Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька до Республіки Болгарії та країн Євросоюзу в період шкільних канікул 2019-2020 навчального року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 26 жовтня 2006 року позивач зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON] . У шлюбі в сторін народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2010 року шлюб між сторонами розірвано. Дитина залишилася проживати з позивачем. Вона має намір під час шкільних канікул дочки поїхати разом з дочкою в республіку Болгарію та інші країни Євросоюзу, але відповідач не надає на це письмової згоди. Позивач вважає, що через такі дії порушуються права дитини. В судове засідання позивач не з`явилася, однак від її представника адвоката Чапаєвої Г.М. надійшла письмова заява про слухання справи у її відсутності, позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи. Відзиву на позов не надіслав. Оскільки, відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання без поважних причин, хоча належним чином повідомлявся про день слухання справи в суді, у відповідності до статті 281 ЦПК України, суд ухвалив винести заочне рішення по справі. Представник третьої особи служби у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи. Причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до висновку, що слід даний позов слід задовольнити, виходячи із встановлених обставин та змісту спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 2006 року. У шлюбі в сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] . З рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2010 року по справі № 2-247/2010р. вбачається, що судом вирішено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 26 жовтня 2006 року у Почаївській міській раді Кременецького району Тернопільської області, актовий запис № 73. В судовому засіданні з`ясовано, що шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу малолітня дочка - [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю [PERSON] Відповідач не надає письмової згоди на виїзд дитини за кордон. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Згідно статті 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Суд погоджується з аргументами позивача, що дитина має право на виїзд з матір`ю за кордон, що буде сприяти фізичному, духовному та моральному розвитку дитини та буде відповідати інтересам дитини. Враховуючи встановлені обставини, зокрема те, що позивач та відповідач розлученні, дитина проживає з матір`ю, яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, суд вважає, що необхідно надати дозвіл на виїзд дитини за кордон у супроводі матері без згоди та супроводу батька на період шкільних канікул 2019-2020 навчального року. Судові витрати слід стягнути з відповідача в користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved