Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд та просить визначити місце проживання малолітньої дочки сторін разом з нею. Свої вимоги мотивує наступним. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них є спільна дочка [PERSON] , [INFO] . З 2017 року шлюбні відносини між ними припинено та рішенням суду від 03.05.2018р. - шлюб розірвано. Між ними постійно виникають сварки щодо порядку виховання дитини та вони не можуть самостійно визначити місце її проживання. Вона забезпечена житлом, належним чином забезпечує доньку, яка прив`язана до неї, та остання забезпечена належними умовами для проживання. [PERSON] подав зустрічний позов, в якому просить визначити місце проживання дитини разом з ним. Зустрічний позов мотивовано тим, що [PERSON] , перебувала на його утриманні, ніде не працювала та мала намір перервати вагітність, оскільки не бажала народжувати дитину. Вагітність була збережена за його наполяганнями та зареєстровано шлюб до народження дитини. Він був присутній на пологах та надавав підтримку дружині. Остання не виконує своїх материнських обов`язків, байдуже ставиться до дитини, не піклується про неї, а тому, він взяв на себе виховання дочки. Після розірвання шлюбу, за їх домовленістю, дочка залишилася проживати разом з [PERSON] , так як остання зобов`язалася не чинити йому перешкод в спілкуванні з дитиною та її вихованні. Ствердив, що їх спільна дочка проживає разом з [PERSON] , де проживає також сестра останньої, яка має «сумнівну репутацією». Зазначив, що він дбав про сім`ю до моменту розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу він добровільно надавав речі, одяг та харчування для дочки, але [PERSON] звернулася до суду із заявою про стягнення з нього аліментів, які він сплачує. Однак, всупереч домовленості [PERSON] чинить йому перешкоди в спілкуванні та вихованні дитини. Остання не повідомляє його про місце перебування дитини. Він звертався до Служби у справах дітей та не отримавши реагування, надалі звернувся до органів поліції. Також, Службою у справах дітей Сокальської районної державної адміністрації визначено дні та час його побачення з дитиною, яке [PERSON] не виконує. Ухвалою від 24.07.2018р. відмовлено в задоволенні заяви представника [PERSON] - адвоката Матвійчук Г.М. про забезпечення зустрічного позову. Підготовче судове засідання та судовий розгляд справи по суті неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою сторін, за клопотанням сторін у зв`язку з необхідністю ознайомитися з наданими новими доказами, надати докази та викликати свідків: 02.08.2018р., 07.09.2018р., 16.11.2018р., 19.12.2018р., 21.01.2019р., 20.02.2019р. Позивач [PERSON] та її представник первинний позов підтримали. Зустрічного позову не визнали та подали відзив, в якому вказали, що [PERSON] формує в дитини негативне ставлення до матері з метою розлучити їх, всупереч Декларації прав дитини. Відповідач та його представник первинного позову не визнали, зустрічний позов підтримали. Представники третьої особи Кунах Г.В., Шевчук М.М. в судовому засіданні зазначили, що дотримуються висновків, викладених в розпорядженні про визначення місця проживання дитини. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні допитані як свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] показали, що [PERSON] дбає про спільну дочку сторін, забезпечує її. [PERSON] передавала дитину не завжди в охайному виді. В свою чергу, [PERSON] поводив себе агресивно з [PERSON] , висловлювався до неї нецензурно та з погрозами. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.06.2016р., від якого у них є спільна дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 03.05.2018р. та свідоцтвом про народження. З довідки №2705 від 01.06.2018р. встановлено, що спільна дочка зареєстрована з [PERSON] по [ADDRESS] . Разом з тим, згідно довідки №260/02-21 від 01.06.2019р., [PERSON] проживає без реєстрації по [ADDRESS] . На підставі судового наказу, виданого 30.05.2018р. Сокальським районним судом Львівської області, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу останнього щомісячно. Згідно витягів з медичних документів та відповідей, спільна дочка сторін хворіла та в дитячу консультацію Сокальської ЦРЛ з нею зверталися по хворобі (гострий тонзилофарингіт, гострий назофарингіт, фарингіт, кропив`янка, гострий фарингіт, ссадини, шкірні гематоми тощо) та для профілактичних щеплень, в тому числі і батько дитини [PERSON] . На представлених [PERSON] фотознімках зображено сторін з дитиною під час відпочинку, та в повсякденному житті (разом втрьох, кожного із сторін з дитиною, дитину, кожного окремо), дитину з почервонінням шкіри та садном на щоці. Згідно відповіді від 12.07.2018р. вбачається, що психомоторний розвиток дитини [PERSON] відповідає віку, вона хворіє атопічним дерматитом з періодичними загостреннями, профщеплення проводяться згідно віку, батьки рекомендації лікарів виконують, вага та зріст відповідають віку. З актів від 01.06.2018р. та від 28.08.2018р. вбачається, що за місцем проживання [PERSON] наявні умови, необхідні для проживання і перебування дитини. Згідно заяв та відповідей, [PERSON] звертався до Сокальського відділення поліції Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області та до Сокальської районної державної адміністрації із заявами з приводу визначення місця проживання дитини та участі у її вихованні та рішенням від 13.06.2018р. і розпорядженням від 22.06.2018р. визначено спосіб участі останнього у вихованні дитини та спілкуванні з нею: понеділок, середа, п`ятниця з 10.00год. по 20.00год. без присутності матері за місцем проживання батька; перша та третя субота місяця з 10.00год. до 20.00год. без присутності матері за місцем проживання батька; друга та четверта неділя місяця з 10.00год. до 20.00год. без присутності матері за місцем проживання батька. Згідно звіту від 10.07.2018р., з [PERSON] проведено індивідуальну бесіду щодо належного виконання своїх батьківських обов`язків, на підставі заяви [PERSON] . З актів від 10.07.2018р. та від 17.08.2018р. вбачається, що житлово-побутові умови за місцем проживання [PERSON] із спільною неповнолітньою дочкою сторін є хорошими, дитина забезпечена всім необхідним для проживання та розвитку. З акту від 17.10.2018р. та листа від 22.10.2018р. встановлено, що факту психологічного тиску [PERSON] на дочку [PERSON] з метою налаштування дитину проти батька [PERSON] - не підтверджено. Із сертифіката вбачається, що [PERSON] замовляв відпочинок в м.Трускавець на період з 26.01.2018р. по 02.02.2018р. Згідно витягу та виписки, [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець, вид діяльності: неспеціалізована оптова торгівля, інші види торгівлі в неспеціалізованих магазинах. З наданих [PERSON] чеків вбачається, що було придбано одяг, іграшки, предмети побуту тощо. З наданих [PERSON] , з його слів, «копій скріншота екрана телефону щодо переписки» вбачається, що ведеться суперечка з приводу дитини. Зазначене вбачається також із знімків, наданих [PERSON] З відповіді від 23.07.2018р. встановлено, що [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності: 04.09.2017р., 17.10.2017р. за ч.1 ст.173-2 КУпАП; 10.02.2018р. , 06.06.2018р. за ч.2 ст.173-2 КУпАП; 06.05.2018р. - за ст.ст.182, 185 КУпАП; 18.07.2018р. - за ст.122 КУпАП. Постановою Сокальського районного суду від 27.10.2017р. [PERSON] визнано винним у вчинення 24.08.2017р. адміністративних правопорушень щодо своєї дружини [PERSON] , передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП. Постановою Сокальського районного суду від 12.02.2018р. [PERSON] визнано винним у вчиненні 10.02.2018р. адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП щодо дружини [PERSON] . Згідно заяв [PERSON] від 05.08.2018р., 06.08.2018р., 14.08.2018р., 15.08.2018р., 16.08.2018р., 17.08.2018р., 22.08.2018р., 26.08.2018р., остання зверталася до органів поліції з метою прийняття мір до [PERSON] , . який 02.08.2018р. самовільно забрав від неї їх спільну неповнолітню дочку та місце перебування останніх їй невідоме. Незважаючи на зазначені звернення [PERSON] , відсутність у неї негативної характеристики, а також те, що [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі за вчинення насильства в сім`ї щодо [PERSON] , розпорядженням від 31.08.2018р. визначено місце проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] по [ADDRESS] . Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 10.10.2018р. вирішено відібрати в [PERSON] дитину [PERSON] та повернути її матері [PERSON] Також, 03.12.2018р. відповідачу за первинним позовом [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме: спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON] . В лютому 2019 року [PERSON] повторно звернулася із заявами до Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області з проханням прийняти міри до [PERSON] , який самовільно відібрав у неї неповнолітню дочку та не повертає по місцю проживання; з приводу злісної несплати останнім аліментів; вчинення ним хуліганських дій. Висновками старшого інспектора Ювенальної превенції СППП Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області припинено перевірки за заявами [PERSON] 13.11.2018р. [PERSON] звернувся із заявою до органів поліції, в якій просив прийняти міри до [PERSON] , яка в приміщенні Сокальської ЦРЛ висловлювалася на його адресу нецензурними словами та «дала йому пощочину». З листа від 12.02.2019р. вбачається, що за наслідками звернення [PERSON] з приводу неналежного виховання [PERSON] їх спільної дитини, розгляд таких заяв припинено. З актів від 26.03.2019р. вбачається, що умови проживання для спільної дочки сторін по [ADDRESS] задовільні та безпечні. Із заяви від 27.03.2019р. встановлено, що [PERSON] , зобов`язалася до 27.03.2019р. повернути малолітню дочку сестрі батька дитини - [PERSON] [INFO] ., 29.03.2019р., 31.03.2019р., 01.04.2019р. [PERSON] звернувся до Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області із заявами про те, що [PERSON] висловлювалася до нього нецензурною лайкою та не повернула дитину, прийняти міри до останньої, так як вона не виконує розпорядження Сокальської РДА, про розшук дитини. Також, [PERSON] звертався до Служби у справах дітей з приводу того, що [PERSON] , не виконує рішення Сокальської районної державної адміністрації про визначення місця проживання разом з ним, що вбачається із заяв від 29.03.2019р. [PERSON] також звертався із заявами до Органу опіки та піклування, Служби у справах дітей, Червоноградської місцевої прокуратури про порушення [PERSON] розпорядження про визначення місця проживання дитини разом з ним, що вбачається з його заяв та відповідей на такі заяви. [PERSON] страждає на вегето-судинну дистонію по змішаному типу, вегето-судинний криз, у зв`язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні, що вбачається з довідки від 14.02.2019р. та виписного епікризу. З виписки про рух коштів вбачається, що [PERSON] в період з 20.02.2018р. по 19.02.2019р. отримувала грошові кошти від [PERSON] Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. З наведеного випливає, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Крім того, відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Тому, ті обставини, що [PERSON] здійснює догляд за дочкою та її станом здоров`я є його обов`язком та не надає йому якоїсь переваги, оскільки в нього щодо дитини існують такі ж обов`язки, що і в [PERSON] , незалежно від того, з ким проживає дитина. Вирішуючи даний спір, суд враховує наявність однакових належних матеріально-побутових умов для проживання дитини як у матері, так і в батька, час проживання малолітньої дитини з матір`ю та час проживання з батьком, хоча з його власної волі. Так, суд приймає до уваги, що [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] за час перебування сторін у шлюбі. Така нестриманість та різкість [PERSON] як батька, негативно впливає на психоемоціний стан дитини та характеризує його не з кращої сторони. Дані обставини також спростовують твердження [PERSON] про те, що він є виключно дбайливим та хорошим чоловіком та ініціювання дружиною розірвання шлюбу було для нього несподіванкою. Крім того, з представлених останнім відеофайлів вбачається, що [PERSON] нав`язливо чіплявся до [PERSON] , намагався спровокувати конфлікт з нею. Вказані обставини також прослідковуються і в наданих [PERSON] витягах з телефонних розмов (переписки), хоча суд не може приймати таких до уваги, оскільки їх походження, а також адресати такого спілкування не відомі суду та суд не має змоги переконатися в їх правдивості. Також, сторонами після розірвання шлюбу було погоджено, що їх спільна дитина проживатиме разом з матір`ю. В той же час, розпорядженням Сокальської районної державної адміністрації 31.08.2018р. визначено місце проживання спільної малолітньої дочки разом з батьком. Однак, ні в даному розпорядженні, ні в протоколі засідання комісії з питань захисту прав дитини не обґрунтовано підстав неприйняття до уваги тих обставин, що [PERSON] вчиняв домашнє насильство щодо матері своєї дитини і не наведено переконливих доводів щодо необхідності визначення місця проживання дитини саме з батьком. Враховуючи те, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зазначене розпорядження не може мати переваги над іншими доказами. Також, суд враховує і ту обставину, що [PERSON] визначено порядок його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною чотири дні на тиждень з 10.00год. до 20.00год. без присутності матері за місцем його проживання. З огляду на зазначене, дитина половину часу протягом тижня (окрім нічного часу визначених днів) проживає разом з ним, що достатньою мірою забезпечує його можливістю приділити увагу дитині, виконати свої батьківські обов`язки та не свідчить про розлучення дитини з батьком. Що стосується покликання [PERSON] про «сумнівну репутацію» сестри [PERSON] , яка проживає в одному помешканні з останньою та дитиною сторін, то такі є голослівними та не підтверджені жодними доказами. За таких підстав, місце проживання дитини слід визначити з матір`ю, що не позбавляє батька дитини права на спілкування з дочкою та участь у вихованні дитини. В задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наведених вище підстав.

Outcome: approved