Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 1 500 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мотивуючи тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який у 2010 р. було розірвано в судовому порядку. Від шлюбу з відповідачем вони мають сина [PERSON], 2006 року народження. Дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вона немає можливості самостійно надати для сина належне утримання, достатнє для його віку, оскільки тимчасово не працює, її дохід складається із коштів, які надають їй батьки. Відповідач добровільно участі в утриманні дитини не приймає, однак має всі можливості для цього, так як за віком та станом здоров'я є працездатною особою, займається будівельними роботами у приватних осіб та отримує дохід. Позивачка в ході судового розгляду зменшила позовні вимоги та просила стягнути аліменти на утримання сина в розмірі 500 грн. Пояснила, що після розірвання шлюбу з відповідачем, їх спільний син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вона не працює так як здійснює догляд за дитиною, та не має змоги самостійно надати для сина належне утримання, достатнє для його розвитку та віку. Після розірвання шлюбу відповідач систематичної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Повідомила, що відповідач декілька разів приїжджав навідати сина і привозив йому подарунки, одяг та іграшки. Зазначила, що під час розірвання шлюбу пропонувала відповідачу добровільно сплачувати аліменти на утримання сина, на що він погодився, проте зі сплином часу відповідач припинив надавати синові будь-яку допомогу, що й спонукало її звернутися до суду. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 300 грн. Пояснив, що після розірвання шлюбу інколи навідувався до сина [PERSON], купував йому подарунки, придбав для нього комп'ютер, телефон та одноразово надав кошти для придбання сину необхідних речей до школи в розмірі 1500 грн. Зазначив, що має професійно-технічну освіту за спеціальністю будівельник, та час від часу їздить на заробітки, однак на даний час доходу не отримує, оскільки з серпня 2013 р. не працює. Вказав, що має на утриманні ще одну дитину від другого шлюбу, а тому через складне матеріальне становище не спроможний надавати матеріальну допомогу синові в повній мірі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи та пояснень сторін судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який в судовому порядку розірвано, що підтверджується рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 26.04.2010 р. Під час спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.07.2006 р. Після розірвання шлюбу малолітню дитину згідно рішення Острозького районного суду від 26.04.2010 р. залишено на вихованні матері [PERSON], та як вбачається з довідки Могилянівської сільської ради Острозького району Рівненської області № 296 від 24.03.2014 р., дитина проживає разом з позивачкою в с.Могиляни Острозького району та перебуває на її утриманні. Згідно ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину можуть бути визначені за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З огляду на те, що дитина проживає з позивачкою, та між нею і відповідачем не досягнуто домовленості про способи та обсяг участі батька в утриманні сина (грошова або натуральна форма, розмір аліментів, першочергові потреби, які необхідні дитині з урахуванням її віку та рівня розвитку, тощо), а тому суд вважає, що існують підстави для стягнення аліментів в судовому порядку. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу. Згідно ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст.182 цього кодексу, то дитині призначається державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З пояснень позивачки судом встановлено, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина, водночас з пояснень відповідача судом встановлено, що допомога, яку він надавав носила несистематичний характер та без урахування віку дитини та її першочергових потреб. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивачки, та в ході судового розгляду таких доказів судом не здобуто, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та беручи до уваги відсутність в матеріалах справи відомостей про отримання відповідачем постійного та стабільного доходу, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання дитини в примусовому порядку та необхідність визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач не надав доказів в підтвердження його регулярної та систематичної участі у наданні матеріальної допомоги на першочергові потреби дитини: витрати на харчування, одяг, навчання, дозвілля тощо, а також доказів, які б підтверджували обмеження його працездатності. За відсутності домовленості між сторонами про розмір аліментів, необхідних для утримання дитини, суд самостійно визначає його розмір з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 Сімейного кодексу України. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд приймає до уваги неможливість позивачки самостійно надавати матеріальну допомогу сину в повному розмірі, при тому, що відповідач за віком (1983 року народження) та за станом здоров'я є працездатною особою, про наявність протипоказів до виконання будь-яких робіт відповідач суду не повідомив, водночас суд приймає до уваги, що відповідач має на утриманні ще одну малолітню дитині від другого шлюбу. Крім того, при визначенні розміру аліментів суд враховує положення Закону України «Про прожитковий мінімум» № 966-XIV від 15.07.1999 р., відповідно до якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Сума прожиткового мінімуму на 2014 рік встановлена Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», та відповідно до ст.7 цього Закону прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 01 січня 2014 р. становить 1 286 грн. Таким чином, виходячи з принципу рівності прав та обов'язків батьків при їх участі в утриманні дитини (ст.141 СК України), суд приходить до переконання, що відповідач повинен сплачувати щомісячно аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі, та з урахуванням віку дитини та її вікових потреб, враховуючи матеріальне та сімейне становище відповідача розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача повинен становити в розмірі наближеному до 1/2 частини від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та зменшений позивачкою розмір аліментів в сумі 500 грн. узгоджується із розміром прожиткового мінімуму, який встановлений законом та не перевищує 1/2 його частину, а відтак визначений позивачкою розмір аліментів в сумі 500 грн. суд вважає обґрунтованим. Водночас, визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі без встановлення мінімального розміру аліментів, які повинен сплачувати відповідач, суд виходить з того, що чинне законодавство не передбачає можливості при визначенні аліментів у твердій грошовій сумі встановлювати мінімальний розмір аліментів, як це передбачено для аліментів, які згідно ст.182 Сімейного кодексу України стягуються у частці від доходу. Так як позов підлягає задоволенню, а відтак з відповідача згідно ст.88 ЦПК України в дохід держави слід присудити судові витрати. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved