Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], про стягнення інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобовязання. У позові вказувала, що 19.01.2015 року Вижницьким районним судом Чернівецької області ухвалено рішення про стягнення з відповідача на її користь 107071,32 грн. основного боргу, 1070,71 грн. судового збору, що разом становить 108142,03 грн. З моменту прийняття рішення і до цього часу на виконанні у Вижницькому РВ ДВС перебуває виконавче провадження щодо стягнення з відповідача на її користь цієї суми. До цього часу рішення Вижницького районного суду Чернівецької області не виконане. Відповідач не сплатив їй жодної копійки. 06.03.2017 року Вижницьким районним судом прийнято рішення щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних, а тому на даний час вона заявляє вимоги щодо стягнення з відповідача індексу інфляції за весь час прострочення. Сума прострочення 108142,03 грн., час прострочення становить з 29.01.2015 року (дата набрання чинності судовим рішення) по 23.07.2017 року (дата подання позову до суду). Отже, враховуючи вимоги ст.625 ЦК України станом на 23.07.2017 року борг відповідача перед нею становить 173567,96 грн., зокрема: сума основного боргу - 108142,03 грн.; індекс інфляції за весь час прострочення (лютий 2015 - червень 2017) 65425,93 грн. (108142,03 грн. х 60,5% /100%). Розмір завданої їй моральної шкоди оцінює в 10000,00 грн., але на даний час таку позовну вимогу не заявляє. Просила стягнути з відповідача на її користь 65425,93 грн., як індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, яке виражене у національній валюті України (гривня) згідно рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 19.01.2015 року у справі за її позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлений позов підтримали, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини просили позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, підтримав письмове заперечення проти позову у якому зазначив, що позов [PERSON] до нього про застосування відповідальності передбаченої ст.625 ЦК України є безпідставний, оскільки грошове зобов'язання було в іноземній валюті. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримав його позицію та просив у позові відмовити. Суд, заслухавши позивача [PERSON], її представника [PERSON], відповідача [PERSON], його представника [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом установлено, що позивач [PERSON] надала у позику [PERSON] - 01.02.2013 року 2300 Євро на строк до 21.02.2014 року; 15.02.2013 року 6000,00 грн на строк до 01.09.2014 року; 12.06.2013 року - 3800,00 доларів США на строк до 20.02.2014 року. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 19.01.2015 року по цивільній справі №713/2432/14-ц (провадження №2/713/46/15) задоволено позов [PERSON] до [PERSON], про стягнення заборгованості за договором позики. Вирішено стягнути з [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [INFO], жителя [INFO] на користь [PERSON], [INFO], жительки м. Вижниця, вул. Д. Загула, 24, Чернівецької області борг по договору позики в сумі 107071,32 грн та 1070,71 грн судового збору. Даним рішенням встановлено, що станом на 24.12.2014 року 3800,00 доларів США відповідно до офіційного курсу НБУ було еквівалентно 56772,87 грн, а 2300,00 Євро було еквівалентно 44298,45 грн. Рішення набрало законної сили 30.01.2015 року, а тому встановлені ним обставини в сулу положень ч.3 ст.61 ЦПК України, не потребують доказуванню. Станом на 19.07.2017 року відповідач у встановлений у розписках строк не повернув позивачу грошові кошти і рішення суду не виконав, що підтверджується копією листа Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області №14.3-24/890 від 29.07.2017 року, доказів протилежного відповідачем суду не надано і станом на день розгляду справи в суді. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Таким чином наявність вказаного вище рішення суду не звільняє [PERSON] від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє [PERSON] права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України. Позивач заявила позовну вимогу про стягнення з [PERSON] інфляційних втрат від невиконання грошового зобов'язання, яке як вона вважає, виникло з рішення Вижницького районного суду від 19.01.2015 року у сумі 65425,93 грн. Однак стаття 625 ЦПК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові №6-771цс15 від 27.01.2016 року. Частина 2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, а не на невиконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Як установлено Судом, між [PERSON] та [PERSON] були укладені два договори позики в іноземній валюті, а саме 01.02.2013 року на 2300 Євро та 12.06.2013 року на 3800,00 доларів США, тому підстав для застосування до цих правовідносин положень закону, який регулює порядок сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції, визначеного договором у гривні, не допускається. За таких обставин позов [PERSON] в частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] інфляційних втрат за час прострочення виконання ним грошових зобовязань, визначених в іноземній валюті (Євро та долари США) є безпідставним і задоволенню не підлягає. З досліджених у судовому засіданні доказів Судом установлено, що [PERSON] не виконав зобов'язання щодо повернення [PERSON] отриманих 15.02.2013 року грошових коштів у сумі 6000,00 грн. Тому розмір інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов'язання, визначеного у гривнях з лютого 2015 року по червень 2017 року (у межах позовних вимог) буде становити: 6000,00 грн. х 60,5%/100% = 3630,00 грн., і вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного суду не надано. На підставі наведеного, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення із стягненням з відповідача на користь позивача понесених нею судових витрат у сумі 36,30 грн. - пропорційно до задоволених позовних вимог відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.15, 16, 625, 1050 ЦК України,

Outcome: partial