Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа: Новомосковський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, яким просить захистити її порушені права власника будинку [ADDRESS] зобов'язавши відповідача повернути їй приміщення житлового будинку, літньої кухні та господарчих будівель, які належать їй на підставі свідоцтва на право власності, виданого на підставі розпорядження Новомосковської районної державної адміністрації №193 від 29 березня 1999 року; виселити відповідача та зняти його з реєстраційного обліку з житлового будинку, а також зобов'язати третю особу зняти його з реєстраційного обліку. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що 02.12.1989 року донька позивачки [PERSON] вступила в зареєстрований шлюб з [PERSON], після чого останній почав проживати без реєстрації з дружиною в будинку [ADDRESS], який належить позивачці на праві власності. Згодом шлюб між її донькою та відповідачем [PERSON] було розірвано, однак відповідач, не зважаючи на це, залишився проживати в будинку позивачки, займає одноособово літню кухню та користується всіма господарчими будівлями, чим створює перешкоди та не зручності позивачці у користуванні нею своїм будинком, так як остання не може розпоряджатися в повному обсязі своєю власністю. При цьому, зазначає позивачка, [PERSON] зареєстрований в с. Свічанівка Новомосковськом району Дніпропетровської області у будинку своєї матері. Крім того, відповідач з неповагою відноситься до доньки позивачки та свого сина. Така поведінка відповідача, його відношення до близьких осіб позивачки спричиняє їй сильні моральні страждання і бажання захистити свою сім'ю і себе від [PERSON] За таких обставин позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав, адже у зв'язку із неправомірною поведінкою відповідача, позивач не має можливості у повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву, якою просить розглянути справу у свою відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала, а тому суд, на підставі ст.224 ЦПК України провів заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд до відома не поставив. Представник третьої особи - Новомосковського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі. Враховуючи той факт, що сторони в судове засідання не з'явились, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксація судового процесу технічними засобами, не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду надано копію рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.07.2009 року, згідно якого відповідач [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 02.12.1989 року, і шлюб розірвано 10.08.2009 року. Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 22.04.1999 року, житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.13). З довідки № 645, виданої 31.01.2014 року виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області вбачається, що за адресою: [ADDRESS], мешкає [PERSON] і має наступний склад сім'ї: доньку [PERSON], сина [PERSON], онука [PERSON], квартирантку [PERSON] (а.с.11). Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 27.05.2014 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Свичановка (а.с.21). Аналіз змісту положень ЦПК, ЦК та роз'яснень Верховного Суду України дає підстави для висновку, що право на судовий захист пов'язане виключно з порушенням суб'єктивного права позивача. Отже, суд може захистити лише порушене право позивача. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб'єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, - захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.ст. 1, 3 ЦПК, ст.ст. 15, 16 ЦК, абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»). При цьому варто враховувати, що обставину дійсного (реального) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач. За принципом змагальності кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В порушення даних вимог закону, позивач не надала суду жодних доказів того, що відповідач [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає в її будинку, чим порушує права позивачки як власника житлового будинку. Навпаки, наявна у справі довідка ВГІРФО свідчить про той факт, що відповідача зареєстрований за іншою адресою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не обґрунтований, оскільки позивачем, в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦЦПК України не надано доказів порушення її прав, як власника будинку, а тому в його задоволенні слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed