Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу та стягнення аліментів неповнолітню дитину. У позові вказувала, що 02.09.2014 року уклала шлюб з [PERSON] і прийняла його прізвище, її дошлюбне прізвище Федюк. Шлюб зареєстрований у виконавчому комітеті Вашківецької міської ради Вижницького району, актовий запис №22. До реєстрації шлюбу 20.08.2014 року у них народилася дочка, [PERSON], яка проживає з нею та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Посилалася на те, що сімейне життя з відповідачем не склалось, одруження з ним виявилось невдалим. Він не поважав її, як дружину, між ними не було взаєморозуміння через різні та несумісні характери. Відповідач зловживає спиртними напоями, у нетверезому стані влаштовував скандали, ображав її, принижуючи її честь і гідність, наносив їй побої. У серпні 2016 року вона вже зверталась до суду з таким позовом, але повірила обіцянкам відповідача, що він змінить свою поведінку та відношення до неї, і помирилась з ним. Відповідач не дотримав свого слова і після того, як вони помирились, відразу почав влаштовувати скандали, ображав її, наносив їй побої та виганяв з дому. Це привело до того, що вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення господарства і з 07.09.2016 року разом не проживають. Вона прийшла до висновку, що надалі їх спільне життя неможливе, а збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх дитини, адже такі відносини між батьками будуть негативно впливати на її виховання. За час спільного проживання вони придбали легковий автомобіль, який вона має намір розділити з відповідачем в добровільному порядку, а в разі недосягнення згоди, звернеться до суду з окремим позовом. Спору про місце проживання дочки немає, вона проживає і буде проживати з нею. Оскільки [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, вона заявляє позовну вимогу про стягнення аліментів. Відповідач у даний час офіційно не працює, але має тимчасові заробітки, може працювати, часто виїжджає на заробітки за кордон, а тому він може матеріально утримувати дитину. Тому ставить питання про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], що зареєстрований 02.09.2014 року у виконавчому комітеті Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №22, після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище [PERSON] та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі по 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі даного позову і до досягнення дочкою повноліття. Позивач [PERSON] судове засідання не зявилася, в адресованій суду заяві просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, причини неявки суду не повідомив. Оскільки позивач не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом установлено, що 02.09.2014 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №22, що підтверджується оригіналом повторного свідоцтва про шлюб серія І-МИ №113932 від 06.04.2016 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції у Чернівецькій області. Після реєстрації шлюбу [PERSON] прийняла прізвище [PERSON]. 20.08.2014 року, тобто до реєстрації шлюбу, у сторін народилася дочка [PERSON], що підтверджується копією повторного свідоцтва про її народження серія І-МИ №240648 від 06.04.2016 року виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції у Чернівецькій області. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя міститься роз'яснення про те, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Приписами ч.3 ст.10 та ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, спільно не проживають з вересня 2016 року, спільного господарства не ведуть, позивач на примирення не згідна, вона довела, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, їх сімя розпалась остаточно, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] бажає надалі іменуватись шлюбним прізвищем. Також судом встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] проживає з позивачем та знаходиться на її матеріальному утриманні, про що свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов проживання №1187 від 11.11.2016 року, складений виконавчим комітетом Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 184 ч.1 СК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина 2 цієї ж статті вказує, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином судом встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] проживає з позивачем та знаходиться на її матеріальному утриманні, відповідач добровільно допомоги на її утримання не надає. Позивачем доведено, що відповідач офіційно не працює, але є здоровим, працездатним чоловіком, інших дітей чи непрацездатних батьків не має, а тому вимога про стягнення з нього аліментів є обґрунтованою, але підлягає до часткового задоволення із стягненням з відповідача аліментів у межах прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, встановленого ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» (з 1 грудня 1355,00 грн.), та з урахуванням реальної можливості сплати аліментів відповідачем, оскільки сума у 1000,00 грн. на місяць на може бути значною та завідомо непосильною для нього. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню із стягненням з відповідача в дохід держави судового збору відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.110, 112-114, 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial