Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що влітку 2014 року в село Калужине приїхав представник відповідача салону вікон «Артіль-Кременчуг» та запропонував мешканцям села встановити металопластикові вікна. Позивач погодилась на умови, запропоновані представником відповідача. Вартість робіт по виготовленню 4 вікон склала 3682 грн.29 липня 2014 року було укладено договір з фізичною-особою підприємцем [PERSON] відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов'язання виготовити 4 шт. конструкції вікон профілю ПВХ «FTS» склопакет 24. також умовами договору передбачено, що Підрядчик починає роботи по договору протягом 3 днів після отримання авансу та зобов'язується закінчити роботу протягом 21 дня, тобто робота мала бути виконана до 19 серпня 2014 року. Відповідачу було сплачено 2400 грн., а залишок мав бути сплачений після доставки вікон. Проте після 19 серпня 2014 року вікна не було виготовлено, а відповідач обіцяв виконати роботу. В грудні 2014 року відповідач припинив відповідати на телефонні дзвінки. Таким чином діями відповідача позивачу завдана матеріальна шкода на суму 2400 грн., а також завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях у зв'язку з протиправними діями відповідача, знаходження позивача та її родини протягом п'яти місяців в стресовому стані у зв'язку з вирішенням даного питання, також позивач змушена була сплачувати кредит, який вона отримала, щоб заплатити за вікна. На підставі вищевикладеного позивач просила суд розірвати договір, укладений між ним та відповідачем; стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на її користь 2400 грн. та 2000 грн. завданої моральної шкоди, а також понесені нею витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Також суду пояснив, що вона неодноразово телефонувала відповідачу, який постійно обіцяв виготовити та доставити вікна, пояснюючи невиконання умов договору різними причинами. Гроші, сплачені за вікна відповідач також не повернув. Одного разу позивач їздила в м. Кременчук з метою отримання пояснень від відповідача, проте договір з боку відповідача так і не було виконано. Також позивач зазначила, що з метою оплати вартості робіт по виготовленню вікон вона взяла кредит, який змушена повертати, проте вікон вона так і не отримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 29 липня 2014 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 191, згідно з яким [PERSON] (Замовник) замовляє та сплачує, а фізична особа-підприємець [PERSON] (Підрядник) зобов'язується виконати роботи по виготовленню 4 шт. конструкцій із профілю ПВХ «FTS» склопакет 24 (а.с.7-8). Відповідно до ч. 1 ст. 865 Цивільного кодексу України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно з ч.1 ст. 866 Цивільного кодексу України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Виходячи з правовідносин, що склалися між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON], між ними було укладено договір побутового підряду, що підтверджується також товарним чеком № 191 від 29 липня 2014 року (а.с.6). За погодженням сторін вартість виготовлення продукції у відповідності до умов договору складає 3682 грн., частину якої, а саме 2400 грн., [PERSON] сплатила фізичній особі-підприємцю при укладенні договору. Також за погодженням сторін умовами договору було визначено строк виконання роботи - протягом 3 днів після отримання авансу підрядчик повинен почати роботи та зобов'язався закінчити роботу протягом 21 робочого дня. Отже, з урахуванням того, що в день укладення договору, а саме 29 липня 2014 року, позивач сплатила відповідачу частину вартості роботи у відповідності до умов договору, то відповідач мав виконати роботу в строк до 28 серпня 2014 року (протягом 21 робочого дня). Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На час розгляду справи судом зобов'язання з боку підрядника, фізичної особи-підприємця [PERSON] не було виконано. Позивач неодноразово звертався до відповідача з метою вирішення питання про виконання замовлення або повернення сплачених грошових коштів особисто. Відповідно до ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Уклавши із [PERSON] договір побутового підряду, фізична особа-підприємець [PERSON] допустив порушення зобов'язання та не виконав роботу по виготовленню чотирьох віконних конструкцій із профілю за замовленням [PERSON] у строки, визначені договором. Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Частиною 5 ст. 653 Цивільного кодексу України передбачено право сторони договору вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору , якщо договір розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін. Згідно з ч. 3 ст. 865 Цивільного кодексу України до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Невиконання договору підряду у строк, визначений за домовленістю між сторонами, на думку суду, є істотним порушенням зобов'язання, а тому вимоги позивача про розірвання договору підряду, стягнення збитків в сумі 2400 грн. та моральної шкоди є законним та обґрунтованими. При визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину душевних страждань, яких [PERSON] зазнала через незаконну бездіяльність відповідача, ступінь вини відповідача, який навіть не прикладав зусиль щодо належного виконання зобов'язання, а також вимоги розумності та справедливості та приходить до висновку про законність та обґрунтованість розміру грошового відшкодування моральної шкоди, визначеною позивачем в сумі 2000 грн. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивачем було понесено витрати на правову допомогу в сумі 300 грн. (а.с.15), суд приходить до висновку, що понесені позивачем витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також суд приймає до уваги, що у відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивача було звільнено від сплати судового збору, а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. (за ставками судового збору за позовні вимоги немайнового та майнового характеру) в дохід держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved