Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом у якому вказала, що її мати - [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті залишилась спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме: ? частини квартири [ADDRESS]. На вищевказане майно [PERSON] склала заповіт на її ім'я, який зареєстрований в реєстрі під №2-243. Після смерті матері та її похорон, вона важко захворіла, крім того, вона вважала, що наявність заповіту автоматично надає їй право власності на належну її матері частину квартири. У липні 2015 року вона в усному порядку звернулась до нотаріуса з приводу прийняття та оформлення спадщини, але нотаріус їй відмовив у зв'язку з пропущенням строку звернення, тому позивачка просить визначити їй додатковий строк на прийняття спадщини . У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, вважає, що строк для прийняття спадщини пропущений з поважних причин. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи - Першої Запорізької державної нотаріальної контори , у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує, на спадщину не претендує. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст. 169, 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення позивачки суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст. 60 ЦПІК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 03 січня 2015 року померла [PERSON], що мешкала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], про що складено відповідний актовий запис № 90, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть, видане 05 січня 2015 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції серія: І-ЖС [NUMBER]. Померла 03 січня 2015 року [PERSON] є матір'ю позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Іванівським районним бюро ЗАГС Херсонської області 27 серпня 1954 року серія: ЯК № [NUMBER], актовий запис за № 84 та свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого 19 липня 1973 року Будинком урочистої реєстрації шлюбу м. Запоріжжя, серія: І-ЖС № [NUMBER], актовий запис за № 2111. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: на 1/4 частину квартири [ADDRESS], яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло №7160, виданого Відкритим акціонерним товариством Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» ім. С.Орджонікідзе 22.02.1999року, зареєстрованого в Орендному підприємстві Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 12.03.1999року в реєстрову книгу за № 246, р. №36775. Згідно із заповітом, посвідченим Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 09 квітня 2001 року за реєстровим № 2-243, [PERSON], всю належну їй частину квартири № [ADDRESS] заповідала позивачці - [PERSON]. За даними в Запорізькому обласному нотаріальному архіві відомостями даний заповіт не скасовувався та не змінювався, про що свідчить відмітка на заповіті від 27.05.2015 року. Таким чином, позивачка є спадкоємцем за заповітом, посвідченим Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 09 квітня 2001 року за реєстровим №2-243. Крім позивача спадкоємців за заповітом немає. Спадкоємцем, передбаченим ст.1241 Цивільного кодексу України, який має право на обов'язкову частку у спадщині є син померлої - [PERSON], [INFO], однак він не подавав до Першої Запорізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини в порядку ст. 1241 Цивільного кодексу України після померлої матері оскільки приймати спадщину не бажає. У липні 2015 року в позивачка в усному порядку звернулася до Першої Запорізької державної нотаріальної контори з приводу прийняття та оформлення спадщини після смерті своєї матері при наявності заповіту складеного на її користь. Однак їй повідомили, що вона пропустила шестимісячний строк на подачу заяви про прийняття спадщини за заповітом, так як з померлою на день її смерті не була зареєстрована за однією адресою. Згідно із ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати у встановлений законодавством шестимісячний строк до нотаріуса відповідну заяву про прийняття спадщину, оскільки постійно не проживав із спадкодавцем, а мешкав в місці, яке є іншим від місця проживання спадкодавця. Однак, вказаний строк був пропущений позивачкою з поважних причин, оскільки вона одразу не змогла займатися оформлюванням спадщину після смерті матері у зв'язку із станом свого здоров'я, так як їй була зроблена операція на ліве око, після якої виникли складнощі із зором і вона, починаючи з 17 квітня 2015 року та по теперішній час, дуже погано бачить, а деякий час взагалі не могла нічого читати і писати, про що свідчить виписний епікриз із історії хвороби № 2489 та довідка Комунального закладу «Міська клінічна лікарня № 3» м. Запоріжжя. Крім того, вона помилково вважала, що наявність заповіту складеного на її користь це і є право власності на спадкове майно. Відповідно до положень ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з нормами статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Положеннями ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України - спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини суд може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Виходячи з роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій. [PERSON] своєчасно не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки мала важкий стан здоров'я, так як їй була зроблена операція на оці, після якої виникли складнощі із зором. Таким чином, суд вважає, що шестимісячний строк, встановлений законом для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом [PERSON], пропущений з поважних причин. Системний аналіз наведених законодавчих приписів, а також доказів по справі свідчить про те, що позов обґрунтований на законі та підтверджений доказами а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved