Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. У позові вказувала, що 19.07.1997 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. 29.03.2005 року шлюб між ними розірвано. У шлюбі, під час спільного проживання в республіці Італія, 17.10.2000 року народилася донька [PERSON], яка Консульським відділом Посольства України в республіці Італія зареєстрована громадянкою України. Їх дочка [PERSON], від моменту розірвання шлюбу по даний час знаходиться на її повному матеріальному утриманні, зареєстрована разом з нею. Відповідач не надавав і не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання спільної дитини, до дитини не приходить, не бере участі у витратах на її виховання, не піклується про неї та не приділяє їй будь-якої уваги та піклування. На її неодноразові прохання та вимоги про надання допомоги на утримання малолітньої дитини, відповідач не звертає ніякої уваги та безпідставно, свідомо ігнорує їх. Відповідач є здоровою, працездатною особою, може і повинен надавати допомогу на утримання їх неповнолітньої доньки, а вона, як той з батьків з ким проживає малолітня дитина, має право вимагати сплати аліментів на її утримання до досягнення нею повноліття. Їй відомо, що інших дітей, а також непрацездатних батьків на утриманні у відповідача немає. Матеріально відповідач забезпечений добре, періодично їздить на заробітки до республіки Італія. На її думку, відповідач має реальну можливість надавати матеріальну допомогу на утримання їх неповнолітньої доньки, однак свідомо ігнорує та ухиляється від виконання цих обов'язків, хоча зобов'язаний це робити, а тому змушена звернутися до суду із вказаним позовом. На даний час донька [PERSON] навчається в Коледжі Чернівецького Національного Університету імені [PERSON], у зв'язку із чим потребує додаткових витрат на забезпечення процесу навчання (купівля канцелярського приладдя, одягу, підручників, харчування тощо). Також вона на платній основі (вартість навчання за 2 місяці складає 2550,00 грн.), навчається в ПП «Перші Київські курси іноземних мов - плюс». З листопада 2016 року вона не працює, звільнена з роботи у ПАТ «Кредобанк», а отже доходів не отримує. Вважає, що аліменти в розмірі 30% (506,70 грн.) від прожиткового мінімуму є недостатніми для забезпечення належного утримання та виховання їх доньки. З урахуванням того, що відповідач офіційного місця роботи на території України не має, періодично виїжджає на заробітки до республіки Італія, а отже має нерегулярний, мінливий, але значний дохід, то вважає, що він повинен сплачувати їй аліменти на утримання їх доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі 1000,00 грн. на місяць. Просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення даного позову і до досягнення донькою повноліття. Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, в адресованій суду заяві просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, причини неявки суду не повідомив. Передав до суду копію свідоцтва про народження дочки [PERSON], [INFO]. Позивач не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом установлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.07.1997 року, що підтверджується копією повторного свідоцтва про одруження серії І-МИ №013393, виданого 15.11.1999 року виконавчим комітетом Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області. 29.03.2005 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія 1-МИ №000319, виданого 29.03.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області. У шлюбі, 17.10.2000 року народилася дочка [PERSON], що підтверджується копією довідки Консульського відділу Посольства України в Італії №29 від 07.08.2001 року та копією Акту про народження [PERSON] №532 від 09.10.2001 року. Неповнолітня дитина [PERSON] проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні та вихованні, що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області №1682 від 06.03.2016 року. Згідно копії довідки Коледжу ЧНУ ім. Ю. Федьковича №489 від 31.10.2016 року [PERSON] є студентом ІІ курсу ЧНУ ім. Ю. Федьковича, спеціальність «Фінанси і кредит», форма навчання денна, навчання здійснюється за кошти державного бюджету, термін закінчення навчального закладу 30.06.2018 року. Згідно копії квитанції АТ «Ощадбанк» №51 від 30.11.2016 року [PERSON] заплатила 2550,00 грн. на рахунок ПП «Перші Київські курси іноземних мов - плюс». Згідно копії довідки про доходи №06-895/17 від 09.02.2017 року [PERSON] по жовтень 2016 року включно працювала у ПАТ «Кредобанк», і розмір її доходу становив 11902,27 грн. З листопада 2016 року [PERSON] звільнена з ПАТ «Кредобанк». Відповідач належної допомоги на утримання неповнолітньої дочки не надає. З наданої відповідачем копії свідоцтва про народження від 30.03.2016 року вбачається, що 07.03.2016 року у м. Дженцано-ді-Рома (провінція Риму) у [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON]. Однак доказів того, що [PERSON] знаходиться на утриманні відповідача ним суду не надано. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 184 ч.1 СК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина 2 цієї ж статті вказує, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином з наданих позивачем доказів Судом установлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги добровільно позивачу на утримання неповнолітньої дитини, офіційно не працює, є здоровим, працездатним чоловіком, на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків немає, а тому позов є обґрунтованим, але підлягає до часткового задоволення оскільки сума у 1000,00 грн. на місяць може бути значною та завідомо непосильною для нього. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Виходячи з наведеного, Суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення із стягненням з відповідача в дохід держави судового збору відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст.180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial