Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даною заявою, мотивувала її тим, що [INFO] року помер її чоловік - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається із земельних ділянок, на які був виданий один державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 14 травня 2002 року. Загальна площа земельних ділянок становить 4,0696 га (рілля - 3,7703 га, пасовища - 0,2993 га). Вона (заявник) спадщину прийняла, 21 травня 2010 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, має намір укласти договір оренди належних їй земельних ділянок. Для реалізації свого права власності вона (заявник) надала реєстраційній службі документи, але 8 квітня 2014 року отримала відмову в реєстрації права власності. [PERSON] просила встановити факт про те, що свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане 21 травня 2010 року, в дійсності видано на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 3,7703 га та 0,2993 га, що на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] належали [PERSON] У судовому засіданні представники заявника підтримали заяву, пояснили, що надавали реєстраційній службі свідоцтво про право на спадщину за законом, державний акт та витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, але отримали відмову в реєстрації права власності на земельні ділянки. Встановлення даного факту необхідне для укладення договорів оренди земельних ділянок. У судовому засіданні представник Реєстраційної служби Носівського РУЮ Чернігівської області Скрипка Л.В. пояснила, що реєстраційна служба не має підстав для реєстрації права власності на земельні ділянки тому, що не було проведено розмежування земельних ділянок. Вислухавши пояснення представників заявника, представника заінтересованої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4). [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка, 21 травня 2010 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується його копією (а.с. 7). На державному акті про право приватної власності на землю серії [NUMBER] є відмітка державного нотаріуса, якою посвідчено перехід права власності на земельну ділянку. 31 серпня 2010 року [PERSON] зареєструвала своє право власності на земельні ділянки в Поземельній книзі відділу Держкомзему в Носівському районі за реєстровими номерами 561 та 562, що підтверджується відповідним написом на державному акті, який скріплений печаткою. 27 вересня 2013 року [PERSON] отримала витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок (а.с. 9-14). Відповідно до п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом. Обов'язковим додатком до свідоцтва про право на спадщину є державний акт та витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Відповідно до п. 4 цього Порядку, державна реєстрація речових прав на земельні ділянки проводиться після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, що є похідними від права власності, проводиться після державної реєстрації права власності на таке майно відповідно до вимог цього Порядку, крім випадків, коли державна реєстрація речового права, що є похідним від права власності, проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності, а також коли державна реєстрація права власності проведена до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення. За таких обставин рішення державного реєстратора від 8 квітня 2014 року про відмову в реєстрації права власності на земельні ділянки не можна вважати обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Встановлення факту, про який просить заявник та його представники, не матиме юридичного значення для заявника. Від встановлення факту про те, що свідоцтво про право на спадщину за законом видане на дві земельні ділянки, не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а тому суд приходить до висновку, що заява [PERSON] не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed