Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом про визнання недійсним заповіту, який 26.10.2010 року залишила мати позивача [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] (р. №1142) та визнання дій приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу, [PERSON], по посвідченню зазначеного заповіту, незаконними. Неодноразово позивач змінювала та уточнювала заявлені позовні вимоги. В останній редакції позивач [PERSON] просила визнати заповіт недійсним з підстав, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 1257 ЦК України, виходячи з того, що зазначений заповіт був складений приватним нотаріусом з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, які передбачені Законом України «Про нотаріат» та Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», а також, що волевиявлення заповідача [PERSON] не було вільним і не відповідало її волі, оскільки відповідач [PERSON] здійснював на заповідача психологічний тиск. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники позовні вимоги повністю підтримали та просили суд їх задовольнити, посилаючись на підстави, викладені у позові. Відповідач [PERSON] та його представник, адвокат [PERSON], позов не визнали та просили суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на безпідставність та недоведеність позовних вимог. Відповідач приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] та її представник, адвокат [PERSON], позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечували, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність, на повну відповідність нотаріальної дії по посвідченню заповіту вимогам закону та нормативним документам, які регламентують діяльність нотаріуса та здійснення зазначеної нотаріальної дії. З'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, та правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, вислухавши учасників цивільного процесу, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає повністю, виходячи з наступного. При ухваленні рішення суд керувався положеннями ст. ст. 213, 214 ЦПК України. Так, судом були встановлені наступні фактичні обставини. 26.10.2010 року [PERSON], мати позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], склала заповіт. Відповідно до вищевказаного заповіту, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла своєму сину [PERSON], [INFO], квартиру [ADDRESS]. 26.10.2010 року зазначений заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] (р. № 1142). Заповіт був посвідчений у присутності свідків [PERSON], [PERSON], та за участю [PERSON] - особи, яка виконала підпис на заповіті, у зв'язку з фізичними вадами заповідача. [INFO] [PERSON] померла (свідоцтво про смерть Серія [NUMBER]). Після смерті заповідача відкрилася спадщина. За заявою спадкоємця [PERSON] про прийняття спадщини, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] відкрила спадкову справу № 4/2012. [PERSON], яка є непрацездатною особою (пенсіонер за віком) і є спадкоємцем за законом після померлої [PERSON], згідно з положеннями ч. 1 ст. 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту, також звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] з заявою про прийняття спадщини. На підтвердження своїх позовних вимог та заперечень, сторони посилалася на такі докази: заповіт від 26.10.2010 року; матеріали спадкової справи № 4/2012; матеріали справи Благодійного Фонду «Хесед Шаарей Ціон» відносно підопічної [PERSON], квитанції про отримання грошових коштів з відділення № 7860/0338 банку АТ «Ошадбанк» за 2009-2010 роки; повідомлення [PERSON] до «Ощадбанку» від 09.11.2009 року про доручення користування рахунком сину [PERSON]; розпискою свідка [PERSON] від 03.11.2010 року, яка виконана особисто [PERSON] при наданні пояснень свідка в межах цивільної справи №2-3257/10; відеоматеріали записів інтерв'ю та телепередач з участю [PERSON], пояснення свідків [PERSON], приватного нотаріуса [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Правовідносини сторін врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про нотаріат», Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій». Відповідно ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа; підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Стаття 1233 ЦК України регламентує, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251-1252 ЦК України. Статтею 1248 ЦК України визначено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів; нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів; у цьому разі заповіт має бути уголос прочитаний заповідачем і підписаний ним; якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 ЦК України). Згідно ст. 1253 ЦК України, на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках; у випадках встановлених абзацом третім частини другої ст. 1248 і ст. 1252 ЦК України, присутність не менше як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою; свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю, свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова особа, службова особа, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт; свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому; у текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Статтею 2 Закону України «Про нотаріат» визначено, що правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України. Згідно ст. 5 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов'язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду. Відповідно ч. 3 ст. 45 Закону України «Про нотаріат», якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа; про причину, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі; правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участі якої його посвідчено. Стаття 49 Закону України «Про нотаріат» передбачає випадки, які можуть бути підставою для відмови нотаріуса або посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії, у вчиненні нотаріальних дій. А саме, у разі, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених цим Законом. Згідно ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Пункт 16 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій» регламентує слідуюче: «Нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса… Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії є сліпою, нотаріус, крім того, прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Якщо сліпа особа письменна, вона сама підписує документ». Аналізуючи зібрані матеріали, встановлені фактичні обставини, надані письмові докази, пояснення свідків та норми законодавства, які регулюють правовідносини сторін, суд приходить до висновків про те, що приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] не порушувала вимог закону щодо вчинення нотаріальної дії по посвідченню заповіту [PERSON], за реєстровим №1142 від 26.10.2010 року та здійснила його посвідчення згідно з положеннями ст. 207, 1233-1234, 1247-1248, 1253 ЦК України, ст. 2, 5, 7, 45, 49 Закону України «Про нотаріат» та п. 16 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій». Тому, у суду немає підстав для визнання заповіту недійсним (нікчемним), передбачених ч. 1 ст. 1257 ЦК України. З пояснень свідків - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] та [PERSON] - секретаря приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу, [PERSON], вбачається, що посвідчення заповіту здійснювалося за вільним волевиявленням [PERSON], яка особисто з'явилася до приватного нотаріуса з питання складання та посвідчення заповіту та, у зв'язку з наявністю у неї вад зору і неможливістю прочитати та підписати заповіт, посвідчення заповіту здійснювалося у присутності особисто запрошених нею свідків [PERSON], [PERSON], за участю [PERSON] - особи, яка замість неї підписала заповіт за проханням заповідача та у її присутності. З пояснень свідка [PERSON], яка була присутня при посвідченні заповіту та свідка [PERSON], яка здійснювала підпис на заповіті від імені заповідача, випливає, що [PERSON] мала вади зору. З матеріалів справи підопічної Благодійного Фонду «Хесед Шаарей Ціон» вбачається, що [PERSON] була інвалідом І групи, та, крім того, мала вади зору. З огляду звітів про виконану представником благодійного фонду роботу, які містяться в матеріалах зазначеної справи, а також з огляду квитанцій про отримання грошових коштів з відділення № 7860/0338 банку АТ «Ошадбанк» за 2009-2010 року, вбачається, що підпис [PERSON] з часом становився нерозбірливим. Також, вбачається, що з перебігом часу для отримання грошових коштів з відділення № 7860/0338 банку АТ «Ошадбанк», [PERSON] надала довіреність своєму синові [PERSON](т. 1, а.с. 225). Таким чином, суд вважає, що твердження позивача [PERSON] щодо відсутності підстав для посвідчення нотаріусом заповіту у присутності свідків, не відповідають встановленим фактичним обставинам. Крім того, у суду не має підстав для сумнівів в діях нотаріуса, яка виконувала свій професійний обов'язок та в діях якої, згідно відповідей Головного управління юстиції в Одеській області, наданих на скарги [PERSON], порушень не виявлено. Таким чином, судом встановлено, що підстав для відмови у здійснені нотаріальної дії - посвідчення заповіту від імені [PERSON], у нотаріуса не було. Щодо тверджень [PERSON] про відсутність у заповідача [PERSON] вільного волевиявлення на посвідчення заповіту з підстав психологічного тиску з боку відповідача [PERSON], то вони свого підтвердження матеріалами справи не знайшли, а тому підстав для задоволення позову з приводу положень ч. 2 ст. 1257 ЦК України не має. Суд критично оцінює твердження свідка [PERSON], яка є позивачем у справі та свідка [PERSON], яка є донькою позивача, а також свідків сторони позивача - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо здійснення [PERSON] психологічного тиску на [PERSON] з метою змусити матір оформити заповіт на його користь та боязні заповідачем свого сина, оскільки це не підтверджується встановленими по справі фактичними обставинами та наданими суду матеріалами справи. Так, з пояснень свідка [PERSON], яка була присутня при посвідченні заповіту, та свідка [PERSON], яка здійснювала підпис на заповіті від імені заповідача, вбачається, що [PERSON] без будь-якого примусу з будь-якого боку мала волевиявлення на надання заповіту на користь свого сина [PERSON] і особисто запросила їх, а також її знайомого [PERSON], бути свідками при посвідченні нотаріусом заповіту, який вона бажала скласти. З пояснень свідків, оглянутих в судовому засіданні відеоматеріалів, вбачається, що [PERSON] була дієздатною та вольовою людиною, яка, незважаючи на свій похилий вік (1923 року народження) і стан здоров'я, була соціально активною людиною і мала можливість самостійно приймати рішення і захищати свої права. У суду не має жодних доказів того, що поміж [PERSON] та [PERSON] були напружені або погані стосунки, що [PERSON] скаржилася на психологічний або будь-який тиск з боку свого сина і що [PERSON] порушував будь-яким чином будь-які права своєї матері. Напроти, надання довіреності сину на отримання грошей, догляд за матір'ю (управління автомобілем, який був наданий [PERSON] як інваліду І групи, супроводження матері при проходженні нею санаторно-курортного лікування) свідчать про добрі стосунки і відсутність примусу на [PERSON] з боку [PERSON] залишити заповіт щодо належного їй нерухомого майна на його користь. Крім того, суд враховує, що з часу складання заповіту і до часу смерті сплило більш одного року і у заповідача була реальна можливість змінити чи скасувати зроблений заповіт. Отже, суд не знаходить підстав для сумніву в волевиявленні заповідача і вважає, що воно було вільним, а заповіт є дійсним. Таким чином, позивач, всупереч положенням ст. 60 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позиції по справі, що дає суду всі підстави для відмови [PERSON] у задоволенні заявлених позовних вимог.

Outcome: dismissed