Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, вимоги якого були збільшені, мотивуючи їх тим, що вона мешкає за адресою: [ADDRESS] і згідно договору від 09.11.2011 року є споживачем послуг, які надаються відповідачем ВАТ «Запоріжжяобленерго». Відповідач протягом тривалого періоду часу на квитанції, яка не підтверджена жодним підписом, вказує про наявність у неї боргу. Вона сплачує за надані відповідачем послуги на рахунок, який є у договорі, але жодного разу не отримала роздруківку цього боргу, з зазначенням періоду його утворення, що є грубим порушенням прав споживачів у виді ненадання своєчасної інформації. Також відповідач порушує її право на достовірну інформацію, тобто повідомляє їй, що вона повинна сплатити йому цю суму у розмірі 98,70грн. та окремо ПДВ(20%) у сумі 19,74грн. за період з 03.03.2015 року по 31.05.2015 року за 266Квт вказуючи борг у сумі 3188,72грн., до оплати 3307,16грн..Суми у квитанції 98,70грн. за період 03.03.2015року по 31.05.2015 року є фальшиві, що вона підтверджує квитанціями від 31.03.2015року, 15.04.2015року, 26.05.2015року у сумі 106,79грн.. Суми 3188,72грн., 3307,16грн. не розшифровані та не доведені жодним доказом, так як не зазначено, за який період вони утворилися. В наданій відповідачем суду роздруківки 08.09.2015 року, нею проведені платежі за період 02.03.2015року у сумі 100грн., 31.03.2015 року у сумі 35,87грн., 15.04.2015року у сумі 50грн., 26.05.2015року у сумі 50грн., тобто сплачено за період 03.03.2015року по 31.05.2015 року на суму 235,87грн.. В цій роздруківки відсутній платіж від 31.03.2015 року на суму 32грн., тобто сума платежу за період 03.03.2015року по 31.05.2015 року є 267,87грн..Сума в квитанції за період з 03.03.2015 року по 31.05.2015 року нарахована для сплати 98,74грн. с ПДВ 19,74грн., тобто 118,48грн., отже нею переплачена сума 149,39грн.. Сума 3188,72грн. не роздрукована. Просить визнати дії відповідача «Запоріжжяобленерго» щодо ненадання своєчасної достовірної інформації споживачу у виді роздруківки сум за надану послугу порушенням прав споживача та порушенням ПКЕЕН. Зобовязати відповідача надати їй інформацію у виді роздруківки на суму боргу та визнати квитанцію № 1337 від 03.06.2015 року неправомірною та скасувати її. Стягнути з відповідача різницю у сумі 149,39грн. переплачену нею за період з 03.03.2015 року по 26.05.2015 року та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у сумі 10000,00грн.. Судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені та збільшені позовні вимоги в повному обсязі і просила їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог, надала суду пояснення аналогічні тим, що викладені нею в позовній заяві з урахуванням збільшених позовних вимог та крім того зазначила, що вона постійно отримує від відповідача квитанції, де вказується наявність у неї боргу, але вона проводить оплати за надані їй послуги і вважає, що всі ці суми боргу їй нараховані неправомірно. Крім того, жодного разу на її адресу не надходило роздруківок сум заборгованості, а тому їй невідомо за який період вона заборгувала ці суми. З цього приводу вона звернулася до антимонопольного комітету України і їй у наданій відповіді рекомендували звернутися до суду. Представник відповідача ВАТ «Запоріжжяобленерго» [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та суду пояснив, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про електроенергетику» та Правилами користування електричною енергією для населення. Розрахунки за спожиту електричну енергію провадяться відповідно до показань лічильника. Енергопостачальник має право надавати споживачу квитанції відповідно до ПКЕЕН. Якщо споживач виявить в квитанції помилку, він повинен звернутися до енергопостачальника, але позивачка жодного разу до них не зверталася з приводу помилок у квитанціях, а також не зверталася з питання надання їй інформації щодо роздруківки сум заборгованості. Борг який мається у позивачки і який зазначений в квитанції виник ще з початку існування особового рахунку споживача. Маються два судових рішення на підставі яких з позивачки була стягнута заборгованість і ці суми включені до існуючої заборгованості, так як вони не були погашені. На теперішній час сума заборгованості по особовому рахунку позивачки складається у тому числі із сум, які були стягнуті на підставі судових рішень, так як цей борг існує до теперішнього часу і у зв»язку з тим, що він не був оплачений, він так і залишився на особовому рахунку позивачки. В період коли квартира споживача була відключена від енергопостачання ніяких нарахувань проведено не було. Квитанція, яка надсилається споживачу є лише документом, що свідчить про наявність боргу і не є обовязковою до виконання. Отже, квитанція не містить жодних зобовязань, а лише свідчить про стан особового рахунку. Відсутні докази того, що позивачка зверталася до відповідача з приводу надання їй інформації, а тому така інформація їй і не була надана, оскільки не було самого звернення. Для того, щоб підприємство надало будь-яку інформацію, повинно бути звернення споживача, а у даному випадку таке звернення відсутнє. Вважає, що позивачкою невірно обраний спосіб захисту свого порушеного права та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов»язується надавати другій стороні(споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов»язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Крім того, відносини між громадянином споживачем електричної енергії та енергопостачальником регулюються положеннями Закону України «Про електроенергетику» та Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 року, з наступними змінами та доповненнями, і є обов»язковими для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Пунктом 3 вище вказаних Правил передбачено, що споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки. Договір про користування електричною енергією вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення зазначеного терміну жодна із сторін не заявила про розірвання договору або про внесення до нього змін. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] проживає в квартирі 29, розташованій в будинку № 38 по вулиці Історичній у м. Запоріжжі. За вказаною адресою відповідачем відкритий особовий рахунок і сторонами визнано, що за цією адресою здійснюється споживання електричної енергії. Отже, при фактичному надані та отримані послуг, споживач не звільняється від їх оплати. Крім того, сторони перебувають у договірних відносинах, оскільки 09.11.2011 року між ними був укладений договір про користування електричною енергією, відповідно до якого сторонами були прийняті на себе взаємні права та обовязки. Пунктом 32 зазначеного договору передбачено, що цей договір укладається на три роки, набирає чинності з дня його підписання та вважається щорічно продовженим на наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни, доповнення або розірвати його(а.с.34). Укладений договір на теперішній час є чинним. Згідно п.19,п.20 Правил користування електричною енергією, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючим тарифам(цінам) для населення на підставі показань приладів обліку. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. З квитанції № 1337 виписаної 03.06.2015 року та надісланої відповідачем на адресу позивачки [PERSON] вбачається, що в цій квитанції зазначено, що спожито з 03.03.2015 по 31.05.2015 266кВт-год, сума платежу за спожиту електричну енергію 98,70грн, ПДВ(20%) 19,74грн., борг 3188,72грн., всього до оплати 3307,16грн.(а.с.35). Згідно п. 29 вище зазначених ПКЕЕН, у разі виявлення в платіжному документі помилкових показань приладу обліку споживач зобовязаний повідомити про це енергопостачальника. Представник енергопостачальника повинен протягом 5 днів від дня подання заяви перевірити рахунок, а в разі потреби протягом 20 днів перевірити прилад обліку та повідомити споживача про результати перевірки. Знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. За власним рішенням енергопостачальник має право самостійно знімати показання приладів обліку у споживача. Судом встановлено, що з заявою про проведення звірки розрахунків за спожиту електричну енергію позивачка [PERSON] до відповідача не зверталась, а також не зверталася за отриманням інформації стосовно розрахунку виниклої заборгованості, надання їй повної роздруківки по особовому рахунку, і як вона зазначила в судовому засіданні, вона не хоче звертатися до відповідача. Пунктом 38 ПКЕЕН передбачено, що енергопостачальник зобовязаний розглядати звернення та претензії споживача щодо надання послуг, повязаних з постачанням електричної енергії, та приймати з цього приводу рішення у терміни, передбачені законодавством. Разом з тим, Правилам користування електричною енергією для населення не передбачено обовязку енергопостачальника самостійно, за власною ініціативою, без звернення споживача надавати йому інформацію щодо стану його особового рахунку, яка повинна містити роздруківку оплати за послуги, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання дій відповідача «Запоріжжяобленерго» щодо ненадання своєчасної достовірної інформації споживачу у виді роздруківки сум за надану послугу порушенням прав споживача та порушенням ПКЕЕН, а також в частині зобовязання відповідача надати їй роздруківку не можуть бути задоволені судом, враховуючи також ту обставину, що представником відповідача суду була надана виписка по особовому рахунку починаючи з 2006 року, в якій зазначені дата розрахунку, покази лічильника, тариф, скільки було спожито кВт.год за зазначений період, скільки нараховано до оплати і скільки сплачено та дати проведення оплат, а також розмір заборгованості(а.