Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в квітні 2016 року з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що є власником 24/100 часток житлового будинку №38 по вул. Винниченка в м. Малині Житомирської області. Іншими співвласниками будинку є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Просила виділити в натурі на праві особистої власності 24/100 часток житлового будинку №38 по вул. Винниченка в м. Малині, яка складається з квартири №3а загальною площею 34,95 м2, а саме: сіни 3-1, площею 5,4 м2, кімната 3-5 площею 12,4 м2, кімната 3-6, площею 13,1 м2, та частину сіней, що на плані позначені 3-2, площею 10,5 м2, сарай В1 площею 2,20м2, ? частини колодязя, ? частину огорожі №1. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] не заперечуючи проти задоволення позову, просили суд розглядати справу у їх відсутність. Відповідач [PERSON], а також за згодою позивача залучені до участі в справі в якості співвідповідачів [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] заперечуючи проти позову, зазначили, що з 1986 року чоловік [PERSON] та батько [PERSON] [PERSON] [PERSON] разом з ними проживав в цьому будинку, вкладаючи спільні грошові кошти в його ремонт. Вважають, що виділення частки з будинку позивачем призведе до порушення їх житлових прав, оскільки не буде дотримано норм житлової площі на кожну зареєстровану в будинку особу, заперечують проти позбавлення їх частини житлових приміщень, які є їх єдиним майном для проживання. Дослідивши надані сторонами в якості доказів матеріали суд приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог через наступне: Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 07.01.1986 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.01.1986 року власником 52/100 частин житлового будинку в м. Малині по вул. К. Лібнехта, 38 являлась [PERSON]. Згідно договору конкретного користування від 14.08. 1990 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживаючі за адресою [INFO] (перейменовано на Винниченка), 38 встановили нотаріально посвідчений порядок користування житловим будинком, згідно якого в користуванні [PERSON] знаходяться сіни 3-1, площею 5,4 м2,сіни 3-2 площею 10,5м2; кладова 3-3, площею 7,3 м2; кухня 3-4 площею 7,2 м2; кімнати 3-5, 3-6, 3-7 площами 12,4м2, 18,1 м2, 14,0 м2, а також гараж В, сараї В1, В2, що становить 52/100 частин домоволодіння. 13 вересня 1990 року [PERSON] подарувала [PERSON] 20/100 частин жилого будинку, а саме кладову 3-3, кухню 3-4, кімнату 3-7, гараж В. На решту 32/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями відкрилась спадщина після смерті 14.02.1995 року [PERSON], та яка згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 04.11.2011 року розподілилась по 32/400 часток за [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. За договором дарування частки житлового будинку з відповідними господарськими будівлями від 17.07.2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] подарували [PERSON] належні їм 24/100 часток житлового будинку з відповідними господарськими будівлями по вул. Винниченка в м. Малині Житомирської області. Свідоцтво про право на спадщину на 32/400 часток будинку ще не видано. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] згідно довідки ВК ЖРЕПу № 5857 від 04.10.2011року з нею проживав її син [PERSON], який не оформив прийняття спадщини після смерті матері, оскільки помер 26.07.2010 року. Після його смерті з заявами про прийняття спадщини звернулись дружина [PERSON] та дочки [PERSON] та [PERSON] (спадкова справа №199/2016), які також проживають та зареєстровані в [INFO], однак ними не отримано свідоцтво про право на спадщину за законом. Таким чином, на час ухвалення рішення 52/100 часток домоволодіння розподілились: 24/100 часток належить [PERSON], позивачу по справі, 20/100 часток належить померлому [PERSON], а 32/400 часток померлій [PERSON] Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Зважаючи на це, [PERSON], [PERSON], [PERSON] мають право на оформлення спадщини на 20/100 часток належних [PERSON] Водночас, на час ухвалення рішення не визначеною є доля 32/400 часток будинку, які належали [PERSON], що позбавляє суд вирішити позов по суті. Крім того, в силу положень ст.ст. 21,24,41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК усі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи з цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається гл.26 ЦК з урахуванням інтересів усіх учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. При цьому, правовий режим спільної часткової власності забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Відповідно до чч. 1,2 ст. 364 ЦК кожен зі співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст. 183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової та іншої компенсації вартості його частки. \~ \~ \~ \~ Виділ часток жилого будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. При цьому, визначальним є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки відповідно до часток співвласників, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення стану житлового будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №664/16/144/17-25 від 10.03.2017 року ринкова вартість приміщень №3-1; 3-2; 3-3; 3-4; 3-5; 3-6; 3-7 та господарських будівель, що становлять 52/100 частин житлового будинку по вул. Винниченка у м. Малині Житомирської області становить 241\~300,00 грн. [PERSON] в натурі 24/100 частини житлового будинку №38 з господарськими спорудами по вул. Винниченка у м. Малині відповідно до ідеальної частки неможливий. Враховуючи житлову площу 52/100 частин житлового будинку №38 по вул. Винниченка в м. Малині, наявність чотирьох співвласників запропоновані експертом варіанти виділу будуть порушувати інтереси відповідачів в частині дотримання норм житлової площі. Рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області №99 від 24.05.2017 року відмовлено у погодженні виділу часток в натурі житлового будинку №38 по вул. Винниченка, 38 у звязку з невідповідністю варіантів розподілу ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників» та неможливістю встановлення втручання в несучі конструкції будинку в частині належного майна іншим двом співвласникам, а саме [PERSON] та [PERSON] Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження технічної можливість виділу в натурі частки у будинку та що такий поділ відповідатиме часткам співвласників.

Outcome: dismissed