Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Мишуринрізької сільської ради про визнання права власності. В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] року помер її чоловік - [PERSON]. Вони зареєстрували шлюб 13 серпня 1993 року. На день смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку садибного типу з господарськими спорудами та будівлями за адресою: [ADDRESS]. Після смерті чоловіка позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно. Цей будинок було побудовано ще в 1964 році, проте [PERSON] право власності на це майно не оформив. У зв'язку з чим позивач не має можливості зареєструвати право власності на це спадкове майно, а тому просила суд визнати за нею право власності на садибний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляд справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON], в судовому засіданні суду пояснила, що її батьки, [PERSON] та [PERSON], жили однією сім'єю з 1963 року, проте шлюб вони зареєстрували в 1993 році, оскільки батько був фактично у шлюбі з іншою жінкою. Вона також є спадкоємцем після смерті батька, проте ні вона, ні сестра, [PERSON], на спірне майно не претендують та не заперечують проти того, щоб за позивачем визнали право власності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. В 1964 році [PERSON] побудував житловий будинок в [ADDRESS]. 11 листопада 1987 року виконавчим комітетом Мишуринрізької сільської ради було прийнято рішення 3 49 про можливість оформлення права власності на житлові будинки згідно з переліком, в тому числі [PERSON] по вул.. 219 танкової бригади (а.с.30-31). Рішенням виконавчого комітету Мишуринрізької сільської ради № 14/2 від 22 січня 1988 року визнано право власності на житлові будинки громадян с.Мишурин Ріг згідно з переліком, в тому числі [PERSON] (а.с.29). Рішенням виконавчого комітету Мишуринрізької сільської ради № 42 від 23 грудня 1997 року було передано у власність земельну ділянку в розмірі 0,15 га за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Мишуринрізької сільської ради від 4 липня 2016 року (а.с.27). Право власності на цей будинок [PERSON] не зареєстрував, що підтверджується довідкою КП «Верхньодніпровське БТІ» № 521 від 18 липня 2016 року (а.с.5). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6). Після смерті [PERSON], його дружина, [PERSON], звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, про що нотаріусом було винесено відповідну постанову 4 серпня 2016 року (а.с.25). Відповідно до п. 16 додатку № 1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація будинків. Згідно з п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Виникнення права власності згідно з даною Інструкцією не залежало від державної реєстрації. Відповідно до п. 3.1 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів та правил, зокрема для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Отже, судом встановлено, що рішенням виконкому Мишуринрізької сільської ради право власності на житловий будинок по [ADDRESS] Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було визнано за [PERSON], проте з невідомих суду причин [PERSON] не зареєстрував право власності в органах БТІ та не отримав свідоцтво про право власності. У відповідності до вимог чинного законодавства житловий будинок по [ADDRESS] є таким, що відповідає вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів та правил, що підтверджується складеним технічним паспортом за результатами технічної інвентаризації від 20 липня 2016 року (а.с.22-24). Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] фактично був власником будинку садибного типу по [ADDRESS] Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Також судом встановлено, що на момент будівництва будинку [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Згідно з актовим записом про розірвання шлюбу шлюб між ними було зареєстровано 24 листопада 1958 року, а розірвано 25 травня 1993 року за спільною заявою подружжя (а.с.85). [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується актовим записом про смерть № 8 від 14 квітня 2015 року (а.с.90). Згідно з ч. 1 ст.22 КЗпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Разом з тим в судовому засіданні встановлено, що з 1963 року [PERSON] проживав однією сім'єю з [PERSON], а його колишня дружина, [PERSON] ніколи на цей будинок не претендувала та жодного відношення до його будівництва не мала. Ці обставини підтверджуються показаннями свідків, які були допитані безпосередньо в судовому засіданні. Так свідок [PERSON] суду показав, що він є братом [PERSON] і також все життя жив в с.Мишурин Ріг. Його брат, [PERSON] з 1962 року жив з [PERSON] до самої смерті. В нього дійсно була дружина, яка також мешкала в с.Мишурин Ріг, проте вона з ним не проживала та в будівництві будинку ніякої участі не приймала. Ніяких спорів у них з цього приводу ніколи не було. Свідок [PERSON] суду показав, що він є братом [PERSON] приблизно з 1963 року його сестра, [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON] спочатку без реєстрації шлюбу, а потім вони зареєстрували шлюб. Вони жили разом в с.Мишурин Ріг, мають двох дітей, побудували будинок. Колишня дружина [PERSON] ніякого відношення до цього будинку не мала. У зв'язку з чим суд приходить до висновку, що будинок [ADDRESS] Верхньодніпровського району Дніпропетровської області був особистим майном [PERSON] На момент смерті [PERSON] проживав разом зі своєю непрацездатною дружиною - [PERSON], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Мишуринрізької сільської ради від 13 липня 2016 року (а.с.26), а тому позивач вважається такою, що прийняла спадщину у відповідності до ст. 1268 ЦК України. За життя, 8 серпня 2003 року, [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів дітям: [PERSON] та [PERSON] (а.с.61). згідно з довідкою виконавчого комітету Мишуринрізької сільської ради від 13 липня 2016 року цей заповіт не змінювався та не скасовувався (а.с.28). Разом з тим, [PERSON] від прийняття спадщини відмовилася, про що подала заяву нотаріусу 12 червня 2009 року (а.с.53), а [PERSON], хоча і прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою, проте на житловий будинок по [ADDRESS] Верхньодніпровського району Дніпропетровської області вона не претендує, що підтвердила особисто в судовому засіданні. Інших непрацездатних, неповнолітніх, недієздатних спадкоємців після смерті [PERSON] судом не встановлено. Таким чином єдиним спадкоємцем, що має право на спадкування житлового будинку садибного типу по [ADDRESS] Верхньодніпровського району Дніпропетровської області після смерті [PERSON] є [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки судом встановлено, що на день смерті [PERSON] мав у власності житловий будинок садибного типу по [ADDRESS] Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, проте не оформив право власності у встановленому законом порядку, [PERSON] прийняла суд вважає, що до позивача перейшло право власності на житловий будинок садибного типу по [ADDRESS] Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, а тому заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими, отже позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved