Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 05 серпня 2011 року вони з Відповідачем уклали шлюб, який було зареєстровано Виконкомом Гольмівської селищної ради міста Горлівки Донецької області, Актовий запис № 14. Від шлюбу сторони мають спільну дитину: доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними. Шлюбні відносини фактично припинені з вересня 2017 року, на даний час, однією сімєю вони не проживають, спільного господарства не ведуть. Вважає, що збереження сімї не можливе та суперечить їх законним інтересам. Просить суд, шлюб, зареєстрований 05 серпня 2011 року року Виконкомом Гольмівської селищної ради міста Горлівки Донецької області, Актовий запис № 14, між нею та Відповідачем, розірвати. Позивач [PERSON]\~у судове\~засідання не\~зявилася,\~хоча належним\~чином була\~повідомлена про\~дату,\~час та\~місце проведення\~судового засідання.\~18\~вересня 2018\~року до\~суду надала\~Заяву,\~в якій\~просить суд\~позовні вимоги\~задовольнити,\~справу розглянути\~за її\~відсутності (а.с.18). Відповідач [PERSON]\~у судове\~засідання не\~зявився,\~хоча належним\~чином був\~повідомлений про\~дату,\~час та\~місце проведення\~судового засідання.\~18\~вересня 2018\~року до\~суду надав\~Заяву,\~в якій\~просить суд\~справу розглянути\~за його\~відсутності,\~позовні вимоги\~визнає (а.с.17). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом встановлено, що сторони 05 серпня 2011 року уклали шлюб, про що Виконкомом Гольмівської селищної ради міста Горлівки Донецької області було зроблено Актовий запис № 14 (а.с.19). Від шлюбу сторони мають спільну дитину: [PERSON], [INFO], про що свідчить Свідоцтво про народження серії І-НО № 724416, видане 16 вересня 2016 року Центральним районним у місті Маріуполі Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.5). Сторони у теперішній час шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство ними не ведеться. Тобто, зараз кожний живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. І таке спільне життя стало для сторін неприйнятним і неможливим. Таким чином, їх сімя фактично розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення позивач вважає недоцільним, так як всі можливості зберегти сімю вичерпані. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у звязку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~ ст. 24 Сімейного Кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сімї неможливе. Позивач [PERSON] не просить суд відновити дошлюбне прізвище і бажає надалі іменуватися прізвищем «Шавелкіна». Позивач [PERSON] не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved