Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю і просила його задовольнити. Також збільшила розмір позовних вимог, заявивши вимогу про відновлення їй дошлюбного прізвища. Із позовних вимог [PERSON] вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 28 липня 2006 року. У шлюбі народилися [PERSON] 06 жовтня 2006 року і [PERSON] 25 квітня 2010 року. Вказує, що сторони не зійшлися характерами. Між ними існує постійна конфліктність. Підстав для збереження сімї не вбачає. Фактичні шлюбні відносини припинилися з березня 2016 року. Просила розірвати шлюб, відновити їй дошлюбне прізвище і стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору. Відповідач у справі, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Вказав, що він проживає з іншою жінкою. Просив розірвати шлюб.\~У задоволенні вимоги про стягнення з нього судових витрат просив відмовити.\~\~ Суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення, із таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 28 липня 2006 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 75. До шлюбу у позивача [PERSON] було прізвище «Василащук» (а.с.4). У вказаному шлюбі народилися [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] (а.с.7, 8, 5). Причиною розпаду сімї стало те, що шлюб носить формальний характер. Згідно з ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.\~ Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 р., вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням наведеного суд вважає, що сімя [PERSON] і [PERSON] розпалася, а тому їхній шлюб слід розірвати, відновити позивачу її дошлюбне прізвище і стягнути з відповідача судові витрати. На підставі наведеного, ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст.ст. 56, 104, 109-112 Сімейного Кодексу України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та

Outcome: approved