільки між [PERSON] , яка померла [INFO] та Приватним акціонерним товариством «Насінневе», договори оренди землі не укладались. Крім того, позивачем не надано доказів того, що орендарем по договору оренди землі, зареєстрованого за № 47 від 20 лютого 2003 року строком на 5 років є саме Приватне акціонерне товариство «Насінневе». Натомість, як вказав відповідач, у листі Відділу Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області не вказується, що орендарем за вказаним договором є Приватне акціонерне товариство «Насінневе», тому це є припущення позивача. Позивачем не вказано, яким чином відповідач порушив право позивача, адже звертаючись до Приватного акціонерного товариства «Насінневе» із заявою від 13 травня 2016 року [PERSON] не вказано на підставі якого договору оренди землі їй слід виплатити орендну плату, за які роки та у якому розмірі. (а. с. 57 - 59, т. 1). Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області були надані до суду письмові пояснення відповідно до положень статті 181 Цивільного процесуального кодексу України, що були зареєстровані за вхідним № 1610/19-вх від 04 березня 2019 року, відповідно до яких представник управління зазначив, що земельні ділянки, площею 4,6000 гектарів, кадастровий № 6324285500:07:000:0812, та площею 0,8600 гектарів, кадастровий № 6324285500:07:000:0813, в межах згідно з планом, які розташовані на території Старовірівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належали [PERSON] , відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ХР №068847, які були предметом договору оренди на період з 2003 року по 2008 року. Проте, третя особа звернула увагу суду на те, що у позовній заяві [PERSON] вказує, що відповідно до листа Відділу Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області від 24 червня 2016 року, кадастрові номери земельних ділянок площами 4,60 га та 0,86 га при укладанні договору оренди землі наступні: кадастровий номер 63242855:00:07:000:0591 та кадастровий номер 6324285500:07:000:0591. Однак, як слідує з інформації, вказаної у листі Відділу Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області від 24 червня 2016 року, що міститься у додатках до позовної заяви, кадастрові номери вищевказаних земельних ділянок відповідно до Книги записів державної реєстрації договорів оренди землі, наступні: 6324285500:07:000:0591 та 63242855:00:07:000:0592. Посилаючись на приписи статті 12, частини 1 статті 16, частини 3 статті 28, пункту 1 частини 1 статті 26 та статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент укладання договору), представник третьої особи зазначив, що умова автоматичного поновлення договору між сторонами у справі передбачена не була. Крім того було встановлено, що у поземельній книзі наявна інформація щодо реєстрації права оренди на вказані земельні ділянки з 24 травня 2016 року у Фермерському господарстві «Труд 2012» строком на 10 років. Також, представник Головного управління звертав увагу на ту обставину, що позивач пропустив строк позовної давності і повинна довести, у зв`язку з зазначеним, певні обставини на поважність причин її пропуску (а. с. 142 - 143, т. 1). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Старовірівська сільська рада Нововодолазького району Харківської області своїм правом надати письмові пояснення у відповідності до статті 181 Цивільного процесуального кодексу України, не скористалась. На адресу суду надіслано заяву за підписом секретаря Старовірівської сільської ради Красноградського району Харківської області Л. Балюк, що була зареєстрована за вхідним № 117/21-вх від 14 січня 2021 року, у якій вказано, що сільська проти задоволення позову [PERSON] не заперечує, розгляд справи просить провести без участі їх представника (а. с. 39, т. 2). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленою 07 вересня 2017 року під головуванням судді Пархоменко І. О. було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Насінневе», із залученням третіх осіб: Відділу у Нововодолазькому районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області про стягнення орендної плати за договором оренди. 15 вересня 2017 року Нововодолазьким районним судом Харківської області під головуванням судді Пархоменко І. О. постановлено ухвалу, якою цивільну справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 27 червня 2018 року замінено третю особу по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору з Відділу Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області на Головне управління Держгеокадастру у Харківській області. Строк відрядження судді Пархоменко І. О. закінчився 06 серпня 2018 року, цивільна справа № 631/205/17 по суті не розглянута. Згідно розпорядження керівника апарату суду від 21 вересня 2018 року за № 1177 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 вересня 2018 року, справу передано до розгляду судді Трояновській Т. М. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 24 вересня 2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Насінневе», із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, про стягнення орендної плати за договором оренди, прийнято до провадження суддею Трояновською Т. М. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 19 серпня 2019 року за клопотанням представника позивача витребувано від Приватного акціонерного товариства «Насінневе» оригінал та належним чином завірену копію договору оренди, укладеного між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Насінневе», зареєстрованого в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 47 від 20 лютого 2003 року та відомості про нарахування орендної плати за вказаним договором оренди землі за 2004 по 2015 року включно. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 25 лютого 2020 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Насінневе», із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, про стягнення орендної плати за договором оренди. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 28 серпня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Насінневе», із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, про стягнення орендної плати за договором оренди, до судового розгляду. Також Нововодолазьким районним судом Харківської області неодноразово постановлялись ухвали про відкладення розгляду справи. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Насінневе», із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, про стягнення орендної плати за договором оренди, судом не вживалось. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності не надала, однак скористалась правом, наданим їй частиною 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, щодо участі у судовому процесі через представника - адвоката Мякоти Т. М. Представник позивача - адвокат Мякота Тетяна Миколаївна у судове засідання також не з`явилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, представник позивача через канцелярію суду 16 серпня 2021 року надала заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 4591/21-вх, в якій зазначила, що підтримує уточнені позовні вимоги у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, просила розгляд справи провести за її відсутності (а. с. 56, т. 2). Уповноважений представник Приватного акціонерного товариства «Насінневе» у судове засідання теж не прибув, хоча про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені завчасно відповідно до приписівЦивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, директор Приватного акціонерного товариства «Насінневе» Сокол О. В. на електронну адресу суду надіслав заяву, що була зареєстрована за вхідним № ЕП-603/21-вх. від 20 квітня 2021 року, відповідно до якої просив здійснити розгляд справи без участі представника відповідача, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. (а. с. 51, т. 2). Уповноважений представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в судове засідання не прибув. Про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені завчасно відповідно до вимогЦивільного процесуального кодексу України. У відповідності до приписів частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Д. Поліщук на адресу суду надіслав заяву, що була зареєстрована за вхідним № 620/21-вх. від 02 лютого 2021 року, відповідно до якої просив суд розгляд справи провести за відсутності представника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (а. с. 42 - 43, т. 2). Уповноважений представник Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області в судове засідання також не прибув, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. На адресу суду секретар Старовірівської сільської ради Красноградського району Харківської області Л. Балюк надіслала заяву, що була зареєстрована за вхідним № 117/21-вх від 14 січня 2021 року, у якій вказано, що сільська проти задоволення позову [PERSON] не заперечує, розгляд справи просить провести без участі їх представника (а. с. 39, т. 2). З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України). Вивчивши доводи позивача та її представника, що наведені в уточненій позовній заяві, доводи, наведені у відзиві, а також письмових поясненнях Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, що були надані учасниками справи та безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового інтересу. На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивачем надано та за його клопотанням витребувано судом, наступні докази, що встановлюють наступне. Приватне акціонерне товариство «Насінневе» є юридичною особою з 25 грудня 1996 року, господарська діяльність якого пов`язана з вирощуванням сільськогосподарських культур тощо, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13 грудня 2016 року за № 22441211 (а. с. 12 - 14, т. 1). Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області, ухваленого 29 лютого 2016 року у цивільній справі з єдиним унікальним № 631/270/16-ц (провадження № 2/631/260/16) за позовом [PERSON] до Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, встановлені наступні обставини, які не підлягають доказуванню у даній справі: «…Мати позивача, [PERSON] , померла [INFO] , свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 8383. Судом встановлено, за життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, 25 липня 1995 року, реєстраційний № 196, відповідно до якого заповіла [PERSON] , все те, що буде належати їй на день смерті та на що по закону буде мати право. Судом встановлено, після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої входять земельні ділянки, площею 4,6000 гектарів, кадастровий № 6324285500:07:000:0812, площею 0,8600 гектарів, кадастровий № 6324285500:07:000:0813, в межах згідно з планом, які розташовані на території Старовірівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Старовірівської сільської ради від 20 грудня 2001 року № 23, 11 травня 2002 року серії ІІ-ХР № 068847. Судом встановлено, родинні відносини між позивачем, [PERSON] , та її матір`ю, [PERSON] , підтверджуються свідоцтвом про народження позивача серія [NUMBER] , виданим 29 червня 1954 року Старовірівським сільзагсом Старовірівського району Харківської області, актовий запис № 23. Зміна прізвища з [PERSON] на [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданим Мелихівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 16.10.1972 року…». Вказане судове рішення набрало законної сили 10 березня 2016 року (а. с. 15, т 1). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17 вересня 2004 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції міста Одеси вбачається, що [INFO] у місті Одеса у віці 82 роки померла [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблений відповідний запис за № 8383 від 17 вересня 2004 року (а. с. 18, т. 2). Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ - ХР № 068847, виданого 11 травня 2002 року Старовірівською сільською Радою народних депутатів на підставі рішення Старовірівської сільської Ради народних депутатів № 23 від 20 грудня 2001 року, [PERSON] належали земельні ділянки площею 0,86 гектар та площею 4,60 гектар, розташовані на території Старовірівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 145, т. 1). Відповідно до Інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 55034387 та № 55035464 від 14 березня 2016 року, земельна ділянка з кадастровим номером 6324285500:07:000:0812 та кадастровим номером 6324285500:07:000:0813, розташовані на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на праві приватної власності з розміром 1/1 часток належить [PERSON] відповідно до рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 29 лютого 2016 року № 631/270/16-ц (реєстраційні номери об`єкта нерухомого майна 873666063242 та 873680663242 (а. с. 16, 17, т.1). 13 травня 2016 року позивач, [PERSON] звернулась до директора Приватного акціонерного товариства «Насінневе» з пропозицією виплатити орендну плату за користування земельними ділянками (а. с. 19, т. 1). Як було з`ясовано під час розгляду справи, вказана заява залишилась без задоволення. Листом Відділу Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області від 24 червня 2016 року за № 29-20.26-0.4-1702/2-165 визначено, що надати копію договору оренди земельної ділянки площею 4,600 га, кадастровий номер 6324285500:07:000:0812, укладеного між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Насінневе» не має можливості, оскільки на земельну ділянку з вказаним кадастровим номером договір оренди землі не зареєстровано. Відповідно до Книги записів державної реєстрації договорів оренди землі за [PERSON] , зареєстровано договір оренди землі за № 47 від 20 лютого 2003 року, строком на п`ять років, площею 5,47 га. Кадастрові номери земельних ділянок 6324285500:07:000:0591 та 6324285500:07:000:0592. Цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При наданні Витягів з Державного земельного кадастру земельні ділянки площами 4,6000 гектарів та 0,8600 гектарів (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) були внесені до Національної кадастрової системи та їм були присвоєні кадастрові номери 6324285500:07:000:0812, 6324285500:07:000:0813 відповідно, які є чинними (а. с. 20, т.1). Відповідно до листа Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 30 червня 2016 року за вихідним № 568 встановлено, що реєстрація договору оренди земельної частки (паю) на ім`я [PERSON] не проводилась (а. с. 21, т. 1). Згідно з інформації, що міститься у Поземельній книзі та надана Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області, станом на 19 лютого 2019 року, вчинено запис про виникнення права від 07 липня 2016 року № 005, з якого вбачається, що земельна ділянка, площею 4,6000 гектарів, кадастровий номер 6324285500:07:000:0812 та земельна ділянка площею 0,8600 гектарів, кадастровий номер 6324285500:07:000:0813 передані в оренду Фермерському господарству «Труд 2012» (код ЄДРПОУ 38176222) строком на 10 років, дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 24 травня 2016 року (а. с. 147, т. 1). Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що за змістом статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 зазначеного кодифікованого закону України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, який регулює відносини щодо оренди землі є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-ХІV (далі - Закон України «Про оренду землі»). Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України «Про оренду землі»). Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі у редакції, що діяла на час укладання договору у 2003 році) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Приписами статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Орендна плата справляється у грошовій формі (частина 1 статті 22 Закону України «Про оренду землі»). За загальним правилом, визначеним частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Даючи оцінку доводам позивача щодо стягнення орендної плати за договором оренди землі № 47 від 20 лютого 2003 року за 2004 - 2015 роках, суд виходить з наступного. На думку позивача, невиконанням умов договору з боку орендаря у вигляді несплати орендної плати за договором оренди, порушуються її права на отримання відповідного відшкодування протягом 2004 - 2015 років, з огляду на що до вказаних правовідносин є застосовними приписи статті 625 Цивільного кодексу України. Як свідчать фактичні обставини справи, встановлені судом, у якості доказу наявності договірних правовідносин, між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Насінневе», представником [PERSON] - адвокатом Мякотою Т. М. була надана копія договору оренди земельної ділянки № 797, площею 6.99 гектарів від 2000 року, яка є майже не читабельною (а. с. 208, т. 1). Дослідивши вищевказаний договір, було встановлено, що копія договору оренди земельної ділянки № 797, не стосується спірних правовідносин у даній справі та не підтверджує факту укладення договору оренди земельної ділянки між [PERSON] та відповідачем по справі. Договір оренди землі № 797 від 2000 року не ототожнює вказану земельну ділянку з земельними ділянками площами 4,6000 гектарів та 0,8600 гектарів з кадастровими номерами 6324285500:07:000:0812 та 6324285500:07:000:0813, оскільки предметом вказаного договору є земельна ділянка площею 6,99 гектарів, у тому числі рілля - 5,53 гектарів, інші угіддя - 1,46 гектарів. Земельна ділянка надається строком на 49 років до 2050 року для сільськогосподарського використання. Вищевказаний договір зареєстровано в книзі договорів на право тимчасового користування землею 17 березня 2000 року за № 455 Старовірівською сільською радою, в той час як в позовній заяві позивач посилається на договір оренди землі, укладений між [PERSON] та Приватним акціонерним договором «Насінневе» за № 47 від 20 лютого 2003 року, що був укладений строком на 5 років. Також, згідно листа Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 30 червня 2016 року за № 568 встановлено, що реєстрація договору оренди земельної частки (паю) на ім`я [PERSON] по сільській раді не проводилась (а. с. 21, т.1). Крім того, згідно листа Відділу у Нововодолазькому районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 10 грудня 2019 року за № 29-20-0.23,26-260/117-19, долученого представником позивача - адвокатом Мякотою Т. М. до матеріалів справи, було встановлено, що земельні ділянки площами 4,6000 гектарів та 0,8600 гектарів за кадастровими номерами 6324285500:07:000:0812, 6324285500:07:000:0813 не перебувають в оренді Приватного акціонерного товариства «Насінневе» (а. с. 218, т. 1). Окрім іншого, суд вважає за необхідне зазначити, що долучена до матеріалів копія договору № 797 є неякісною за технікою виготовлення з огляду на що дата укладення та її сторони залишаються невизначеними. Разом із тим, згідно копії листа за підписом голови Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області М. Біндуса від 17 грудня 2019 року № 1890 вбачається, що у книзі № 1 записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області за № 455 від 17 березня 2000 року вчинено запис про реєстрацію договору оренди земельної ділянки (паю), укладеного між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством по виробництву цукрових буряків імені Леніна с. Чапаєва Кегичівського району. Договір на земельну частку (пай) загальною площею 6,99 умовних кадастрових гектарів, у тому числі ріллі - 5,3 умовних кадастрових гектарів, пасовищ - 1,46 умовних кадастрових гектарів був укладений на строк 49 років (строк дії договору до 2050 року) (а. с. 235, 236, 237, т. 1). Отже, слід зазначити, що належних та допустимих доказів, які б однозначно підтверджували обставини наявності договірних правовідносин з Приватним акціонерним товариством «Насінневе» щодо земельних ділянок площами 4,6000 гектарів та 0,8600 гектарів за кадастровими номерами 6324285500:07:000:0812, 6324285500:07:000:0813 позивачем до суду не надано. Приписами статтей 4 та 5 Закону України «Про оренду землі» регламентовано, що орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. За вимогами статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Як свідчать надані позивачем докази та докази, витребувані судом, відповідно до книги записів державної реєстрації договорів оренди землі за [PERSON] , зареєстровано Договір від 20 лютого 2003 року в книзі записів Державної реєстрації договорів оренди землі № 47. При укладенні вказаних договорів земельним ділянкам площею 4,6000 гектарів був присвоєний кадастровий номер 6324285500:07:000:0591, площею 0,8600 гектарів, кадастровий № 6324285500:07:000:0592. При наданні витягів з Державного земельного кадастру земельні ділянки площами 4,6000 гектарів та 0,8600 гектарів, отримали кадастрові номери 6324285500:07:000:0812 та 6324285500:07:000:0813 відповідно, які є чинними (лист Відділу Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області від 24 червня 2016 року за № 29-20.26-0.4-1702/2-165). При цьому, доказів того, що орендарем земельних ділянок з кадастровими номерами 6324285500:07:000:0812 та 6324285500:07:000:0813 в розумінні статті 5 Закону України «Про оренду землі» є Приватне акціонерне товариство «Насінневе» матеріали справи не містять. Вказані обставини в розумінні статті 6 Закону України «Про оренду землі» свідчать про те, що Приватне акціонерне товариство «Насінневе» не є стороною, яка має відповідати за порушення основного грошового зобов`язання за період з 2004 року по 2015 рік включно. З урахуванням відсутності належного підтвердження договірних правовідносин між [PERSON] , яка померла [INFO] , та Приватним акціонерним товариством «Насінневе», вважати обґрунтованими вимоги кредитора щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом в порядку частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України є неможливим. В силу принципу змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення за їх допомогою обставин цивільної справи. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (пункт 4 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями частини 2 статті 78 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як вже зазначалося, у статті 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно з частиною 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому, учасник справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 2 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями частин 2 та 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8 вищенаведеної норми права). У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» вказано, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Також слід відмітити, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, оскільки стороною позивача, на виконання свого процесуального обов`язку не надано належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю. Будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які [PERSON] та її представник посилаються, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для стягненняз відповідача заборгованості з орендної плати за договором оренди землі. З огляду на вказане, позовні вимоги [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Насінневе», із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, про стягнення орендної плати за договором оренди, задоволенню не підлягають Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У пункті 2 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Таким чином судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed