Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, у якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що їй на праві приватної власності належить частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . У зазначеному домоволодінні також зареєстрований брат позивача - [PERSON] , [INFO] . Відповідач у зазначеному домоволодінні не проживає понад 20 років, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі зазначеним домоволодінням не цікавиться. Позивач вказує, що ні вона, ні члени її сім`ї відповідачу не чинили перешкод у користуванні жилим приміщенням. Факт реєстрації відповідача у спірному житловому приміщенні порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, [PERSON] позбавлена можливості оформити субсидію. Крім того, останнім часом за адресою реєстрації [PERSON] надходять листи з фінансових установ з вимогою про сплату фінансового боргу останнім та погрозами подальшого опису на реалізацію його майна. Цей факт порушує спокій позивача та її родини. У зв`язку з викладеним [PERSON] звернулася з даним позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів. 06.04.2021 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 16-17). 28.04.2021 ухвалою суду відкладено судове засідання по цивільній справі у зв`язку з неявкою позивача, яка не подавала заяви про розгляд справи за її відсутності (а.с. 23). Позивач та представник позивача [PERSON], яка діє на підставі ордеру, у судовому засіданні підтримали позов у повному обсязі, просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди позивача та представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню , виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що згідно копії договору дарування частини домоволодіння від 18.12.2009, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кривошеїною І. М., зареєстрованого в реєстрі за № 5023, копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № 25076296 від 19.01.2010, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 254692419, сформованої 28.04.2021, позивачеві [PERSON] належить на праві приватної власності 44/200 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 8, 26-30). З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) Реєстру територіальної громади міста Харкова вбачається, що за вказаною вище адресою разом з позивачем, зокрема, зареєстрований її брат [PERSON] - відповідач по справі (а.с. 9). У судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, пояснила, що відповідач [PERSON] є рідним братом [PERSON] та за адресою по [ADDRESS] він не проживає більше 20 років. Зі слів сестри відповідача свідку відомо, що останній проживає зі своєю сім`єю на « Салтівці ». Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 47 Конституції України кожному гарантовано право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність цієї особи без поважних причин протягом встановленого законом строку в жилому приміщенні, право користування яким має ця особа. Дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, та показаннями свідкапідтверджується, що відповідач не проживає у спірному будинку понад один рік без поважних причин, факт його реєстрації у вказаному приміщенні носить формальний характер. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенні порушує права позивача на вільне розпорядження і користування майном, [PERSON] позбавлена можливості оформити субсидію. Крім того, останнім часом за адресою реєстрації [PERSON] надходять листи з фінансових установ з вимогою про сплату фінансового боргу останнім та погрозами подальшого опису на реалізацію його майна (а.с. 12, 13, 87, 88, 89, 90). Цей факт порушує спокій позивача та її родини. Також позивач вимушена оплачувати комунальні послуги і за відповідача (а.с. 91-126). Таким чином, суд вважає, що вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно вимог статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідна правова позиція зазначена в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації відповідача. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений останньою, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 6), судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved