Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Надвірнянського районного центру зайнятості, державного архіву Івано-Франківської області, ліквідатора ТзОВ «Надвірна-молоко» про припинення дії безстрокового трудового договору. В судовому засідання представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримала з мотивів викладених в позовній заяві, яку просить задоволити та постановити рішення, яким припинити дію безстрокового трудового договору укладеного 01.11.2008 року між [PERSON] та ТзОВ Надвірна - Молоко, шляхом внесення запису до трудової книжки про її звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Представник відповідача Надвірнянського районного центру зайнятості в судове засідання не прибув, однак про час і місце розгляду справи був повідомлений вчасно, належним чином. Представник відповідача-державного архіву Івано-Франківської області в судове засідання не прибув, однак про час і місце розгляду справи був повідомлений вчасно, належним чином. Представник відповідача-ліквідатор ТзОВ «Надвірна-молоко» в судове засідання не прибув, однак про час і місце розгляду справи був повідомлений вчасно, належним чином. А тому суд, зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України (постановляє заочне рішення). Суд, вислухавши пояснення сторони по справі та дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст. 60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування ї заперечення позовних вимог та з»ясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав: Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню всіх обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. А відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31.07.2015 року по справі в якості співвідповідачів залучено державний архів Івано-Франківської області та ліквідатора ТзОВ «Надвірна-молоко» (ас.41). Судом встановлено, що 01.11.2008 року між позивачем по справі [PERSON] та ТзОВ «Надвірна Молоко» було укладено безстроковий трудовий договір про її прийняття на роботу на посаду інспектора по кадрах, про що свідчить зроблений запис у її трудовій книжці №5(ас.5). В грудні місяці 2006 року, у звязку з народженням дитини, позивач оформила декретну відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. В лютому місяці 2009 року, позивач продовжила декретну відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею шести річного віку, тобто до 25.02.2012 року. Так, 30.05.2012 року державну реєстрацію ТзОВ «Надвірна Молоко» було припинено, а підставою для цього було судове рішення господарського суду Івано-Франківської області від 17.05.2012 року про припинення юридичної особи, у звязку з визнанням її банкрутом, про що реєстраційною службою Надвірнянського РУЮ було в ЄДРЮО та ФОП зроблено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи, про що свідчить виданий витяг з ЄДРЮО та ФОП від 23.03.2005 року. Визнання підприємства, установи, організації банкрутом тягне за собою істотні правові наслідки для найманих працівників такого підприємства і зачіпає права та законні інтереси останніх. Правильне застосування норм законодавства про працю та інших норм у разі визнання підприємства банкрутом та проведення ліквідаційної процедури створює умови для якомога повнішого дотримання прав його найманих працівників. Такими правами найманих працівників є, насамперед, права, визначені законодавством про оплату праці, про зайнятість населення, а також про соціальне страхування і соціальне забезпечення. Порівняно з випадками припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з інших підстав, передбачених КЗпП України особливістю ліквідації підприємства внаслідок визнання його банкрутом є те, що в цьому разі всю роботу, повязану зі здійсненням звільнення працівників банкрута, проводить не власник або уповноважений ним орган, а призначений господарським судом ліквідатор. Порядок припинення трудових відносин між роботодавцем і найманими працівниками у випадку визнання підприємства банкрутом регулюється КЗпП України. Говорячи про порядок припинення трудових договорів між банкрутом і його найманими працівниками, слід зауважити, що в межах цієї процедури підлягає застосуванню норма ст. 40 КЗпП України, згідно з якою заборона звільнення найманого працівника з ініціативи роботодавця в період тимчасової непрацездатності працівника та в період перебування його у відпустці не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства. Тобто, в разі проведення ліквідаційної процедури у звязку з визнанням підприємства банкрутом звільненню підлягають всі наймані працівники такого підприємства незалежно від того, чи перебувають вони у стані тимчасової непрацездатності, та незалежно від їх перебування у відпустці. Проте призначений господарським судом Івано-Франківської області ліквідатор, відповідно до абз. 9 ч. 2 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ч.1 ст. 49-2 КЗпП України, має персонально попередити працівників про наступне звільнення не пізніше ніж за два місяці. Однак, ліквідатором ТзОВ НадвірнаМолоко» цього зроблено не було. Вимоги Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» і КЗпП України врегульовують також питання проведення розрахунків з оплати праці та з деяких інших підстав між підприємством і найманими працівниками в разі ліквідації такого підприємства у звязку з визнанням його банкрутом. Так, абз. 9 ч. 2 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст. 44 КЗпП України встановлюють обовязок ліквідатора виплатити найманим працівникам, які звільняються у звязку з ліквідацією підприємства внаслідок визнання його банкрутом, вихідну допомогу в розмірі не менше середнього місячного заробітку. Слід зазначити, що абз. 9 ч. 2 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлює першочерговий характер виплати зазначеної вихідної допомоги порівняно з іншими видами розрахунків за зобовязаннями банкрута за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту. Після припинення трудового договору у звязку з ліквідацією підприємства, яке визнане банкрутом, найманий працівник може отримати статус безробітного, як це передбачено Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Законом України «Про зайнятість населення», і отримати матеріальне забезпечення та соціальні послуги на умовах і в порядку, встановлених зазначеними законами. Так процедури, розпочаті відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», закінчуються ліквідацією юридичної особи. Від роботи арбітражних керуючих залежить передача документів підприємства-банкрута в архів, розрахунки з працівниками та Пенсійним фондом України за кредиторськими вимогами, тобто від їх діяльності безпосередньо залежить майбутнє працівників збанкрутілих підприємств, гарантії їх соціального захисту. Заборгованість перед бюджетом Пенсійного фонду України це не лише порушення Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а й нанесення моральної та матеріальної шкоди пенсіонерам, які змушені ходити без кінця до управління з надією на призначення або перерахунок пенсії, оскільки заборгованість за внесками впливає на зарахування відповідних періодів до страхового стажу застрахованих осіб. Тобто до того часу, поки роботодавець не розрахується по нарахованих від заробітної плати внесках, такі періоди не зараховуються до страхового стажу його найманих працівників і не беруться в розрахунок для призначення пенсій. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] та ліквідатор ТзОВ «Надвірна Молоко», державну реєстрацію якого було припинено 30.05.2012 року, знаходяться на даний час у трудових правовідносинах. В даний час місцезнаходження власників (керівників) ТзОВ Надвірна - Молоко позивачу невідоме, а отже вона не має можливості подати заяву про звільнення за власним бажанням і працевлаштуватися на законних підставах. Таким чином, право позивача на працю, на оплату праці, та здійснення обовязкових соціальних внесків, порушено, оскільки її станом на час розгляду справи не було звільнено у встановленому законом порядку. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин, а також у разі відсутності однієї зі сторін, підставою для звільнення з роботи є рішення суду, яке набрало законної сили про припинення дії трудового договору. Державна служба зайнятості України є центральним органом виконавчої влади, і забезпечує реалізацію державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на яку покладено одну із функцій реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених роботодавцями до трудових книжок працівників. Таким чином, запис до трудової книжки позивача про її звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, може бути зроблений тільки на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, а нормами ст. 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист шляхом сплати пенсії, яка сплачується за рахунок страхових внесків громадян при загальнообовязковому соціальному страхуванні. Нормою ч. 2 ст. 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод громадянина, на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 232 КзПП України, у районних (міських) судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, де комісії по трудових спорах не обираються. З метою усунення недолiкiв при розглядi трудових справ Пленум Верховного Суду України(06.11.1992 року № 9), постановляє: звернути увагу судам на необхiднiсть неухильного додержання при розглядi трудових спорiв Конституцiї України, КЗпП України i iнших актiв законодавства України. Дiяльнiсть судiв по розгляду справ цiєї категорiї повинна спрямовуватися на всемiрну охорону конституцiйного права кожного на працю, яке включає можливiсть заробляти собi на життя працею, яку особа вiльно обирає або на яку вiльно погоджується. Оскільки в даний час єдиним роботодавцем з яким перебуває позивач [PERSON] у трудових правовідносинах є ліквідатор ТзОВ «Надвірна-молоко», а тому на думку суду його слід зобовязати яким припинити дію безстрокового трудового договору укладеного 01.11.2008 року між сторонами по справі шляхом внесення запису до трудової книжки позивача відомостей про її звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Що ж стосується позовних вимог щодо зобовязання вчинити дії щодо припинення трудового договору з [PERSON] з сторони Надвірнянського районного центру зайнятості та державного архіву Івано-Франківської області, то вони в цій частині є безпідставними та не грунтуються на вимогах закону виходячи з наступного. Як вбачається з довідки Надвірнянського районного ценру зайнятості від 22.06.2015 року №945-02/11-15, що з 01.01.2015 року, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», статтю 24-1 КЗпП України виключено. Тобто, на даний час остання не наділена повноваженнями реєструвати трудові договори між фізичними особами-підприємцями та найманими працівниками, в т.ч. їх припинення. Крім того, у відповідності до п.28 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», яка затверджена наказом Мінпраці України, Мінюсту України та Мінсоцзахисту населення України від 29.07.1993 року, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності-вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі відсутності облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Ради Міністрів Криму. Згідно довідки архівного відділу Надвірнянської РДА від 21.04.2015 року №М-/04-187/04-1, що в архіві зберігаються документи особового складу Надвірнянського молокозаводу за період з 1949 року по 2000 роки(ас.9). Відповідно з довідкою державного архіву Івано-Франківської області від 22.04.2015 №М-46/04-10 документи від ТзОВ «Надвірна-молоко» на зберігання не надходили(ас.10). Даний факт ствердила представник позивача по справі.. А тому, суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про часткове задоволення позову. На підставі ст. ст. 40, 233 КЗпП України,

Outcome: approved