Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі і 14 жовтня 2011 року відповідач був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] . 23 січня 2018 року шлюб між стороанми було розірвано і з грудня 2019 року відповідач [PERSON] у вищевказаній квартирі не проживає, самостійно забрав свої речі і добровільно виїхав з квартири, не сплачує комунальні послуги, проте залишається зареєстрованим за вказаною адресою, чим порушуються права позивача як власника квартири. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 2 лютого 2021 року відкрито провадження у справі № 753/1258/21, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 2 березня 2021 року. Ухвалою суду від 20 квітня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач у судові засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, відзив на позовну заяву до суду не подав, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування квартири від 22 червня 2019 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 6). Як вбачається із відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», в спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.8, 20). Відповідно до свідоцтва від 23 січня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 23 січня 2018 року (а.с.5). Як зазначає позивач, відповідач наразі не є членом її сім`ї, у вказаній квартирі не проживає більше року, його особистих речей в квартирі немає, заходів щодо утримання квартири він не проводить. Факт непроживання відповідача у квартирі [ADDRESS] підтверджується наданими позивачем актами обстеження, складеними менеджером (управляючою) будинком ОСББ «Приозерне 12» та мешканцями будинку, затвердженими головою правління ОСББ «Приозерне 12». Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу за вказаною адресою відсутній, де проживає відповідач їм невідомо. Таким чином, факт реєстрації відповідача у квартирі, що належить позивачу на праві власності, порушує її права та законні інтереси як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Як визначено ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відтак, з огляду на встановлені обставини, вищенаведені положення матеріального закону та враховуючи, що реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися та розпоряджатися своєю власністю, суд вбачає підстави для захисту порушеного права позивача у визначений законом спосіб - шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Судові витрати стягнути з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved