Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з березня 2010 року є одноосібним власником вказаної квартири, 10 червня 2011 року сторонами зареєстровано шлюб, а [INFO] від цього шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] . Позивач зазначає, що зареєстрований між сторонами шлюб є формальністю і відповідач з 2019 року фактично проживає за адресою: [ADDRESS] і є власником 1/4 частини цієї квартири, при цьому позивач самостійно несе всі обов`язки щодо утримання квартири, оплачує комунальні послуги, які нараховують, в тому числі, з урахуванням реєстрації у квартирі відповідача, при цьому факт його реєстрації не дає можливості позивачу оформити субсидію з метою зменшення витрат на комунальні послуги. Позивач вказує, що незважаючи на непроживання більше 17 місяців у квартирі, відповідач на прохання позивача добровільно не бажає виписатися з належної позивачу квартири. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 4 червня 2021 року відкрито провадження у справі № 753/10340/21, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 13 липня 2021 року. Підготовче судове засідання, призначене на 13 липня 2021 року, відкладено на 3 вересня у зв`язку з неотриманням відповідачем копії ухвали суду про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви з додатками. Ухвалою суду від 3 вересня 2021 року закрито підготовче провадження у справі №753/10340/21, призначено справу до судового розгляду по суті на 28 вересня 2021 року. 28 вересня 2021 року розгляд справи відкладено на 23 листопада 2021 року. Відповідач відзив на позов не подавав. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У наданих у судовому засіданні поясненнях відповідач заперечив проти позову. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 9 березня 2010 року. 10 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] . Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним центром розвитку сім`ї зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 731. Від шлюбу у сторін [INFO] народилася дитина - донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Як вбачається із відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» та не заперечують сторони, в спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] . Як зазначає позивач, відповідач у спірній квартирі не проживає з грудня 2019 року, заходів щодо утримання квартири він не проводить. Факт непроживання відповідача у квартирі [ADDRESS] підтверджується наданими позивачем актом, складеними мешканцями квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] цього будинку, затвердженим головою правління ОСББ «Урлівська 36» Приходько О.Є. Відповідач проти обставин, викладених у позовній заяві не заперечував, та у судовому засіданні підтвердив, що у спірній квартирі не проживає, однак буває у вказаній квартирі, оскільки там проживає його з позивачем дитина. Судом також встановлено, що відповідачеві на праві спільної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Як визначено ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Поважних причин відсутності відповідача у спірній квартирі більше ніж протягом року, а також обставин, які б свідчили про перешкоджання відповідачу у користуванні цим житлом, судом не встановлено. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відтак, з огляду на встановлені обставини, вищенаведені положення матеріального закону та враховуючи, що відповідач у спірній квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги, будучи зареєстрованим у ній, що також порушує права та законні інтереси позивача як власника майна в повній мірі користуватися та розпоряджатися своєю власністю, суд вбачає підстави для захисту порушеного права позивача у визначений законом спосіб - шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Судові витрати стягнути з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved