Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про надання дозволу на постійний виїзд за кордон неповнолітній дитині без згоди батька, покликаючись на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21.11.2009 року. Від подружнього життя у них народилася одна дитина: [PERSON] [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося, тому шлюб між ними було розірвано. Відповідач сплачує аліменти на утримання дитини. Однак, стягнення аліментів на утримання сина є незначним і їй повністю доводиться матеріально утримувати та належним чином піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Крім того, 15.03.2014 р. вона уклала шлюб з [PERSON], громадянином Російської Федерації. Її чоловік проживає у м. Краснодар Російської Федерації та вона має намір поїхати разом з сином до нього. Однак, відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини закордон тим самим шкодить її інтересам та не сприяє у всебічному та гармонійному розвитку. З огляду на наведені обставини, просить позов задовольнити та надати їй дозвіл на виїзд неповнолітнього сина на постійне місце проживання у м. Краснодар Російської Федерації без згоди батька. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала зіслалась на обставини викладені в позові, просить такий задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні, заявлені вимоги визнав, не заперечив щодо постійного виїзду неповнолітнього сина [PERSON] закордон. Представник заінтересованої особи відділу у справах дітей Червоноградської міської ради в судове засідання не з'явився, подала заяву про те, що питання надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу другого з батьків, не належить до компетенції розгляду на комісії з питань захисту прав дитини. Заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка із відповідачем знаходилася у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 4.07.2012 р., шлюб між ними було розірвано. Як вбачається із свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Гірницькою селищною радою Львівської області, [INFO] народився [PERSON], його батьками є: [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], позивачка [PERSON] 15.03.2014 р. уклала шлюб із [PERSON] У відповідності до довідки ТзОВ «Центр-Проект» № 178/14 від 20.05.2014 р., [PERSON] працює на посаді начальника відділу узгодження проектно-кошторисної документації в ТзОВ «Центр-Проект» з 1.07.2010 р. по теперішній час. На підставі нотаріально завіреної заяви встановлено, що відповідач надавав згоду на тимчасовий виїзд закордон в Російську Федерацію з метою відпочинку в період з 12.07.2012 р. по 12.07.2013 р. малолітнього сина [PERSON] в супроводі матері [PERSON] З довідки ПП [PERSON] від 30.04.2014 р., вбачається, що [PERSON] [INFO] відвідує групу по догляду за дітьми в Дитячому розвиваючому центрі «Карусель» ПП [PERSON] з 10.11.2013 р. по теперішній час. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ч.2 ст. 154 СК України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року, постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231. У відповідності до ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. На підставі протоколу № 4 Міжнародної конвенції про захист прав і основних свобод людини, 1950 року (Рим, 04.11.1950), ратифікованої Законом України за № 475-97-ВР від 17.07.1997 року, кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров'я або моралі, чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Крім того, за змістом п.1 ст.9 та п.п.1,2 ст.10 Конвенції про права дитини, що прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї 00Н 20.11.1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України за № 789-12 від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини, зокрема коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до зобов'язання Держав-учасниць заява дитини чи її батьків на в'їзд у Державу-учасницю або виїзд із неї з метою возз'єднання сім'ї повинна розглядатися Державами-учасницями позитивним, гуманним і оперативним чином. Дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. З цією метою і відповідно до зобов'язання Держав-учасниць за пунктом 2 статті 9 Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (оrdеr рubІіс), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Згідно п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянам України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 - річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред»явленя рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Крім того, в силу ст.7, 150, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьки зобов'язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин, суд вважає, що надання дозволу на постійне місце проживання закордон у Російську Федерацію малолітньому [PERSON] [INFO] разом з його матір'ю [PERSON] відповідає інтересам дитини, а відтак, позов слід задовольнити.

Outcome: approved