Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою, яку надалі уточнювала до ПАТ «Укрсоцбанк», треті особи: ПП «Прогрес-Риелт», приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гашова Вікторія Валентинівна, в якій просить суд визнати недійсним договір іпотеки від 12.03.2007 року, що укладений між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» посилаючись на те, що договір суперечить нормам Закону України «Про іпотеку», оскільки на час укладення договору іпотеки від 12.03.2007 року ст. 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки. Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» надав суду заперечення на позовну заяву, в яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, позивачем порушенні строки позовної давності щодо звернення до суду та не зазначені докази, які б підтверджували визнання договору іпотеки від 12.03.20177 року недійсним. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 12 березня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] було укладено договір кредиту № 2007-690/Ф03.7-038, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 45000 доларів США, [PERSON] зобов`язалася щомісячно сплачувати кредитору суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом у розмірі 488, 98 доларів США, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 11.03.2032 року. Сплата процентів, відповідно до договору, складає 12,45% річних. 12 березня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В., що зареєстрований в реєстрі за № 3190, відповідно до якого [PERSON] передає ПАТ «Укрсоцбанк» в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2007-690/Ф03.7-038 від 12.03.2007 року майнові права на незакінчену будівництвом приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 55,41 кв.м. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.2.ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що позивач [PERSON] дізналася про порушення свого права 12.03.20017 року, дата укладення та підписання іпотечного договору, однак з позовною заявою звернулася до суду наприкінці 2016 року, більше чім через дев`ять років. Відповідно до ст. 11 ЦК України, взаємні права та обов`язки виникають на підставі договорів. Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В силу положень ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена і але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент я правочину. Згідно з ч.1 ст. 638 та ч.1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір не може бути визнаний судом, якщо сторони пройшли всі стадії його укладення - досягнення згоди з усіх істотних умов договору, надання цій згоді необхідної форми, якої вимагає закон, передання майна у випадках, встановлених законом, державна реєстрація договору у випадках, коли така вимагається законом. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, з [PERSON] вказувала в позовній заяві власне суб`єктивне уявлення про порушення її права. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач, звертаючись до суду із позовом визнати частково недійсним іпотечний договір, зобов`язаний довести, яким чином оспорюваний ним правочин порушує його права та законні інтереси. Позивач надав копію договору про інвестування від 10.01.2006 року №ЗБ/ПР-1-101., який був укладений між ПП «Прогрес-Риелт» та позивачем більше, ніж за 1 рік до звернення позивача до банку з метою отримання кредиту. Посилання позивача на часткову недійсність іпотечного договору, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», є необґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 576 ЦК України, предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України, заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Відповідно до ст. 190 ЦК України, майном, як особливим об`єктом, вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Стаття 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним та іпотечні сертифікати» (в редакції на дату укладення договору іпотеки) установлювала, що виникає відповідно до цього Закону та Закону України «Про іпотеку» щодо нерухомого майна, незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено. Таким чином, наявність подібного твердження в ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» законодавчо закріплювала можливість укладення договорів іпотеки, в тому числі, стосовно майнових прав на незавершений будівництвом об`єкт нерухомості. Законодавством не передбачено, та не було передбачено прямої заборони передачі прав у договір застави, а ще і вказано, що майнові права входять до переліку майна, яке може виступати таким. Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» не вказана заборона на укладення іпотеки, предметами яких виступають майнові права. Позивач у своїх доводах посилається на те, що іпотека майнових прав стала можливою лише з чинності Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» від 25.12.2008 р. № 800-VI, не враховує норми ст. 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», яка урегульовує порядок оформлення іпотечного договору, предметом якого виступають майнові права. Відповідно до того, що послідовність укладення договорів та реєстрації права власності на таке майно, укладення іпотечних договорів, предмет іпотеки за якими є майнові права повністю відповідало діючому на той час законодавству України. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексах випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовна заява [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк», треті особи: ПП «Прогрес-Риелт», приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гашова Вікторія Валентинівна, про визнання договору недійсним не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати позивачеві не відшкодовуються.

Outcome: dismissed