Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю « Агрофірма « Оксанина » про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною. В позовній заяві зазначено, що 10 жовтня 2006 року між матір`ю позивача [PERSON] та ТОВ « Агрофірма « Оксанина » був укладений договір №91 оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,1888 га, яка знаходиться на території Оксанинської сільської ради Уманського району Черкаської області на строк з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2016 року. [INFO] мати позивача [PERSON] померла і відповідно до заповіту належну їй на праві власності земельну ділянку площею 4,1888 га, кадастровий №71243855090:02:000:1526 успадкувала [PERSON] , про що отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 08 червня 2012 року, посвідчене державним нотаріусом Уманської районного державної нотаріальної контори Черкаської області Ящуком Д.О., реєстраційний №1-1497. 31 серпня 2012 року позивач отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №362202. В процесу розгляду цивільної справи за позовом ТОВ « Агрофірма « Оксанина » до [PERSON] про стягнення заборгованості їй стало відомо, що існує якась додаткова угода до договору оренди землі №91 від 10 жовтня 2006 року, який укладала ще мати позивача [PERSON] , за умовами якої п.6 договору оренди викладений в наступній редакції: договір укладено на 15 ( п`ятнадцять ) до 10.10.2021 року, але з урахуванням періоду ротації основної сівозміни. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на основний строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Зазначена додаткова угода до договору оренди землі №91 від 10 жовтня 2006 року датована 01 грудня 2014 року. Позивач її ніколи не бачила, не підписувала і не знала про її існування до розгляду цивільної справи за позовом ТОВ « Агрофірма « Оксанина » до неї про стягнення заборгованості восени 2015 року. ТОВ « Агрофірма « Оксанина » до справи було додано копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер витягу: 30691288 від 09.12.2014 року, із якого позивачу стало відомо про існування оскаржуваної додаткової угоди. У зазначений витяг внесені неправдиві відомості, оскільки позивач вищевказану додаткову угоду ніколи не бачила і не підписувала. Відповідач по питанню продовження троку дії договору оренди землі №91 від 10 жовтня 2006 року до неї ніколи не звертався. Згідно із ч.3 ст.203 ЦК України - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Додаткову угоду позивач не укладала, не підписувала і не знала про її існування, а відтак просить визнати її недійсною. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що вона додаткової угоди не бачила, не підписувала, тому просить визнати її недійсною. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що позивач додаткової угоди не підписувала, оскільки оригіналу додаткової угоди відповідач не надав, то такої угоди в природі не має, а тому таку угоду просить визнати недійсною. Представник відповідача Патрікєєва І.В. в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що додаткова угода існує, так як вона зареєстрована державним реєстратором згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 01.12.2014 року. Доказів, що позивач не підписувала і не бачила таку додаткову угоду у справі не має. Просить в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні встановлено, що 10 жовтня 2006 року між матір`ю позивача [PERSON] та ТОВ « Агрофірма « Оксанина » був укладений договір №91 оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,1888 га, яка знаходиться на території Оксанинської сільської ради Уманського району Черкаської області на строк з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2016 року. [INFO] мати позивача [PERSON] померла. Згідно державного акту серії ЯК №362202, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.06.2012 року №1-1497, [PERSON] належить земельна ділянка площею 4,1888 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Оксанинської сільської ради, « за межами населеного пункту ». Згідно додаткової угоди до договору оренди №91 від 10 жовтня 2016 року, 1 грудня 2014 року орендодавець [PERSON] та орендар ТОВ « Агрофірма « Оксанина » уклали додаткову угоду на земельну ділянку кадастровий номер 7124385500:02:000:1526 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Оксанинської сільської ради. Сторони договору домовилися про наступне: 1/ замінити в договорі оренди землі №91 укладений 10 жовтня 2006 року « Орендодавець » - [PERSON] на « Орендодавець » [PERSON] ; 2/ викласти п.6 Договору в наступній редакції: « 6 ». Договір укладено на 15 ( п`ятнадцять ) до 10.10.2021 року але з урахуванням періоду ротації основної сівозміни. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на основний строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію; 3/ орендар не має права передавати право оренди земельної ділянки у заставу та вносити до статутного фонду; 4/ ця додаткова угода до договору оренди набирає чинності з моменту підписання сторонами та державної реєстрації. Додаткову угоду зареєстровано в Реєстраційні службі Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області про що у державному реєстрі іншого речового права вчинено запис від 04.12.2014 року за № 7999085. Відповідно до положень ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Статтею 93 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ст.ст. 13-15 Закону України «Про оренду землі» договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди укладається у письмовій формі, що передбачено ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі», і набуває чинності після його державної реєстрації, про що зазначено у ст. 18 Закону України «Про оренду землі». З матеріалів справи вбачається, що оспорювана додаткова угода укладена у письмовій формі, пройшла відповідну державну реєстрацію, позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності та його волевиявлення було спрямоване на укладення додаткової угоди. До тверджень позивачки про не підписання нею додаткової угоди до договору оренди землі №91 від 10 жовтня 2006 року суд відноситься критично, адже позивачка не заявляла клопотання про проведення почеркознавчої експертизи. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст..77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За нормами ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу наданого позивачем окремо, а також в їх сукупності, суд прийшов висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому суд прийшов переконання, що у позові необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed