Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом про визнання права власності. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 30.03.2014 року між нею та відповідачем укладено договір позики, згідно умов якого вона передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 20000 гривень, а відповідач зобов'язався повернути їх до 30.03.2016 року. У визначений строк боржник не повернув позичену суму грошових коштів, у зв'язку з чим передав їй житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] та в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», житловою площею 123,2 кв.м, загальною площею 58,6 кв.м, сараю літ. «Б», споруд № 1-3, а також правоустановлюючі документи на вказане нерухоме майно. Вважає, що у-зв'язку з викладеним до неї перейшло право власності на житловий будинок, який розташований за вищевказаною адресою, однак вона не має жодного документа, який би підтверджував її право власності на зазначений об'єкт нерухомості. Тому просить суд, визнати за нею право власності на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] та в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», житловою площею 123,2 кв.м, загальною площею 58,6 кв.м, сараю літ. «Б», споруд № 1-3. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій заявлені ним вимоги підтримала, просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, про дату, час та місце розгляду справи, проте надав суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, та просив справу розглянути у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог. Як вбачається з розписки, відповідач зайняв у позивачки 600000 гривень на власні потребі, та зобов'язався повернути вказану суму до 30 березня 2016 року. Вказана розписка відповідає встановленій формі договору позики, згідно ст. 1047 ЦК України. Згідно ст.ст. 526, 527, 530, 532 ЦК України, зобов'язання повинно бути виконане належними сторонами, у встановлений договором або законом строк, у встановленому місці, встановленим у договорі чином. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідачем порушено зазначені вимоги закону, а саме зобов'язання не було виконане у встановлений договором строк, на що вказує відсутність у розписці записів про. час та обсяг повернення коштів. Згідно ч. 1 ст. 545 ЦК України встановлено, що кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, а якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Крім того, з договору позики, укладеного між сторонами вбачається, що [PERSON] зобов'язався передати позивачці житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] та в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», житловою площею 123,2 кв.м, загальною площею 58,6 кв.м, сараю літ. «Б», споруд № 1-3 , у разі якщо він не виконає своїх зобов'язань. Згідно ст. 1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. У зв'язку з невиконанням свого зобов'язання за договором позики в частині повернення грошових коштів, відповідачем передано [PERSON] житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] та в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», житловою площею 123,2 кв.м, загальною площею 58,6 кв.м, сараю літ. «Б», споруд № 1-3 , та правовстановлюючі документи на спірне нерухоме майно. У відповідності до ст. 600 ЦК України, зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами. Передання відступного є одним із способів припинення зобов'язання за згодою сторін. В даному випадку сторони дійшли згоди щодо того, що замість виконання зобов'язання, тобто повернення суми грошових коштів переданих боржникові позивачем, та які становлять його зміст, боржник виконує інші дії, а саме передає нерухоме майно кредиторові. Аналізуючи положення вищезгаданої статті, об'єктом відступного може бути нерухоме майно (розмір вартості встановлюється сторонами), переданням відступного можуть припинятися договірні зобов'язання, обов'язковість досягнення згоди на припинення зобов'язань відступним повинно бути належним чином зафіксоване. Домовленість щодо передачі відступного замість виконання зобов'язання може бути досягнута як до, так і після порушення такого зобов'язання. Розмір відступного відповідно до положень статті, встановлюється сторонами. Відступне має бути оформлене договором, в якому вказуються розмір відступного, порядок та строк його надання. Відповідно до ст..182 ЦК України закріплено, що право власності на нерухоме майно, перехід та припинення підлягають державній реєстрації, якає публічною й здійснюється відповідним державним органом. Останній, у свої діяльності при здійсненні державної реєстрації прав на об'єкт нерухомос.ті керується «Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджених Наказом Міністерства Юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року. Проте, вказаним положенням не передбачено можливості проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке передано у якості відступного. Таким чином, суд вважає необхідним визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] та в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», житловою площею 123,2 кв.м, загальною площею 58,6 кв.м, сараю літ. «Б», споруд № 1-3.

Outcome: approved