Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом, в якому просить поділити майно, що є у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON], визнавши право власності за [PERSON] на ? частки квартири №6 в будинку №32 на вул.Ю.Дрогобича в м.Дрогобич Львівської області; та за [PERSON] на ? частки квартири №6 в будинку №32 на вул.Ю.Дрогобича в м.Дрогобич Львівської області. Позовні вимоги мотивує тим, що 30.08.2003 року між [PERSON] та [PERSON] відділом РАГСу Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області був зареєстрований шлюб. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.10.2012 року шлюб між останніми було розірвано. Дізнавшись про зазначене рішення лише у липні 2014 року, [PERSON] оскаржила його до Апеляційного суду Львівської області з проханням змінити рішення у мотивувальній частині щодо начебто поданої нею заяви про розгляд справи у її відсутності. Під час перебування у шлюбі [PERSON] і [PERSON] придбали квартиру, що знаходиться в [ADDRESS]. Вважає, що вказана квартира є спільною сумісною власністю сторін і при поділі даного майна їх частки є рівними. Відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов, в якому просить визнати його особистою приватною власністю квартиру №6 на вул.Ю.Дрогобича, 32, в м.Дрогобичі Львівської області. У підтвердження позовних вимог посилається на те, що 30.08.2003 року він одружився з [PERSON], про що було внесено відповідний актовий запис №80 відділом РАГСу Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області. Його мати [PERSON], разом зі своєю сестрою після смерті їхньої матері, 03.11.2006 року відчужили земельну ділянку та будинок у м.Фастів, вул.Комарова, 4. Вилучені від продажу кошти [PERSON] подарувала йому - своєму синові [PERSON] Він, маючи особисті заощадження і подаровані [PERSON] йому кошти, та маючи квартиру на [ADDRESS], якою володів на праві особистої приватної власності, вирішив придбати квартиру №6 на вул.Ю.Дрогобича, 32, в м.Дрогобичі. 04.12.2006 року він продав квартиру №17 на вул.Є.Коновальця, 7/6, в м.Дрогобичі, та в цей же день прибав спірну квартиру. Крім цього, 04.12.2006 року ним було укладено договір іпотеки з АКІБ «УкрСиббанк» на суму 174000,00 грн., який в повному обсязі забезпечував виконання усіх грошових зобов?язань за кредитним договором (договір про надання споживчого кредиту) №11087249000 від 04.12.2006 року на суму 11000,00 доларів США та кредитним договором (договір про надання споживчого кредиту) №11088512000 від 04.12.2006 року на суму 1087,50 грн. В іпотеку було передано нерухоме майно квартира №6 на вул.Ю.Дрогобича, 32, в м.Дрогобичі. Жодних коштів на придбання, а в подальшому і на погашення кредитних договорів [PERSON] не вносила. Після розлучення, обтяження по виплаті за вказаними кредитними зобов?язаннями лягли виключно на нього. Крім цього, стверджує, що на момент розлучення, 02.10.2012 року заборгованість за кредитним договором №11087249000 складала 6791,00 доларів США, а заборгованість за кредитним договором №11088512000 складала 8601,50 грн. Після розлучення, він і надалі продовжує сплачувати за кредитними договорами. [PERSON] не зверталася із заявою до АКІБ «УкрСиббанк» про внесення змін і доповнень до вищезгаданих договір з метою переоформлення частини боргу по іпотеці на себе. З 2008 по 2012 рік він перебував на заробітках в Іспанії. Донька [PERSON] [PERSON], [INFO], проживала разом з [PERSON] на вул.П.Орлика, 18, в м.Дрогобичі, навчалася в ЗОСШ №4 м.Дрогобича. Кошти на утримання доньки [PERSON] надавала безпосередньо на ім?я [PERSON] грошовими переказами через «Вестерн юніон». У 2011 році, після сварки, [PERSON] прогнала його з квартири, яку вони винаймали в Іспанії. Впродовж 2011 2012 років вони проживали окремо, а всередині 2012 року він повернувся в Україну. Крім того, за період перебування у шлюбі, ним було позичено 08.11.2007 року в інтересах сім?ї 8000 євро у громадянина [PERSON] У подальшому дані кошти було виплачено ним особисто на підставі рішення суду від 24.03.2009 року. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала повністю та заперечила щодо зустрічних позовних вимог, подавши письмові пояснення та заперечення. Доповнила, що твердження позивача за зустрічним позовом не відповідають дійсності. Суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що спірна квартира придбана частково або повністю за особисті кошти [PERSON] Необгрунтованість доводів останнього підтверджується також договором купівлі-продажу спірної квартири від 04.12.2006 року, положення якого не містять інформації, що квартира придбавалась за особисті кошти покупця. Доводи позивача за зустрічним позовом щодо сплати кредиту лише ним особисто, вважає теж безпідставними. Починаючи з 2009 року, [PERSON] систематично надсилала кошти для погашення кредиту та утримання сім?ї, загальна сума яких становить 10910,00 євро, що більш, ніж покривало суму кредиту. Представники відповідача за первісним позовом стверджують, що [PERSON] придбав квартиру за особисті кошти, які він отримав від продажу його особистої квартири ([ADDRESS]) та від матері [PERSON] Однак, на її думку, жодних належних доказів на підтвердження даної позиції не подають. Договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, на які вони посилаються, не свідчать про те, що виручені від продажу цих об?єктів кошти були подаровані чи передані [PERSON] його матір?ю для придбання спірної квартири. Крім цього, вважає, що посилання [PERSON] на рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 24.03.2009 року про стягнення з нього боргу в розмірі 82356,27 грн., жодним чином не може свідчити про можливість визнання квартири його особистою приватною власністю. Просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. Вважає, що спірна квартира підлягає поділу на рівні частки між сторонами, оскільки є спільним сумісним майном подружжям, а шлюбного договору чи будь-якої мирної домовленості між сторонами не було. Вартість будинку була сплачена до припинення шлюбних відносин. Останні взяли кредит на придбання квартири і [PERSON] пересилала кошти на погашення вказаного кредиту. У подружжя були спільні плани, вони брали також кошти, оскільки мали намір ще облагородити згадане житло. Однак, шлюб з ініціативи [PERSON] було розірвано, а тому просить задоволити позовні вимоги [PERSON] та поділити спільне сумісне майно подружжя, визнавши за ними право власності на рівні частини спірної квартири. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала та заперечила щодо їх задоволення. Підтримала зустрічні позовні вимоги та пояснила, що [PERSON] є її рідним сином. Після смерті її матері, вона успадкувала зі своєю сестрою [PERSON] земельну ділянку та житловий будинок в м.Фастові. Вони з сестрою вирішили продати спадкове майно, після чого виручені кошти в сумі 11000 доларів США дала синові [PERSON] на придбання квартири. Син, отримавши також кошти від продажу своєї особистої квартири на вул.Коновальця, 7/6, в м.Дрогобичі в розмірі 24000 доларів США, придбав квартиру на вул.Ю.Дрогобича, 32. Однак, спірна квартира у той час потребувала капітального ремонту, у зв?язку з чим [PERSON] відразу взяв кредит у банку. Її син мав на той час особистий бізнес займався прокатом відеокасет. [PERSON], одружившись з ним, не мала нічого і ніде не працювала. Вони жили у квартирі сина, розташованій на вул.Коновальця, 7/6, але згодом [PERSON] переконала його придбати більшу квартиру, в результаті чого син змушений був продати ту, в якій вони жили. Пізніше, [PERSON] мав намір виїхати за кордон і [PERSON] домовилась із [PERSON], що той за 8000 євро оформить документи і відвезе його за кордон. Як наслідок, пізніше [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], і судом було прийнято рішення про стягнення вказаних коштів з відповідача. Він виїхав туди у 2008 році, а дружина у 2009 році, залишивши їй свою доньку на виховання. Кошти, які [PERSON] надсилала з-за кордону, вона сплачувала на погашення боргу за рішенням суду, а також витрачала їх на утримання доньки [PERSON] [PERSON] Остання закінчувала школу і потребувала чималих витрат. У 2011 році [PERSON] вигнала [PERSON] з квартири, у якій вони проживали за кордоном, пояснивши, що не бажає більше з ним проживати. Просить задоволити зустрічні позовні вимоги. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав та підтримав зустрічні позовні вимоги. На його думку, свідченням того, що спірна квартира була придбана за особисті кошти [PERSON], є зокрема той факт, що ним в один день була відчужена особиста квартира за ціною 107000,00 грн. та придбана спірна за 12230,00 грн. Крім цього, споживчий кредит брався [PERSON] не для придбання спірної квартири, а з метою проведення капітального ремонту в такій. Поряд з тим, починаючи з 2006 року, в [PERSON] відсутні будь-які квитанції з погашення кредиту. Вона також не зверталась в УкрСиббанк із заявою про оплату об?єкту іпотеки. Перекази коштів остання почала здійснювати у 2009 році, оскільки в Україні, на утриманні [PERSON] залишилась її донька, а також була необхідність у погашенні боргу в розмірі 82000 грн. Просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог та визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на спірну квартиру. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Обов?язок доказування відповідно зі ст.10 ЦПК України покладений на сторони у справі, а суд тільки сприяє всебічному та повному з?ясуванню обставин справи шляхом роз?яснення прав та обов?язків, та сприяє в їхньому здійсненні. Крім того, на підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст.ст.57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.08.2003 року (згідно свідоцтва про одруження серії І-СР №083251), який розірвано рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.10.2012 року. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20.11.2014 року вказане рішення залишено без змін. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 04.12.2006 року, [PERSON], який проживає в м.Дрогобичі на [ADDRESS], придбав у [PERSON] квартиру №6 в будинку №32 на вул.Ю.Дрогобича в м.Дрогобичі Львівської області. Згідно з п.п.4, 5 даного договору, вартість квартири становить 12230 грн.; продаж вчинено за 12230 грн. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.12.2014 року вбачається, що квартира №6 на вул.Ю.Дрогобича, 32, в м.Дрогобичі Львівської області належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.2006 року. Дана квартира обтяжена іпотекою на підставі договору іпотеки від 04.12.2006 року; іпотекодержатель УкрСиббанк; іпотекодавець [PERSON]; розмір основного зобов?язання 11000 доларів США. Як вбачається з договору про надання споживчого кредиту за №11087249000 від 04.12.2006 року, АКІБ «УкрСиббанк» зобов?язався надати [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 11000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 55550,00 грн. за курсом НБУ, строком по 03.12.2021 року. Згідно листа ПАТ «УкрСиббанк» від 25.12.2014 року, [PERSON] не зверталась до банку із заявою про внесення змін і доповнень до договору іпотеки і кредитних договорів про надання споживчого кредиту, з метою переоформлення частини боргу по вищезгаданих договорах на себе. З рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.03.2009 року вбачається, що позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача борг, мотивуючи тим, що 08.11.2007 року останній отримав у нього позику в сумі 8000 євро, маючи намір виїхати на роботу за кордон. Позовні вимоги [PERSON] задоволено частково і стягнуто з [PERSON] в користь позивача 82356,27 грн. Згідно зі ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування та майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно з вимогами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Системний правовий аналіз вказаних норм свідчить, що власність у сім?ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Суд приймає до уваги пояснення представників відповідача за первісним позовом щодо придбання спірної квартири [PERSON] за особисті кошти, оскільки згідно з договором купівлі-продажу така була придбана останнім 04.12.2006 року за ціною 12230 грн. Як вбачається з іншого договору купівлі продажу квартири, [PERSON] продав [PERSON] квартиру №17 на вул.Є.Коновальця, 7/6, в м.Дрогобичі Львівської області, яка належала йому на праві власності на підставі договору дарування від 31.10.2002 року, за ціною 107000 грн., у той самий день, тобто, 04.12.2006 року. Крім цього, представником відповідача за первісним позовом [PERSON], яка є мамою останнього, надано суду копію договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.11.2006 року, з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] продали житловий будинок з прилеглими службовими будівлями та спорудами, розташований в м.Фастів Київської області, що належав їм на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вартість якого становила 31717,00 грн. Також [PERSON] надано копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.11.2006 року, згідно з яким остання із [PERSON] відчужили земельну ділянку площею 0,0831 га, розташовану на території м.Фастів, за ціною 15781,00 грн. Укладення вказаних договір передувало продажу [PERSON] особистої квартири та купівлі спірної. А тому, суд надає віри поясненням представнику [PERSON] щодо можливості у вказаний період часу надати синові кошти, з метою допомоги у придбанні житла. Крім цього, свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що їм відомі [PERSON] і [PERSON] В останнього був свій бізнес з прокату відеокасет, який згодом став неприбутковим, сторони жили скромно, але мали намір купити двокімнатну квартиру. У [PERSON] померла мама, після чого вона продала успадковані житловий будинок та земельну ділянку і дала значну частину коштів дітям. [PERSON] продав свою квартиру на вул.Коновальця, в якій вони жили, після чого придбав спірне житло. Свідок [PERSON], який є батьком [PERSON], суду показав, що він з дружиною проживає у Черкаській області. У 2006 році, коли його донька з чоловіком вирішили придбати квартиру, остання звернулася до них за допомогою. Дружина зняла з рахунку 30 чи 35 тисяч гривень, які вони переслали доньці. Також здійснювали переказ коштів [PERSON] для погашення кредиту. Зазначив, що письмових доказів з даного приводу не має. Відтак, щодо зазначеного, покази свідка не підтверджуються жодними письмовими та беззаперечними доказами. Свідок [PERSON] також доповнив, що згодом [PERSON] поїхав за кордон на заробітки і за деякий час після нього поїхала [PERSON] Донька присилала на Україну гроші, проте, йому невідомо на які цілі. Вказав, що у 2006 році була розмова про те, що [PERSON] обіцяла допомогти дітям у придбанні квартири, оскільки вони з сестрою успадкували житловий будинок із земельною ділянкою, які мали намір продати. Його внучка [PERSON] проживала з [PERSON] до 2011 року і донька присилала на її утримання кошти, речі та харчі. Крім цього, суд враховує те, що позивачем за первісним позовом не надано доказів будь-якої участі в придбанні спірної квартири. Зокрема, в судовому засіданні встановлено та не оспорюється стороною позивача за первісним позовом, що на час придбання житла, у [PERSON] був свій бізнес; оскільки [PERSON] була без роботи, він працевлаштував її до себе. Оплата за спірну квартиру в повному розмірі проведена у день підписання договору купівлі-продажу, що також не заперечується стороною позивача. Судом встановлено, зокрема, що [PERSON] виїхала за кордон на заробітки у 2009 році, після чого, лише з середини вказаного року почала здійснювати перекази коштів на Україну. При чому, кошти [PERSON] направляла для погашення кредиту та утримання сім?ї. Суд не бере до уваги доводи сторони позивача, направлених на доведення підставності позовних вимог, щодо здійснення [PERSON] грошових переказів у період з 2009 по 2011 роки, зокрема, для погашення кредиту. Наявність можливих боргових зобов?язань, які виникли у період шлюбу сторін, на правовий режим спірної квартири не впливає, оскільки відносини щодо боргів подружжя, які виникли у період їх шлюбу, знаходяться поза площиною спірних правовідносин та за змістом ч.4\~ст. 65 СК України\~не звільняють будь-кого з цього подружжя від участі у їх виконанні. Поряд з тим, надана довідка від 29.10.2014 року про здійснення [PERSON] грошових переказів через систему «Вестерн Юніон» підтверджує отримання таких коштів Тростянучук Любов?ю, на вихованні якої перебувала донька [PERSON] [PERSON], та жодним чином не зазначається мета вказаних переказів. Крім цього, не оспорюється той факт, що кредитні кошти також були взяті з метою облагородження квартири, здійснення капітального ремонту в такій. У той же час, стороною відповідача за первісним позовом надано оригінали квитанцій про сплату [PERSON] боргу в період 2009 2010 роки. Інших обставин, які б у сукупності давали можливість встановити і довести участь [PERSON] в набутті спірного майна, стороною позивача за первісним позовом не наведено. При запереченні позову [PERSON] відповідачем і наданні доказів його участі у придбанні спірного майна, позивачем на спростування доводів відповідача (за первісним позовом) та підтвердження своїх вимог не подано доказів участі в набутті квартири. У сукупності з представленими стороною відповідача за первісним позовом письмовими документами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання квартири №6 на вул.Ю.Дрогобича, 32, в м.Дрогобичі спільною власністю подружжя. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за №11 від 21.12.2007 року роз?янено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя (тобто за джерелом походження такого згідно ст.60 СК України) визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, тобто виникнення права спільної сумісної власності на майно, факт набуття якого мав місце в період шлюбу, не є безумовним та не презюмується, а доводиться в порядку вимог ст.10 ЦПК України. Така правова позиція висвітлена у Постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року по цивільній справі №6-79цс13. Таким чином, доказів спільності (коштів, зусиль, праці) набуття спірного майна у відповідності до вимог ст.60 СК України стороною позивача за первісним позовом суду не подано. За таких обставин, суд прийшов до переконання, що у задоволенні первісного позову слід відмовити та задоволити зустрічні позовні вимоги. Статтею 88 ЦПК України\~встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак, до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають судові витрати, а саме, судовий збір, сплачений ним за подачу зустрічного позову до суду.

Outcome: approved