Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

[PERSON] , звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 16 вересня 2000 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, актовий запис № 39, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 19 серпня 2008 року, видане повторно. У шлюбі в них народилося двоє дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час їх шлюб є чисто декларативним та без фактичних сімейних відносин, а тому подальше сімейне життя, примирення, збереження між нею та відповідачем сім`ї вважає неможливим та таким, що суперечить їх інтересам, тому немає потреби надавати строк на примирення. Майже два роки сторони проживають окремо. Позивач до зали судового засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу слухати в його відсутність, позов підтримує. Відповідачка до зали судового засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутність, позов визнає повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюбу виданого повторно серії [NUMBER] від 19 серпня 2008 року, виданого відділом РАЦС Немирівського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №39, сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2000 року (а.с. 4). Відповідно до ст. ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи, що примирення між сторонами є неможливим та сторони не заперечують проти розірвання шлюбу, примирення між ними неможливе, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved