Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою посилаючись на те, що 17.07.2017 року вона була звільнена відповідачем з роботи у зв`язку із скороченням штату. На день звільнення позивача нарахована, але не виплачена їй заробітна плата з березня 2017 року по липень 2017 року з урахуванням грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та вихідної допомоги складає 29384,98 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та зборів. По теперішній час суми, що належать позивачу, відповідачем не виплачені. Крім того, розмір заборгованої компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати станом на серпень 2020 року становить 7138,16 грн. В зв`язку з викладеним просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості із заробітної плати в розмірі 29384,98 грн. та компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 7138,16 грн. В судове засідання позивач, [PERSON] , та її представник, [PERSON] , не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їхньої участі, позов просили задовольнити. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено наступне. Фактичне місце роботи Позивача непідконтрольна територія України: місто Іловайськ Донецької області, саме ця обставина ускладнила остаточний розрахунок з позивачем. Відповідач наголошує, що фактично регіональна філія Донецька залізниця АТ Укрзалізниця втратила контроль доступу до своїх виробничих потужностей та іншого майна, а також первинної документації стосовно Донецької дирекції залізничних перевезень з 17.03.2017 року. З метою недопущення ризику життю працівникам Донецької дирекції залізничних перевезень та порушення законодавства України рішенням Правління АТ «Укрзалізниця» (протокол №Ц-57/27 від 05.04.2017 р.) було ухвалено рішення про вилучення із складу регіональної філії «Донецька залізниця» виробничого підрозділу Донецької дирекції залізничних перевезень та скорочення штату працівників. Регіональна філія Донецька залізниця фактично не може виконати обов`язки, передбачені законодавством України. Невиконання вищевказаних зобов`язань, спричинено наявністю обставин, які не залежать від її волі, бажань і дій та за які вона не може бути відповідальна тобто форс-мажорними обставинами, про що свідчить висновок торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року. Сам по собі факт звільнення позивача 17.07.2017 року не може бути підставою для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості по заробітній плат за період часу з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, оскільки відповідно до частини першої ст. 94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором. Таким чином, нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією. В зв`язку з викладеним просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, справу розглянути без участі представника відповідача. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 17.07.2017 року [PERSON] була звільнена з СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії ПАТ «Укрзалізниця» у зв`язку з скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України згідно з наказом №6743/ДН-ОС від 10.07.2017 року. При визначені розміру заборгованості по заробітній платі, суд бере до уваги довідки-розрахунки заробітної плати, надані позивачем. Так, позивачу було нарахована заробітна плата у період: за березень 2017 року 7037,48 грн.; за квітень 2017 року 8567,79 грн., за травень 2017 року 3825,96 грн., за червень 2017 року 0,00 грн., за липень 2017 року 9953,75 грн., в тому числі компенсація за невикористану щорічну відпустку 1608,39 грн. та вихідна допомога при звільненні 8124,82 грн. Згідно з відомостями (дата формування виписки 06.11.2020 року) з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (форма ОК-5 ), розмір нарахованої заробітної плати [PERSON] за січень 2017 року складає 6088,76 грн., за лютий 2017 року 6057,08 грн., за березень 2017 року 7037,48 грн. Крім того, суд бере до уваги надану відповідачем довідку про доходи, за якою позивачу за березень 2017 року було виплачено заробітну плату в розмірі 2378,53 грн. /нарахована зарплата за березень 2017 року становить 2987,41 грн. відповідно до довідки про доходи, наданої відповідачем/, що також підтверджується відомістю про виплату грошей №34 за березень 2017 року. Таким, чином розмір заборгованості із заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року становить 26397,57 грн. /7037,48 2987,41 + 8567,79 + 3825,96 + 9953,75/. Як вказано в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця. Відповідно до ч.1\~ст. 94 КЗпП України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з\~ст. 2 Закону України «Про оплату праці»\~основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата\~це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Статтею\~43\~Конституції України передбачено\~право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до\~ст. 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.115 КЗпП України,\~статті 24\~Закону України\~«Про оплату\~праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.\~21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ст.\~22\~цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 8\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідач належними та допустимими доказами у відповідності зі\~ст. 76-81 ЦПК України, не спростував відомості, наведені у вказаних документах (довідках-розрахунках), наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них, є недостовірними. \~ \~ \~ \~Посилання представника відповідача на Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України стосовно наявності форс - мажорних обставин, не звільняє відповідача від обов`язку виплатити працівнику заборгованість з оплати праці (в тому числі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги). Форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Проте заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (стаття 113 КЗпП), компенсація за невикористану відпустку (стаття 83 КЗпП України) не є відповідальністю за порушення строків виплати належних працівнику при звільненні сум. Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 КЗпП України. Жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Таким чином,\~враховуючи,\~що відповідач\~не надав\~суду достатніх\~доказів,\~які б\~повністю спростували\~твердження та\~докази позивача,\~позовні вимоги\~ [PERSON] \~підлягають частковому\~задоволенню та\~на її\~користь з\~відповідача належить\~стягнути заборгованість\~із заробітної\~плати в\~розмірі 26397,57\~грн. Зазначена сума заборгованості підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст. 18, ст. 162.1.3, ст. 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Щодо стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплат, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до статті 34 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4). Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати». Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Відповідно до пунктів 4, 5 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4). Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5). Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд вважає вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати частково обґрунтованими. Проте, розраховуючи компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплат, представник позивача не врахував, що відповідно до статті 3 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється виходячи з суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць після утримання податків і обов`язкових платежів, що призвело до невірного розрахунку компенсації втрати частини грошових доходів. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне перерахувати розмір компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплат. На підтвердження заборгованості з виплати заробітної плати позивачем були надані розрахунки заробітної плати, в яких зазначені суми до виплати, тобто після утримання сум податків і обов`язкових платежів. Компенсація розрахована станом на серпень 2020 року, як зазначено в позовній заяві. Заборгованість по виплаті заробітної плати за березень 2017 року складала 5\~596,08 грн. (з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі вже утримані), з яких 11 липня 2020 року позивачу виплачено 2\~378,53 грн., на теперішній час заборгованість складає 3217,55 грн. /5596,08 2378,53/. Компенсація втрати частини грошових доходів за березень 2017 року у сумі 2378,53 грн. (з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі вже утримані) у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін за період з квітня 2017 року по липень 2017 року, складає 97,52 грн. (2378,53 грн. х 0,041 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з квітня 2017 року по липень 2017 року). Компенсація втрати частини грошових доходів за березень 2017 року у сумі 3217,55 грн. (з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі вже утримані) у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін за період з квітня 2017 року по червень 2020 року, складає 859,09 грн. (3217,55 грн. х 0.267 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з квітня 2017 року по червень 2020 року). Компенсація втрати частини грошових доходів за квітень 2017 року у сумі 6812,96 грн. (з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі вже утримані) у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 1737,30 грн. (6812,96 грн. х 0.255 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з травня 2017 року по червень 2020 року). Компенсація втрати частини грошових доходів за травень 2017 року у сумі 3042,34 грн. (з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі вже утримані) у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 727,12 грн. (3042,34 грн. х 0,239 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з червня 2017 року по червень 2020 року). Компенсація втрати частини грошових доходів за липень 2017 року у сумі 8116,70 грн. (з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі вже утримані) у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 1761,32 грн. (8116,70 грн. х 0,217 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з серпня 2017 року по червень 2020 року). Загальна сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати складає 5182,35 грн. (97,52 грн. + 859,09 грн. + 1737,30 грн. + 727,12 грн. + 1761,32 грн.). Зазначена сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст. 18, ст. 162.1.3, ст.168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Позивач звернувся до суду з позовною заявою майнового характеру, загальний розмір заборгованості за позовними вимогами позивача становить 36523,14 грн. Судовий збір за подачу даного позову становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 840,80 грн. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір». Судом частково задоволено позов на загальну суму 31579,92 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В зв`язку з викладеним, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 727,04 грн. Щодо відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу, то вони не підлягають відшкодуванню в зв`язку з недоведеністю, оскільки суду не було надано документу на підтвердження понесення зазначених витрат. На підставі наведеного,

Outcome: partial