с.37-38). Отже, суд приходить до переконання, що за відсутністю звернення позивачки [PERSON] з питання надання їй повної роздруківки по її особовому рахунку, відповідач не був зобовязаний вчиняти такі дії за власною ініціативою. Відповідно до особового рахунку 46214470, відкритому на ім.»я позивачки [PERSON] вбачається, що заборгованість по оплаті послуг за спожиту електричну енергію станом на 31.05.2015 року складає 3307,16грн./а.с.37-38/. Позивачка просить суд визнати квитанцію № 1337 від 03.06.2015р., що була надіслана їй відповідачем, неправильною та скасувати її. В судовому засіданні були дослідженні матеріали цивільних справ за 2012 рік та 2014 рік за позовами ВАТ «Запоріжжяобленерго» до [PERSON] про стягнення боргу за електроенергію. Згідно рішенню Апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2012 року з [PERSON] на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» була стягнута заборгованість в сумі 1978грн.29коп., яка утворилася за період з 28.02.2005 року по 07.07.2009 року. На підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя, яке набуло чинності 21.04.2014 року, з [PERSON] на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» була стягнута заборгованість в сумі 1056грн.27коп., яка утворилася за період з 30.03.2010 року по 03.11.2013 року. Таким чином, судовими рішеннями, які набрали законної сили, було встановлено наявну у позивачки заборгованість за спожиту електричну енергію за вище вказані періоди. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовими рішеннями у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі сторони або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як зазначив в судовому засіданні представник відповідача, борг який мається у позивачки і який зазначений в квитанції № 1337 від 03.06.2015 року включає також і суми заборгованості, які були стягнуті з позивачки на підставі судових рішень, так як ці суми не були погашені, а тому вони залишилися на особовому рахунку. Ці доводи представника відповідача ніякими доказами не спростовані, а навпаки підтверджуються наданою суду повною роздруківкою по особовому рахунку, відкритому на ім.»я позивачки [PERSON]. Отже, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення на користь позивачки різниці у сумі 149,39грн. за період з 03.03.2015 року по 26.05.2015 року, яка на її думку є переплатою, оскільки у позивачки наявна заборгованість по оплаті послуг за користування електричною енергією. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Із заявлених позивачкою позовних вимог вбачається, що вона окрім інших вимог просить визнати квитанцію № 1337 від 03.06.2015 року неправомірною та скасувати її. Відповідно до положень ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення ( визнання) порушених,оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав і інтересів дається в статті 16 ЦК України. Як правило власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині визнання квитанції № 1337 від 03.06.2015 року неправомірною та скасувати її також не підлягають задоволенню, так як позивачкою не було надано обєктивних, беззаперечних доказів, що з боку відповідача були допущені протиправні дії, що були якимось чином порушені її права при цьому і для захисту від яких необхідно б було застосовувати саме такий спосіб захисту, про який вона просить суд, а саме, визнати квитанцію № 1337 від 03.06.2015 року неправомірною та скасувати її. Крім того, ці вищевказані нею позовні вимоги не передбачені діючим законодавством як спосіб захисту прав, а тому, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог в цій частині також слід відмовити. При цьому суд не може взяти до уваги посилання позивачки, як на обґрунтування своїх вимог, наявність рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2015 року відповідно до якого були частково задоволені її позовні вимоги та визнано незаконним відключення її квартири від енергопостачання, оскільки як вбачається зі змісту цього рішення, відповідачем при відключенні квартири позивачки не були належним чином виконані вимоги п. 27 ПКЕЕН(а.с.61) у зв»язку з чим позов був задоволений. Цим рішенням не було підтверджено відсутність боргу позивачки перед відповідачем ВАТ «Запоріжжяобленерго». Вирішуючи по суті вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачки в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 10000,00грн., суд приходить до переконання, що вони також не підлягають задоволенню, оскільки вимоги в цій частині є похідними від її інших вимог, щодо яких суд не знайшов підстав для їх задоволення. Разом з тим, суд також враховує, що згідно п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції(дефекту в продукції)відповідно до закону. Отже, в інших випадках, споживач не має права на відшкодування моральної шкоди.

Outcome: dismissed