Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду із позовною заявою до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Просить стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї четвертої доходу Боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Визначити постійне місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за місцем її реєстрації або проживання. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 06 листопада 2011 року між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб Княгининською сільською радою Демидівського району Рівненської області, актовий запис №5. Від шлюбу у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Фактично шлюбні відносини між ними припинилися вже давно, а з березня 2020 року вони перестали жити однією сім`єю, вести спільне господарство та проживати разом. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, їхня малолітня дитина проживала та в подальшому буде проживати разом з нею. Згідно Довідки №15-20/1811 від 07 серпня 2020 року вони з дочкою зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Їхнім фактичним місцем проживання є: [ADDRESS] . В той час як Відповідач зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що найкращим інтересам дитини відповідатиме рішення щодо визначення її місця проживання разом з матір`ю з наступних підстав. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин між нею та чоловіком, вона повністю опікується інтересами і потребами дитини, дбає про нею, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Їхня малолітня дочка навчається у 3-А класі Рівненської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3, яка знаходиться неподалік від їхнього місця проживання. Вона повністю віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку та навчанню дитини, постійно доглядає та піклується про дочку, приймає активну участь у шкільному житті дитини, відвідує батьківські збори. На даний час вона офіційно працює продавцем у магазині «Від і До» та має стабільний дохід у вигляді заробітної плати. Вони з дочкою проводять час разом, ходять до театру, в зоопарк, в кінотеатр, в піцерію, виїжджають за місто до бабусі та на екскурсії. Все майно, яке було набуто у шлюбі з Вілповідачем, залишилося у будинку Відповідача (до якого вона не має доступу), в тому числі, і ноутбук на якому є багато їхніх з дитиною спільних фото та відео. Таким чином, проживання дочки разом з нею відповідає її найкращим інтересам.м Вона має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини. мВраховуючи те, що відповідач проживає окремо від них з дитиною, при цьому домовленості про сплату аліментів між ними не досягнуто, вважає за необхідне стягнути з Відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у судовому порядку. Дочці повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень у будь-якому разі вона не зможе забезпечити їй самостійно. Відповідач по справі не є особою похилого віку, працездатний, має задовільний стан здоров`я, інші особи у нього на утриманні не перебувають, а тому він спроможний щомісячно сплачувати аліменти, адже належне утримання дитини є не лише обов`язком матері, а й обов`язком батька. Позивачка [PERSON] , представник позивачки адвокат Килюх О.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в межах доводів позовної заяви, просили задовольнити. Відмовились від клопотання про допит свідків. Відповідач [PERSON] , представник відповідача адвокат Домецький О.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Свою правову позицію обґрунтовували тим, що вимоги Позивачки вважає безпідставними, необгрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Позовна заява не містить жодних обґрунтованих доводів, з яких позивачкою ініційовано звернення до суду, з посиланням на законодавство та докази, а складається лише з її власних міркувань та довільного тлумачення правових норм, наведені Позивачкою обставини не находять свого відображення в дійсності та не мають належного обґрунтування. Позивачка в позовній заяві як обгрунтування позову наводить безліч неправдивих фактів, які дискредитують його як батька. З моменту розірвання шлюбу з позивачкою їхні відносини погіршились, вона почала погано до нього ставитись як до батька дитини, говорить погані речі про нього, налаштовує дитину проти нього. Після розірвання шлюбу з позивачкою він не припинив сімейних відносин з дитиною, так як [PERSON] це найдорожчий скарб, який у нього є. Він переживає і піклуюється про здоров`я дитини, її підлітковий і гармонійний розвиток, підготовку до самостійного життя, постійно спілкуюється з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі та створює всі необхідні умови для отримання нею освіти. Фактично дитина проживає разом як з позивачкою так і з відповідачем, він приймає активну участь у вихованні дитини, вони з донькою [PERSON] проводять разом час в розважальних дитячих закладах або за його місцем проживання, відвідують парк та зоопарк, люблять разом їздити на озеро, в ліс чи море, часто-густо дитина ночує у нього, він допомагає з домашнім завданням, яке задають у школі, вони грають в настільні ігри, їм обом весело проводити час разом. Після того як донька залишається в нього ночувати, вона часто ходить до школи прямо від його місця проживання, адже до школи 300м. і дорога безпечна, забирає її зі школи, заводить на танці. Вони часто їздять в гості до його батьків (бабусі і дідуся [PERSON] ) на свята. Останнім часом матір чинить перешкоди у повноцінному спілкуванні з дитиною, не дає [PERSON] спілкуватись з її бабусею і дідусем по його лінії. Позивачка часто вигадує будь-які суперечливі обставини, аби не давати йому бачитись з дитиною, почала створювати штучні перешкоди аби дитина залишалась вдома з нею. Позивачкою не надано жодних доказів, що проживання дитини разом із нею відповідають інтересам дитини. Дитини сама виявляє бажання жити як з матір`ю та із батьком і пріоритету у неї немає. Розлучення дитини з батьком буде психологічною травмою для дитини. Позивачка, визначивши розмір аліментів, що підлягає стягненню на утримання неповнолітньої доньки, не вказала жодної обставини, що має істотне значення для призначення аліментів 1/4 частці від усіх його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і жодним чином не аргументувала, чим вона керувалася визначаючи їх розмір. Він не має ніякого стабільного заробітку чи будь-якого іншого джерела доходу, ніякою іншою господарською діяльністю, яка приносить дохід, не займається. Для недопущення існування заборгованості по аліментам, з метою захисту прав своєї дитини він хоче сплачувати аліменти, має намір влаштуватись на роботу. Отже, на даний час він є безробітним, йому допомагають батьки. Він знайшов тимчасовий нестабільний нерегулярний заробіток, який отримує в натурі, без офіційного працевлаштування (фрілансер) та якого вистачає на проживання, на продукти харчування, оплату комунальних послуг. Позивачка не заперечує, що він надає матеріальну допомогу для доньки [PERSON] , але чомусь безпідставно вважає її не достатньою. З урахуванням подальшої індексації і для забезпечення належного рівня розвитку їхньої доньки, він згідний платити аліменти на утримання дитини у розмірі 1300,00 гривень щомісячно. Вважає, що такий розмір аліментів буде відповідати всім обставинам справи. Представник третьої особи Служби у справах дітей Рівненської міської ради Подкаура О.М. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування № 08-1676 від 16.09.2021 р., згідно якого вважають за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Ухвалою суду від 08.04.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі, справу призначено до підготовчого судового засідання з участю сторін. Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей Рівненської міської ради Ухвалою суду від 13.07.2021 р. зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] третя особа служба у справах дітей Рівненського міськвиконкому про визначення місця проживання дитини повернуто позивачу [PERSON] . Повернуто [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн. згідно квитанції : 0.0.2186167901.1 від 06.07.2021р. Ухвалою суду від 13.07.2021 р. доручено третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Рівненської міської ради відповідно до вимог ст. 19 СК України, та з метою повного, об`єктивного, всебічного дослідження доказів по справі, провести обстеження умов проживання дитини, батьків, та надати суду висновок відповідно до ч.5 ст. 19 СК України . Ухвалою суду від 20.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу за позовом до розгляду по суті . Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідача, представника відповідача, дослідивши надані докази,та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 23.12.2020 року. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , про що 05.10.2012 р. складено відповідний актовий запис № 2717, зареєстрований Відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції.. Із Довідки №15-20/1811 від 07 серпня 2020 року вбачається, що позивачка [PERSON] та дочка [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно педагогічної характеристики дитини, [PERSON] , [INFO] , учениця 3-А класу, навчається в Рівненській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 3 Рівненської міської ради з 1 класу. Початкову освіту здобуває за науково-педагогічним проектом «Інтелект України». Мама, [PERSON] , приділяє належну увагу навчанню та вихованню дитини, відвідує батьківські збори, спілкується з класним керівником. Згідно довідки вбачається, що [PERSON] займається у хореографічній студії на базі 3 школи, відвідує усі заняття. Встановлено, що [PERSON] офіційно працевлаштована у ФОП [PERSON] , працює на посаді продавця у гастрономі «Від і до», характеризується позитивно. З дослідженого судом висновку органу опіки вбачається, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] проживали в шлюбі з 06.11.2011. Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 23.12.2020 шлюб між ними було розірвано. Місце проживання малолітньої дитини не визначалося. [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Фактично вони проживають за адресою: [ADDRESS] . Квартира належить співмешканцю [PERSON] - [PERSON] . В помешканні створені належні умови для проживання та виховання малолітньої дитини. Для Ірини відведено окрему кімнату, в якій наявні всі необхідні речі для дівчинки. З [PERSON] у дівчинки склалися гарні стосунки. [PERSON] відповідно до довідки № ВА/2021/43 від 20.07.2021, виданої фізичною особою-підприємцем [PERSON] , працює в магазині «Гастроном Від і До» та займає посаду продавця продовольчих товарів з 07.08.2020, з посадовим окладом в розмірі 6150,00 на місяць. Відповідно до характеристики, [PERSON] за час роботи зарекомендувала себе як відповідальна, пунктуальна, дисциплінована та цілеспрямована працівниця. За характером - спокійна та урівноважена, жодної скарги від відвідувачів не надходило. За час роботи порушень правил внутрішнього трудового розпорядку, техніки безпеки чи інших внутрішніх нормативно-правових актів не виявлено. Відповідно до оцінки потреб сім`ї [PERSON] наданої Рівненським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді встановлено, що дитина по місцю проживання забезпечена всім необхідним. Між мамою, донькою та [PERSON] хороші, дружні стосунки. Дитина не виявляє бажання спілкуватися з батьком через те, що він налаштовує її проти матері. [PERSON] має конфліктні відносини з колишнім чоловіком. За результатами оцінки потреб складних життєвих обставин в сім`ї не виявлено. Батько дитини [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Помешкання належить бабусі [PERSON] - [PERSON] . Для дівчинки відведено окрему кімнату, в якій наявне спальне місце, шафа, стіл для занять, іграшки. [PERSON] пояснив, що офіційно не працює, має тимчасові заробітки. Відповідно до оцінки потреб сім`ї [PERSON] наданої Рівненським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді встановлено, що для дитини створені належні умови для проживання. За результатами оцінки потреб складних життєвих обставин в сім`ї не виявлено. [PERSON] навчається в 4-А класі Рівненської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 Рівненської міської ради. Відповідно до характеристики з навчального закладу встановлено, що дівчинка навчається в їх закладі з 2018 року. Мама [PERSON] контролює навчання дівчинки, регулярно відвідує батьківські збори. На даний момент систематично спілкується з вчителями, цікавиться як навчання [PERSON] зробити кращим, змістовнішим. Дівчинка забезпечена шкільним приладдям. Тато [PERSON] відповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків. Цікавиться навчання дитини, спілкується з вчителями, відвідує батьківські збори. В бесіді [PERSON] пояснила, що раніше проживала трохи з мамою, трохи з татом. З татом [PERSON] проживала з початку третього класу до травня 2021 року. В той час вона постійно спілкувалася з мамою, проводила з нею вихідні дні, по телефону вчила уроки. Тато з нею не займався, не допомагав вчити уроки. Він не дозволяв спілкуватися з мамою, стирав її номер телефону. Надалі [PERSON] хоче проживати з мамою. У неї з мамою та [PERSON] (чоловіком мами) гарні стосунки. Питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 15 вересня 2021 року. На засіданні комісії були присутні батьки дитини [PERSON] та [PERSON] . Заслухавши їх пояснення та врахувавши матеріали справи комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, прийняла рішення про доцільність залишення малолітньої [PERSON] , [INFO] , на проживання з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначають, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п. 1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини). У ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» передбачено, що кожна людина, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 Сімейного кодексу України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 Сімейного кодексу України), у тому числі й на рівне виховання батьками. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом ст. 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року. Ухвалюючи рішення в справі «М. Є. проти України» від 11 липня 2017 року, Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Також ЄС в своєму рішенні у справі «М.С. проти України» зробив висновок, що під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватися ст. 51 Конституції України, яка гарантує кожному з подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. У відповідності з ч.ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У зв`язку з цим зазначений орган необхідно залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог . Велика Палата ВС відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 Сімейного кодексу України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судді Великої Палати ВС вважають, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Велика Палата ВС зауважує, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, і не є частиною національного законодавства України. А законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Таким чином, аналізуючи в сукупності достовірно встановлені судом докази і враховуючи інтереси дитини, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позову [PERSON] та визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 191 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини стягуються від дня пред`явлення позову. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Враховуючи встановлені по справі обставини, та з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, у зв`язку з ухиленням відповідача від утримання доньки в добровільному порядку, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини за рішенням суду у частці, в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду про стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць з 23.03.2021 р. по 23.04.2021 р. допустити до негайного виконання. Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоров`я відповідача, наявність у нього інших дітей, крім доньки [PERSON] , утриманців, тощо), судом не встановлена. Що стосується понесених позивачкою судових витрат у формі судового збору. Фактична сплата позивачкою судового збору за подачу позовної заяви підтверджується оригіналом банківської квитанції № 54967779 від 23.03.2021 року. Для підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачкою надано суду Копію Договору про надання правової допомоги від 08 лютого 2021 року, копію акту приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 30 листопада 2021 року на загальну суму 6000 грн., копію рахунку №30/11 від 30 листопада 2021 року на суму 6000,00 грн. Тобто, позивачкою надано всі необхідні документи, які передбачені ч.3 ст.137 ЦПК та в термін відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України. Разом з тим, при визначенні розміру компенсації за правничу допомогу суд враховує, складність справи, незначний об`єм робіт виконаний безпосередньо адвокатом. Крім того, з долучених до справи доказів не вбачається жодного запиту адвоката, достовірних доказів затрати визначеного робочого часу адвоката на спілкування, підготовку нормативної бази позову та пред`явлення його до суду, фактично витраченого часу в судових засіданнях. При цьому суд враховує, що відповідач позов не визнав. З врахуванням вищевикладеного, суд зменшує розмір правничої допомоги, який підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивачки до 2320,00 грн. з яких 1500,00 грн. за складання позову, та 820 грн., за участь у судових засіданнях, зайнятість у яких згідно протоколів судового засідання в сукупності склала 1год 40 хв. Таким чином , судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки в сумі 3228,00 грн., (що складається з : 908,00 грн. сплачений судовий збір за вимогу про визначення місця проживання дитини з матір`ю + витрати на правничу допомогу в розмірі 2320,00 грн.), та за вимогу про стягнення аліментів в прибуток державного бюджету в сумі 908,00 грн., від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову. На підставі викладеного, ст.ст. 141,150, 160, 180, 182, 191 СК України,

Outcome: approved