Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, який мотивує тим, що з 09.08.2014 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21.09.1017 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано, та стягнуто з останнього на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000 грн., щомісяця, починаючи з 28.10.2016 року до досягнення дитиною повнолітнього віку. Дане рішення по стягненню аліментів перебуває на виконанні в Ужгородському районному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ в Закарпатській області. Після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у [PERSON] утворилася заборгованість зі сплати аліментів, що перевищує суму відповідних платежів за 4 місяці та за період з 01.10.2018 року по 18.05.2019 р. становила 8000 грн. Постановою державного виконавця від 17.05.2019 р. [PERSON] в рамках вказаного виконавчого провадження встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, тимчасове обмеження у праві полювання, користування зброєю, у праві керування транспортними засобами. Станом на 01.01.2020 р. сума заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів становить 15 000 грн. та в сукупності перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. Крім цього, висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради стверджується, що [PERSON] , участі у вихованні сина не приймає з 2017 року, розвитком та здоров`ям його не цікавиться, аліментів не сплачує, матеріальної допомоги не надає. Вихованням сина займається сама позивачка з допомогою її батьків. Зазначає, що факт ухилення батька від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини також підтверджується характеристикою закладу дошкільної освіти №29 «Дивосвіт» №135 від 10.07.2019 року та інформацією про виконавче провадження ВП №53487664. Відповідно до характеристики на [PERSON] від 10.07.2019 року № 135 вбачається, що дитина відвідує заклад дошкільної освіти №29 «Дивосвіт» з 01.09.2017 року. Вихованням хлопчика займається мати [PERSON] , а також допомагають її батьки. Мати хлопчика проявляє інтерес до консультацій і рекомендацій вихователів, регулярно відвідує батьківські збори, бере участь у житті групи та закладу, вчасно сплачує кошти за харчування сина. У сім`ї дотримуються режиму дня, який збігається з режимом у дитячому садку. З біологічним батьком дитини [PERSON] вихователі дитячого закладу не знайомі. Батько [PERSON] ніколи до садочка не приводив і не забирав, з вихователями щодо розвитку хлопчака не спілкувався, батьківських зборів та свят не відвідував. Посилаючись на вказане позивачка просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Ємчук Л.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Представник третьої особи: Служби у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради Шатров В.В. в судовому засіданні, в інтересах малолітньої дитини, підтримав заявлені позивачкою позовні вимоги. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.08.2014 року, про що виконкомом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатській області було складено відповідний актовий запис № 165 . Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21.09.2017 року, по цивільній справі № 308/11243/16-ц, шлюб між позивачкою та [PERSON] було розірвано та стягнуто з останнього на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000 грн., щомісяця, починаючи з 28.10.2016 року до досягнення дитиною повнолітнього віку. Встановлено, що після розірвання шлюбу, малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , залишилася проживати разом зі своєї матір`ю, та знаходиться на повному її утриманні. Крім того, встановлено, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №53487664 у [PERSON] утворилася заборгованість зі сплати аліментів, що станом на 01.01.2020 року становить 15 000 грн. (довідка №53487664/20 від 13.01.2020 р.) Згідно постанови державного виконавця від 17.05.2019 р. [PERSON] , в рамках вказаного виконавчого провадження, встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, тимчасове обмеження у праві полювання, користування зброєю, у праві керування транспортними засобами. За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно статей 9,18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.03.2015 року. Згідно з висновком органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому №570/23/35 від 10.09.2019 р., є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його сина [PERSON] , [INFO] , оскільки батько, відповідач по справі, ухиляється від виховання сина, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, матеріально його не забезпечує. З долученої характеристики вихователя закладу дошкільної освіти №29 «ДИВОСВІТ» загального розвитку В.В.Пахомової слідує, що [PERSON] виховується у неповній сім`ї. Вихованням хлопчика займається його мати [PERSON] , а також допомагають її батьки. З біологічним батьком дитини, вихователі дитячого закладу не знайомі. Зі слід матері, батько [PERSON] ніколи до садочка не приводив і не забирав, з вихователями щодо ровику хлопчика не спілкувався, батьківських зборів та свят не відвідував. У відповідності до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, а батьки в свою чергу несуть відповідальність для створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини У відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили, суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Суд вважає доведеним, що відповідач протягом тривалого часу ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина, не піклується про нього, не забезпечує його матеріально, і в подальшому не має наміру цього робити. Згідно вимог ст.19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, які подають суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших документів та обставин, які стосуються справи. Враховуючи вищенаведене, висновок органу опіки і піклування та в інтересах майбутнього дитини, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та позбавити батьківських прав [PERSON] [INFO] , щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] сплачений останньою судовий збір в розмірі 768,40 грн.,

Outcome: approved