Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона є спадкоємцем житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку також зареєстрований відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , який за вказаною адресою не проживає більше 10 років, припинив виконання обов`язків утримання будинку позивача, що позбавляє її певних соціальних пільг. З врахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] у належному їй житловому будинку не проживає, просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: в [ADDRESS] . Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 27.11.2019 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши письмові докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.02.2017 року, витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №46618400 від 01.02.2017 року, позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] /а.с.5,6/. Оскільки, позивач [PERSON] є власником вказаного житлового будинку, а тому наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов`язані з володінням та користуванням цим майном. З письмових матеріалів справи, а саме з будинкової книги [NUMBER] , акту виконавчого комітету Жидичинської сільськї ради Ківерцівського району Волинської області №1557 від 21.11.2019 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] відповідач [PERSON] зареєстрований у вищезазначеному житловому будинку, однак не проживає за вказаною адресою більше 10 (десяти) років /а.с.7-10/. За ст. 71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку, що оскільки відповідач не проживає у житловому будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] більше десяти років, а тому він втратив право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved