Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приазовського районного суду Запорізької області з вказаною позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 21 травня 2014 року виконавчим комітетом Надеждинської сільської ради Приазовського району Запорізької області, актовий запис № 01; стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати по справі. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відносини в сім'ї не склались, на даний час сімейні відносини припинені, з травня 2015 року проживають вони окремо, спільне господарство ними не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Батько дитини в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги. Просить задовольнити заявлені позовні вимоги. Позивачка в судове засідання не з'явилася, проте в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у її відсутність, на позові наполягає, проти заочного рішення не заперечує /а.с. 23/. Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином був повідомленим про дату розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового рекомендованого відправлення /а.с. 22/, не повідомив суд про причину своєї неявки. Враховуючи викладене та згідно ст.ст. 157, 169, 224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню на наступних підставах. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21 травня 2014 року виконавчим комітетом Надеждинської сільської ради Приазовського району Запорізької області, актовий запис № 01, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /а.с. 5/. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с. 6/. Судом встановлено, що причинами розпаду сім'ї - це різниця характерів, відсутність між подружжям взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. З травня 2015 року сторони сумісно не проживають, шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство ними не ведеться, примирення їх неможливе. Спору про розділ майна у сторін немає. Відповідно до вимог ст..112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає, що при таких обставинах подальше зберігання сім′ї стало неможливим, а тому слід задовольнити позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та розірвати шлюб між сторонами. У теперішній час малолітня дитина мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 706 від 27.09.2017 року, виданої виконавчим комітетом Гірсівської сільської ради /а.с. 8/. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з п 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.. З п. 17 зазначеного Пленуму, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК ) і виплачуються щомісячно; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, а саме - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Даних про наявність захворювань, інших неповнолітніх дітей у відповідача та будь-яких доказів відсутності в нього можливості сплачувати аліменти, відповідачем суду не надано. Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову та до його повноліття. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки документально підтвердженні витрати повязані зі сплатою судового збору у розмірі 640,00 грн. за подачу до суду позовної заяви за вимоги про розірвання шлюбу. Також, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача судові витрати по справі за позовні вимоги щодо стягнення аліментів на користь держави.

Outcome: approved