Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до приватного підприємства «СТД Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки. В подальшому, до початку розгляду справи по суті, позивачем було збільшено позовні вимоги та, окрім заявлених позовних вимог, просила суд стягнути з приватного підприємства «СТД Агро» на її користь заборгованість з орендної плати. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] позивачу належить на праві власності земельна ділянка площею 5,080 га на території Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, яка належала її батьку на підставі державного акту на право на власність на землю 1-ДП № 068112 від 30 липня 2001 року. Після смерті батька позивачу стало відомо, що 15 жовтня 2009 року між [PERSON] та приватним підприємством «СТД Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно з яким [PERSON] передав в оренду належну йому земельну ділянку строком на 10 років з моменту державної реєстрації договору на умовах сплати щороку орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням коефіцієнта індексації. Наприкінці 2011 року позивач передала на імя директора приватного підприємства «СТД Агро» заяву про зміну власника земельної ділянки, копію паспорту, копію свідоцтва про право на спадщину. Проте з 2011 року відповідач без будь-яких причин не виконує умови договору, а саме не сплачує орендну плату. позивач вважає, що вона як спадкоємець має право вимагати від відповідача сплати орендної плати. На підставі вищевикладеного у звязку з істотним порушенням умов договору з боку відповідача позивач просила суд розірвати договір оренди землі та стягнути з відповідача на її користь заборгованість по орендній платі за 2011-2014 роки в сумі 13329 грн. (а.с.92-94). В судовому засіданні позивач, яка була допитана як свідок, позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Суду пояснила, що після смерті батька вона отримана свідоцтво про право на спадщину та звернулася до селищної ради, щоб зясувати, як вирішити питання з орендарем щодо орендованої земельної ділянки. Голова селищної ради порадила написати заяву на імя директора приватного підприємства «СТД Агро». Також голова селищної ради надала номер телефону, щоб звязатися з директором, але за цим номером телефону ніхто не відповідав. Також їздили у м.Верхівцеве в офіс відповідача, але там було зачинено. В 2012 році прийшла до сільської ради, коли орендар сплачував орендну плату, проте бухгалтер відмовила у сплаті орендної плати, оскільки у відомостях було написано, що договір розірвано. Так само не сплатили орендну плату в 2013 році, директор ПП «СТД Агро» сказав, що необхідно укласти новий договір та пообіцяв вирішити це питання, але так орендну плату і не сплатили. У звязку з чим вирішила звернутися до суду з метою розірвання договору оренди землі та обробляти земельну ділянку самостійно. В 2015 році отримала заборгованість по орендній платі поштовим переказом, проте наступного дня повернула кошти відповідачу, оскільки чекала рішення суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити заявлене позовні вимоги. Суду пояснила,що позивач повідомила відповідача про те, що вона є новим власником земельної ділянки, неодноразово зверталася до приватного підприємства «СТД Агро» з метою отримання орендної плати, проте, починаючи з 2011 року орендна плата не була сплачена, що є істотним порушенням умов договору та є підставою для дострокового розірвання договору оренди та стягнення заборгованості по орендній платі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував, суду пояснив, що у відповідача не має жодних доказів того, що позивач зверталася до них з метою отримання орендної плати. Відповідачу не було відомо, кому та куди сплачувати орендну плату. Коли в 2015 році приватному підприємству стало відомо про нового власника земельної ділянки, було прийнято рішення про сплату заборгованості по орендній платі поштовим переказом, проте позивач відмовилася отримувати ці кошти. Отримання орендної плати є правом орендодавця, а не обовязком. Позивач має на меті не отримати заборгованість по орендній платі, а розірвати договір оренди без будь-яких підстав. Окрім того представником відповідача зроблено заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості по орендній платі за 2011 рік, оскільки позивачем без поважних причин пропущено трирічний строк звернення до суду з такими вимогами. У звязку з чим представник позивача просив суд відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 2 листопада 2009 року між [PERSON] (орендодавець) та приватним підприємством «СТД Агро» (орендар) було укладено договір оренди землі, згідно з яким орендодавець передав в оренду орендарю земельну ділянку площею 5,0800 га на території Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, яка належала йому на підставі державного акту І-ДП № 068112 від 30 липня 2001 року, строком на 10 років на умовах сплати орендної плати у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. 18 лютого 2010 року договір було зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договір оренди землі у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру за № 041011900139 (а.с.39-41). Земельну ділянку було передано за актом приймання-передачі (а.с.43). 29 січня 2011 року [PERSON] помер і після його смерті спадщину отримала його донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19 вересня 2011 року (а.с.7). Згідно з п. 12 Договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Аналогічне положення закріплено ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до умов договору до [PERSON], як нового власника земельної ділянки, перейшли всі права та обовязки орендодавця. Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Пунктом 9 Договору передбачено право орендодавця на забезпечення своєчасного отримання орендної плати. Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Виходячи з умов договору після смерті [PERSON] до [PERSON] перейшло право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. В свою чергу, передбаченому умовами договору праву орендодавця кореспондується відповідний обовязок орендаря у відповідності до п. 4 договору своєчасно вносити орендну плату. Пунктом 4 договору передбачено, розмір орендної плати 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Кошти перераховуються орендарем на рахунок (рахунок вказується додатково) або сплачується готівкою орендодавцю в строк до 31 грудня щорічно. Матеріалами справи підтверджується, що за 2011-2014 роки приватним підприємством «СТД Агро» орендна плата за орендовану земельну ділянку не виплачувалась (а.с.73,85), що в судовому засіданні також не заперечував представник відповідача. Причини своєчасної несплати орендної плати в судовому засіданні не встановлено, проте суд вважає доведеним те, що [PERSON] вжила всіх залежних від неї заходів, щоб отримати цю орендну плату. Так в судовому позивач [PERSON], яка була допита як свідок у відповідності до ст. 184 Цивільного процесуального кодексу України, суду показала, що вона надала відповідачу всі документи, які підтверджують перехід до неї права власності на орендовану земельну ділянку, неодноразово зверталася до відповідача з метою отримання орендної плати та їй обіцяли вирішити це питання, проте орендна плата так і не була сплачена. Окрім того, вона з чоловіком їздила у м. Верхівцево за відомою їй адресою відповідача, проте там нікого не було. Про нову адресу приватного підприємства «СТД Агро» їй нічого не було відомо. Свідок [PERSON] суду показала, що в 2011 році до неї як голови селищної ради звернулася [PERSON] за порадою, як їй отримувати орендну плату від приватного підприємства «СТД Агро» після смерті батька. Вона порадила їй написати заяву на імя директора. Особисто передала всі документи колишньому директору підприємства. Директор сказав, що необхідно переоформити договір, тому в 2011 році орендну плату [PERSON] не сплатили. В 2012 році їй також відмовили у виплаті орендної плати до вирішення питання, оскільки у відомостях було написано, що договір розірвано. Їй також відомо, що позивач їздила у м. Верхівцево в офіс відповідача, але там було зачинено та нікого не було. Також [PERSON] неодноразово телефонувала за відомими їй телефонами відповідачу, але на телефонні дзвінки їй ніхто не відповідав. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що приватне підприємство «СТД Агро», отримавши земельну ділянку, яка належить [PERSON] у володіння та користування на умовах строковості, платності та використання земельної ділянки відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства, допустило порушення умов договору, а саме не сплатило орендну плату за 2011-2014 роки в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, ані грошима, ані сільськогосподарською продукцією. Доказів на спростування встановлених судом обставин відповідачем не надано. Згідно зі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору. Судом встановлено, що внаслідок порушення умов договору орендарем, орендодавець не отримує орендну плату, на яку розраховував та має право згідно з умовами договору, що на думку суду є істотним порушенням договору, а тому є підстави для розірвання договорів оренди. Окрім того згідно з п «д» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Умовами договору (п.12) передбачено можливість припинення дії договору шляхом його розірвання на підставі рішення суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором. З урахуванням вищевикладеного суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного між [PERSON], як спадкодавцем, та приватним підприємством «СТД Агро» у звязку з невиконання орендарем обовязків, передбачених умовами договору, а саме систематичною несплатою орендної плати. А тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі за 2011-2014 роки суд приходить до таких висновків. Відповідно до п. 4 договору передбачено розмір орендної плати 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка підлягає сплаті в строк до 31 грудня щорічно. Згідно з довідкою Управління Держземагенства у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року № 19-402-0.0-6148/2-15 починаючи з 1 січня 2012 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки (паю) за межами населеного пункту на території Новомиколаївської селищної ради з урахування коефіцієнта індексації 3,2 та коефіцієнта 1,756 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 31 листопада 2011 року № 1185, становила 111681 грн. 60 коп. (а.с.101). Відповідно 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки становить 3350 грн. 45 коп. Таким чином за 2011-2014 роки відповідно до умов договору орендарю мало бути сплачено 13401 грн. 80 коп. (3350 грн. 45 коп. х 2 = 13401 грн. 80 коп.). В судовому засіданні відповідачем зроблено заяву про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення з відповідача орендної плати за 2011 рік. Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В судовому засіданні встановлено, що орендна плата за 2011 рік мала бути сплачена приватним підприємством «СТД Агро» на користь орендодавця в строк до 31 грудня 2011 року. Оскільки у визначений договором строк орендна плата не була сплачена і про це було відомо позивачу, перебіг позовної давності розпочався з 1 січня 2012 року та закінчився 1 січня 2015 року. Проте з вимогами про стягнення заборгованості по орендній платі за 2011 рік позивач звернулася лише 7 жовтня 2015 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду, тобто після спливу позовної давності. Згідно з ч. 4 ст. 265 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Поважності причин пропуску позовної давності не встановлено. На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що представником відповідача у судовому засіданні зроблено заяву про застосування позовної давності, суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі за 2012-2014 роки, то судом встановлено, що під час розгляду справи судом відповідачем було добровільно сплачено позивачу заборгованість по орендній платі за три роки в сумі 9998 грн. 50 коп. (у межах заявлених позовних вимог) (а.с.86), що не заперечувала позивач у судовому засіданні. Проте від отримання цих коштів позивач добровільно відмовилась. Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так само частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим під час розгляду справи встановлено, що відповідач сплативши відповідачу заборгованість по орендній платі добровільно, фактично відновив порушене право позивача, проте позивач відмовилася від отримання цих коштів. У звязку з чим суд приходить до висновку, що на час ухвалення рішення суду право позивача в частині неотримання заборгованості по орендній платі не було порушено, а тому не підлягає захисту у судовому порядку. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до приватного підприємства «СТД Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення заборгованості по орендній платі підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позивачем було сплачено судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. (а.с.1,34 ), суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею процесуальні витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial