Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом, в якому просила поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , та припинити право [PERSON] на частку у зазначеному спільному майні, а також визнати за [PERSON] право власності на майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя: машино-місце № [NUMBER] , розташоване за адресою: [ADDRESS] , автомобіль «Тоуота» Соrоllа,\~2008\~року випуску,\~державний номер\~ [NUMBER] ,та припинити право [PERSON] на частку у зазначеному спільному майні, та стягнути з відповідача на її користь судовий збір в розмірі 6\~810 грн 00 коп. 26.07.2021 року ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами\~загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання на 25.08.2021 року. 25.08.2021 року підготовче засідання було відкладено за клопотанням відповідача. В підготовче засідання 21.09.2021 року з`явилися позивач та її перекладач, позивач позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити. Відповідач та його перекладач в підготовче засідання з`явилися, відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі. Згідно ч.4\~ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні 27.12.1997 року виконавчим комітетом села Тхач Тьху району Тхач Ха провінції Ха Тінь Соціалістичної республіки В`єтнам зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , запис № 126/ DKKH книга №5) Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] (змінено на [PERSON] згідно з рішенням виконкому смт Тай Шон від 06.04.2011 №28/QD), [INFO] . Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.05.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Під час шлюбу подружжям за спільні кошти було придбано: транспортний засіб «Тоуота» Соrоllа, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1794 куб. см, державний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , вартість якого становить 240 000,00 (двісті сорок тисяч) грн. Вказаний автомобіль зареєстрований на ім`я [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 18.01.2020 року Відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №С-108/К-53 від 24.03.2020 року було придбано машиномісце № [NUMBER] , розташоване за адресою: [ADDRESS] , вартість якого складає 198 000,00 (сто дев`яносто вісім тисяч) грн. Також на підставі договору про пайову участь № 4/1323-5/9 від 03.11.2014 року [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту на вказаний об`єкт нерухомості, загальна площа квартири становить 84.0 кв.м, яка складається з трьох кімнат площею 11,2 кв.м, 10,0 кв.м та 17,6 кв.м, кухні площею 8,8 кв.м, вбиральні площею 1,5 кв.м, ванної кімнати площею 4,3 кв.м, коридору площею 26,8 кв.м, комори площею 3,1 кв.м та балконів площею 0,3 кв.м та 0,4 кв.м. Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини щодо розподілу спільного майна подружжя врегульовано Сімейним кодексом України ( далі СК). Відповідно до\~статті 60 СК України\~\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою\~статті 66 СК України\~визначено, що подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Відповідно до частини першої\~статті 67 СК України\~дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. Це право залишається і після розірвання шлюбу (стаття 68 СК України). При цьому у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша\~статті 70 СК України). Нормами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, дослідження та оцінки всіх доказів, а також зазначення норм матеріального права, якими суд керувався при вирішенні позову. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу ( ч.1 ст. 69 СК). Статтею 71 СК визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. В даному випадку предметом розподілу є об`єкт який вважається спільним майном подружжя враховуючи принцип презумпції спільності визначений у ст. 60 СК житловий будинок. За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Оскільки між сторонами немає спору щодо виділення кожному з подружжя вказаного майна, суд дійшов висновку, що такий поділ відповідає їх інтересам. Таким чином, позивач довів факт придбання спірної квартири, машиномісця, та автомобіля у період шлюбу з відповідачем, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову, а саме шляхом визнання спільною сумісною власністю майна подружжя [PERSON] та [PERSON] , квартири [ADDRESS] загальною площею 84.0 кв.м, яка складається з трьох кімнат площею 11,2 кв.м, 10,0 кв.м та 17,6 кв.м, кухні площею 8,8 кв.м, вбиральні площею 1,5 кв.м, ванної кімнати площею 4,3 кв.м, коридору площею 26,8 кв.м, комори площею 3,1 кв.м та балконів площею 0,3 кв.м та 0,4 кв.м, припинивши право [PERSON] на частку у зазначеному спільному майні та визнання за [PERSON] права власності, на майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя: машиномісце № [NUMBER] , розташоване за адресою: [ADDRESS] , автомобіль «Тоуота» Соrоllа, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1794 куб. см, державний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , вартість якого становить 240 000,00 (двісті сорок тисяч) грн., готівкові кошти в сумі 30000 (тридцять тисяч) доларів США, що складає 822 000 (вісімсот двадцять дві тисячі) грн., припинивши право [PERSON] на частку у зазначеному спільному майні. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною восьмою статті 141 ЦПК зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК ). Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~та ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір»\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином слід повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову в розмірі 6810 грн., що становить 3405 (три тисячі чотириста п`ять) грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved