Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, посилаючись на те, що в період перебування у шлюбі із відповідачем у них народилося четверо дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого 26.11.2009 року, актовий запис №74. Після розірвання шлюбу у сторін була усна домовленість, що діти залишаться проживати з позивачем, яка ніколи не перешкоджала побаченням батька з дітьми. 25.04.2015 року [PERSON] відвезла дітей до [PERSON] за попередньою домовленістю зі своєю колишньою свекрухою [PERSON], оскільки переїжджала в інше житло і не хотіла, щоб діти перевтомлювалися на час переїзду і облаштування. 09.05.2015 року [PERSON] приїхала до [PERSON] щоб забрати дітей, однак відповідач та його мати відмовилися їх віддавати. З цього приводу позивач звернулася в міліцію, однак склали лише необґрунтований висновок щодо халатного відношення матері до своїх дітей, який спростований проведеною перевіркою Служби у справах дітей. Позивач зазначає, що діти повинні проживати із матір'ю, оскільки саме вона здатна забезпечити їм усі необхідні умови для їх безпечного та повноцінного розвитку і виховання; [PERSON] зловживає спиртним, був звільнений з місця роботи за систематичні прогули і його дана поведінка не сприяє нормальному вихованню дітей; а тому [PERSON] просить в судовому порядку постановити рішення, яким визначити місце проживання дітей з їхньою матір'ю. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] посилалися на обставини, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити та на цьому наполягали. Окрім цього позивач [PERSON] суду ствердила, що метою відповідача та його матері поділитись дітьми тягне за собою призначення частини соціальної допомоги, на що вони сподіваються, оскільки не мають власних коштів на проживання. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином 10.03.16р. під час фіксування судового засідання був повідомленим про час і місце розгляду справи, ознайомився під розписку із матеріалами цивільної справи та зобов'язався подати суду до 17.03.16р. письмове заперечення на позов; із заявою про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення до суду не звертався. Тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні проти чого не заперечили позивач та її представник-адвокат. Представник третьої особи Служби в справах дітей виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області [PERSON] не заперечила проти позову [PERSON], від третьої особи суду усно надала висновок про доцільність проживання дітей разом із матір'ю, що ґрунтувала на основі актів обстеження житлових умов сторін. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом установлено, що згідно копій свідоцтв про народження серій [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], являються [PERSON] та [PERSON] - сторони у цивільній справі. Із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану міста Самбора Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області відомо, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №74 від 26.11.2009 року. У судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] діти залишилися проживати з матір'ю; сторони не дійшли спільної згоди щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей; 09.05.2015 року [PERSON] приїхала до [PERSON], щоб забрати дітей, однак відповідач та його мати відмовилися їх віддавати. З цього приводу позивач зверталася до міліції, однак безрезультатно. Із акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] в [ADDRESS] Львівської області від 21.01.2016 року відомо, що [PERSON], [INFO] дійсно проживає без реєстрації в [ADDRESS] разом з нею проживають троє її дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; зі слів [PERSON] старший син [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] в [ADDRESS] [PERSON] проживає із фактичним чоловіком [PERSON], [INFO]. Згідно повідомлення Служби в справах дітей виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області від 01.02.2016 року відомо, що спільно із працівниками Самбірського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді було проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], [INFO], яка зареєстрована в [ADDRESS] а фактично проживає в [ADDRESS] за результатами обстеження з'ясовано, що [PERSON] належним чином виконує свої батьківські обов'язки. Відповідно до положень ст. ст. 160, 161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно п. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Статтею 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх батьківських обов'язків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пріоритет інтересів дитини над інтересами батьків закріплений також в Конвенції ООН про права дитини, відповідно до якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. ст. 3, 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. принцип 6, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові, розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов'язок доказування і подання доказів. Відповідач у суді 10.03.2016 року зобов'язався подати у строк до 17.03.16р. письмове заперечення на позов із посиланням на докази, однак по теперішній час залишив цивільний спір поза реакцією; не представив суду жодних документів про самостійний дохід, що веде нормальний спосіб життя та його поведінка сприяє позитивному розвиткові дітей; також не навів жодних даних про винятковість обставин, які б давали суду підстави розлучити дітей зі своєю матір'ю. На виконання вимог ст. 19 СК України представником третьої особи Служби в справах дітей виконкому Самбірської міської ради Львівської області [PERSON] під час судового розгляду цивільної справи дано суду однозначний висновок щодо розв'язання спору щодо визначення місця проживання дітей разом із матір'ю [PERSON] у результаті обстеження умов їх спільного проживання, невдалих спроб обстеження житлових умов проживання батька та баби дітей у [ADDRESS] Суд погоджується із таким висновком, оскільки він є достатньо обґрунтованим та відповідає інтересам малолітніх дітей. Тому, при задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів; і таким чином, визначаючи місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з матір'ю [PERSON], - позивачем по справі, суд не позбавляє батька [PERSON] права та можливості особистого спілкування з дітьми, обов'язку брати участь в їх утриманні та вихованні. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved