Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 26 травня 2000 року у Київському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харкова зареєструвала шлюб з[PERSON], актовий запис № 211. Від подружнього з відповідачем життя неповнолітніх дітей не мають. Позивач вказала, що протягом останніх років взаєморозуміння з [PERSON] відсутнє, останній ображає її, у 2016 році відповідач залишав сім'ю та майже півроку мешкав з іншою жінкою, потім повернувся додому. На даний час однією сім'єю з відповідачем не мешкають, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. Після розірвання шлюбу[PERSON] виявила бажання надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]». Посилаючись на викладені обставини, позивач просила розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. В заяві позивач зазначила, що з 18 жовтня 2016 року шлюбні відносини з відповідачем припинені, проте до недавнього часу мешкали разом. На даний час з [PERSON] проживають окремо, з листопада 2018 року спільне господарство не ведуть, майнове питання планують вирішити в нотаріальному порядку. [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову. В заяві зазначалося, що з жовтня 2016 року шлюбні відносини з позивачем припинені, однак до недавнього часу мешкали разом. На даний час проживають окремо, з листопада 2018 року спільне господарство не ведуть, майнове питання планують вирішити в нотаріальному порядку. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно матеріалів справи, 26 травня 2000 року у Київському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харкова [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 211. Після одруження [PERSON] присвоєно прізвище «[PERSON]» (Свідоцтво про одруження [NUMBER] від 26 травня 2000 року). Від подружнього життя сторони неповнолітніх дітей не мають. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Встановлено, що з жовтня 2016 року сторони припинили шлюбні відносини, з листопада 2018 року спільне господарство не ведуть, на теперішній час мешкають окремо, питання з приводу поділу майна вирішуватиметься в нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судовим розглядом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З огляду на визнання відповідачем позову, суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому засіданні. Положеннями ст. 113 СК України закріплено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Враховуючи, що у зв'язку з реєстрацією шлюбу позивачем змінено прізвище та після розірвання шлюбу остання виявила бажання надалі іменуватися ним, вимога [PERSON] підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За частиною першою вищевказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанцій № 0.0.673795418.1 від 20 грудня 2016 року та № 0.0.1167224776.1 від 23 жовтня 2018 року, за подання до суду позовної заяви [PERSON] сплачено судовий збір на загальну суму 704,80 грн., який підлягає стягненню з [PERSON] на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved