Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS], і даний факт підтверджується реєстровим написом на свідоцтві про право на спадщину № 3646 від 04.02.1994 року та реєстровим написом на договорі дарування № 3346 від 11.10.1996 року. У вказаній квартирі з 1996 року зареєстрований її рідний брат [PERSON],[INFO], який тривалий час в даній квартирі не проживає. На даний час позивач як власник квартири позбавлена права вільно розпоряджатися майном, оскільки відповідач не знявся з реєстраційного обліку. Дана обставина створює позивачу перешкоди у користуванні своєю власністю. В судове засідання позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала і просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - шляхом публікації повідомлення в газеті «Новини Закарпаття» № 113 114 (4578 4579) від 08.10..2016 року. Представник відділу державної реєстрації виконавчого комітету Хустської міської ради в судове засідання не зявився. Начальник відділу [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника відділу державної реєстрації виконавчого комітету Хустської міської ради, проти задоволення позову не заперечують. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, виходячи з наявних у справі даних про права і взаємовідносини сторін, провести заочний розгляд справи, у відсутності відповідача [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS], і даний факт підтверджується реєстровим написом на свідоцтві про право на спадщину № 3646 від 04.02.1994 року та реєстровим написом на договорі дарування № 3346 від 11.10.1996 року. У вказаній квартирі з 1996 року зареєстрований її рідний брат [PERSON], [INFO], який тривалий час в даній квартирі не проживає, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов, складеним депутатом Хустської міської ради [PERSON] від 17.02.2016 року. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.107 ЖК України, у разі вибуття наймача або члена сім»ї на інше місце проживання, така особа втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на встановлене суд констатує, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить вимоги до відповідача, про визнання його таким, що втратив право на користування житлом в його будинку. Враховуючи наведене,

Outcome: approved