Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом до Базалійської селищної ради, [PERSON], після уточнення позовних вимог до [PERSON] та [PERSON], заявивши вимогу визнати незаконним та скасувати п. 1 рішення Базалійської селищної ради від 09 вересня 2015 р. № 3 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)», зобовязати селищну раду надати їй дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель по пров. Луговому, 5 в смт Базалія, шляхом внесення змін до п. 2 вищезазначеного рішення в частині зміни цифрового показника площі 0,09 га на 0,15 га, а також зобовязати [PERSON] та, після уточнення своїх позовних вимог, її чоловіка [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,15 га по пров. Луговому, 5 в смт Базалія, здійснити знесення самочинного будівництва хліва по пров. Луговому, 5 в смт Базалія та перемістити огорожу за межі земельної ділянки, що використовується для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що селищна рада, як орган місцевого самоврядування, не може скасовувати свої ненормативні правові акти, які є актами одноразового застосування і вичерпують свою дію фактом їх реалізації. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] обґрунтовані тим, що збудований ними хлів є самочинним будівництвом, оскільки він та огорожа збудовані на земельній ділянці, відведеній позивачу для будівництва та обслуговування житлового будинку. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до Базалійської селищної ради та, після уточнення вимог, до [PERSON], заявивши вимогу визнати незаконним та скасувати рішення Базалійської селищної ради № 28 від 22 липня 1993 року у частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,15 га. Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що [PERSON] спірним рішенням селищної ради було передано земельну ділянку площею 0,15 га при тому, що фактичний розмір земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, наданої їй раніше, становить 0,0667 га, чим порушено вимоги статей 6, 17, 67 чинного на час винесення рішення Земельного кодексу України (ред. 1992 р.) громадяни, які на момент звернення із заявою про передачу їм у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд вже користувалися такою ділянкою, мали право на отримання у власність земельної ділянки у розмірі, що дорівнює фактичному розміру земельної ділянки, якою вони володіли, але не більше 0,15 га. Крім того, позивач за зустрічним позовом зазначає, що оскаржуване рішення було прийнято безпідставно, оскільки селищна рада при його прийнятті розглянула лише письмову заяву [PERSON] без матеріалів, які підтверджуються розмір земельної ділянки, чим порушила вимоги статей 57 і 67 ЗК України, згідно яких, земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви та матеріалів, що підтверджують її розмір. Ухвалою суду вимоги за обома позовними заявами обєднані в одне провадження. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не зявилися, представником подана заява про розгляд справи за його відсутності. Базалійською селищною радою подана заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позовних вимог [PERSON] не визнав, позовні вимоги [PERSON] підтримав з підстав, зазначених у зустрічній позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовних вимог не визнав та пояснив, що через дорогу від житлового будинку, який належить його дружині, було розташоване господарство її покійної бабусі, від якого залишилися лише хлів та погреб, так як будинок уже давно розвалився. Хлів та погреб він використовує у господарстві, тому поставив огорожу між хлівом своєї дружини та господарством [PERSON], який був поставлений зі згоди самої [PERSON] Добудову до хліва здійснив в сторону господарства іншої сусідки, тому ця добудова жодним чином не може порушувати прав [PERSON] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлені, в суд не зявилися. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, в суд представників не направили. Заслухавши доводи учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову [PERSON] та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON], виходячи з наступного. [PERSON] являється власником житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, які розташовані в селищі Базалія по пров. Луговому, 5, право власності зареєстроване Шепетівським бюро технічної інвентаризації 20 грудня 1989 року в реєстровій книзі 5 під реєстровим номером 888, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим виконкомом Базалійської селищної Ради народних депутатів 20 грудня 1989 року. [PERSON] (до шлюбу Онищук) [PERSON] являється власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель по пров. Луговому, 9 в смт Базалія Теофіпольського району на підставі договору дарування, посвідченого 14 грудня 2004 року державним нотаріусом Теофіпольського райнотокругу за № 2855. [PERSON] та [PERSON] являються власниками 1/4 частки кожна з відповідною частиною господарських будівель вищезазначеного житлового будинку по пров. Луговому, 9 в смт Базалія. Право власності ними набуте в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 08 вересня 1988 року, в рівних частках разом з батьком [PERSON], а частка [PERSON] була ними успадкована в рівних частках після його смерті 25 грудня 2006 року. Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину, виданим 29 липня 1992 року державним нотаріусом Теофіпольської держнотконтори за № 1191 та матеріалами Спадкової справи № 407 Другої київської державної нотаріальної контори. До складу житлового будинку по пров. Луговому, 9 в смт Базалія, крім самого житлового будинку, входять цегляний хлів «Б» та цегляний льох «В», які розташовані на протилежній стороні даного провулку від самого житлового будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналогічна норма передбачена ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Частиною 9 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. 22 липня 1993 року рішенням виконавчого комітету Базалійської селищної Ради народних депутатів Теофіпольського району Хмельницької області № 28 «Про розгляд заяв громадян на передачу земельних ділянок у власність», додатку 1 до даного рішення «Площі земельних ділянок, що передаються у приватну власність громадянам для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд» було передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, додатку 2 до даного рішення «Площі земельних ділянок, що передаються у приватну власність громадянам для ведення особистого підсобного господарства» було передано у приватну власність [PERSON] ділянку площею 0,14 га для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується довідкою Архівного відділу Теофіпольської райдержадміністрації від 29 липня 2015 року № 93. 16 липня 2015 року [PERSON] звернулася до Базалійської селищної ради з заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки із землеустрою в натурі (на місцевості) по пров. Луговому, 5 розміром 0,15 га. Рішенням Базалійської селищної ради від 09 вересня 2015 року № 3 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) було вирішено внести зміни в додаток № 2 рішення виконкому селищної ради № 28 від 22 липня 1993 року в частині надання [PERSON] 0,14 га земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства та зменшити розмір вказаної земельної ділянки і цифри 0,14 га, вказані в додатку до рішення, змінити на 0,09 га. (пункт 1 рішення). Таким чином, Базалійська селищна рада, своїм рішенням внесла зміни до рішення виконавчого комітету, хоча до повноважень сільської, селищної, міської ради не входить зміна рішень виконавчого комітету, а лише його скасування, у звязку з чим позовна вимога скасування рішення селищної ради в частині внесення змін підлягає до задоволення. Судом не вбачається підстав для скасування даного пункту рішення селищної ради, на що посилається [PERSON] у своїй позовній заяві, внаслідок відсутності в органу місцевого самоврядування права скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частини першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування), оскільки спірним рішенням селищної ради було внесено зміни не до свого попереднього рішення, а до рішення виконавчого комітету Ради народних депутатів, який є виконавчим органом відповідної ради, підзвітним та підконтрольним їй, як згідно статті 31 чинного на час винесення виконкомом рішення Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», так і статті 51 чинного на час винесення спірного рішення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Цим же рішенням від 09 вересня 2015 року № 3 було надано дозвіл громадянці [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,09 га для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських споруд, розташовану по пров. Луговому, 5 в смт Базалія Теофіпольського району Хмельницької області (пункт 2 рішення). Так, відповідно до ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як обєкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації до неї до Державного земельного кадастру. Частиною другою даної статті визначено, що формування земельних ділянок, зокрема, здійснюється в порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності, а частиною 8 передбачено, що у разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у звязку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Позивачем [PERSON] не надано суду проекту відведення земельної ділянки, на підставі якого здійснюється передача цієї земельної ділянки у власність, відповідно до ст. 17 Земельного кодексу України (ред. 1990 р.), чинного на час ухвалення рішення від 22 липня 1993 року № 28. Базалійська селищна рада своє спірне рішення обгрунтовує наявністю спору з власником сусідньої земельної ділянки [PERSON], що вбачається з його мотивувальної частини та відповіді селищної ради від 26 лютого 2016 року № 35 на адвокатський запит представника позивача. Статтею 106 ЗК України визначені обовязки щодо визначення спільних меж, зокрема, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістилися або стали непридатними. Відповідно до статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. При зверненні до уповноваженого органу з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки заявником зазначається не точна, а орієнтовна площа земельної ділянки, точна площа визначається згідно виготовленою технічною документацією із землеустрою. Таким чином, селищна рада, надаючи [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлових будинків і споруд орієнтовною площею 0,09 га, а не заявленою площею у 0,15 га, хоча жодних обєктивних відомостей про відсутність заявленої площі не було. Зазначеним рішенням селищна рада фактично обмежила заявницю у її праві на одержання земельної ділянки максимальною площею 0,15 га згідно норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, визначених ст. 121 ЗК України, тому позовна вимога зобовязання надати дозвіл на виготовлення технічної документації з зазначеною у поданій заяві площею підлягає задоволенню. Оскільки [PERSON] не доведено, що [PERSON] чинить їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,15 га по пров. Луговому, 5 в смт Базалія, так як позивачем не надана технічна документація із землеустрою цієї ділянки та визначення її меж, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Статтею 92 ЗК України визначено коло субєктів, які мають право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності, до яких не входять власники одноквартирних житлових будинків. Пунктом 6 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачений обовязок осіб, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим кодексом не можуть мати їх на такому праві, переоформити у встановленому порядку право власності або право користування, однак така вимога без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення не відповідає Конституції України згідно Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, тому суд в дані ситуації керується нормами щодо обовязків землекористувачів. Так, пункт «г» частини 1 статті 96 ЗК України визначає обовязком землекористувачів не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Аналогічний обовязок передбачений також для власників земельних ділянок згідно пункту «г» частини 1 статті 91 ЗК України. Як встановлено в ході судового розгляду з пояснень відповідача [PERSON], спірна огорожа між житловим будинком [PERSON] та господарською будівлею, власниками якої являються [PERSON], [PERSON] та [PERSON], була зведена самим [PERSON] за відсутності визначеної у встановленому порядку межі між цими господарствами, що порушує права власника суміжної ділянки [PERSON], тому позов в частині зобовязання перемістити огорожу за межі земельної ділянки, що використовується [PERSON] для обслуговування житлового будинку і господарських споруд підлягає задоволенню. В ході судового розгляду було встановлено, що [PERSON] було здійснено добудову до приміщення хліва, одним із співвласників якого являється його дружина. Дана добудова була здійснена до приміщення хліва в сторону земельної ділянки, власником являється не [PERSON], а третя особа, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено, що здійсненою добудовою було порушено її права. Судом не вбачається підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON], виходячи з наступного. Статтею 11 ЦПК України визначений принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем за зустрічним позовом було заявлено вимогу визнати незаконним та скасувати рішення Базалійської селищної ради № 28 від 22 липня 1993 року у частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,15 га. Однак в ході судового розгляду було встановлено, що Базалійська селищна Рада народних депутатів не приймала 22 липня 1993 року рішення № 28, так як дане рішення було прийняте виконавчим комітетом даної сільської ради. Судом було доведено до відома позивача за зустрічним позовом дану обставину згідно ухвали від 08 серпня 2017 року, але позивач за зустрічним позовом свої вимоги залишив у незмінному вигляді. Таким чином, розгляд та вирішення спору щодо рішення виконавчого комітету, а не селищної Ради, є виходом за межі позовних вимог, тому позов [PERSON] задоволенню не підлягає у звязку з відсутністю самого предмету спору. Судовий збір, сплачений [PERSON], підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог, [PERSON] підлягає звільненню від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial