Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що згідно з рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 травня 2016 року з [PERSON] на її користь було стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 березня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття та на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/8 частини від його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 березня 2016 року та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , а в подальшому на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий документ щодо примусового виконання вказаного рішення суду нею пред`явлено до Царичанського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області. Відповідно до розрахунку заборгованості боржника по аліментам від 03.08.2018 року, розмір заборгованості за аліментами боржника [PERSON] перед нею станом на 31.07.2018 року по сплаті аліментів на утримання [PERSON] становить 9 563,51 грн, а на утримання [PERSON] становить 2 727,12 грн, а разом 22 290,63 грн. Сума пені за прострочення сплати аліментів, згідно з розрахунком неустойки (пені) на утримання [PERSON] складає 3 563,18 грн. Сума пені за прострочення сплати аліментів, згідно з розрахунком неустойки (пені) на утримання [PERSON] складає 4 046,20 грн, а разом 7 609,38 грн. Сторони у судове зсідання не з`явились. Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач про день, час та місце розгляду справи оповіщений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.4 ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, згідно з рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 05 грудня 2016 року по справі №311/2274/16-ц з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] [INFO] , яка продовжує навчання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, почавши стягнення з 01.10.2016 року і до закінчення нею навчання у Соціальній академії наук у Варшаві, але не більше ніж до досягнення нею 23- річного віку та не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму (а.с.4,5). Згідно ч.3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до довідки - розрахунку по сплаті аліментів від 03.08.2018 року, розмір заборгованості по аліментам боржника [PERSON] перед нею станом на 31.07.2018 року по сплаті аліментів на утримання [PERSON] становить 9 563,51 грн, а на утримання [PERSON] становить 2 727,12 грн, а разом 22 290,63 грн. Згідно надано позивачем власного розрахунку за період з 25 березня 2016 року по 30 червня 2018 розмір неустойки (пені) на утримання [PERSON] складає 3 563,18 грн (а.с.2-3). Згідно надано позивачем власного розрахунку за період з 25 березня 2016 року по 30 червня 2018 розмір неустойки (пені) на утримання [PERSON] складає 4 046,20 грн (а.с.4-5). Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ст. 20 СК України до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки врегульованих ст. 196 СК України позовна давність не застосовується. Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Враховуючи, що відповідачем доказів відсутності його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів не надано, суд вважає, що позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. У Постанові Верховного Суду України № 6-94цс15 від 1 липня 2015 року викладено правову позицією щодо порядку проведення розрахунку неустойки (пені), яка стягується на підставі ст.196 СК України. Зокрема, зазначено, що з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувалися. Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму. Таким чином, згідно наданого позивачем розрахунку та в межах заявлених вимог розмір неустойки (пені) за несплачені відповідачем аліменти за період з 25 березня 2016 року по 01 серпня 2018 складає 7 609,38 грн. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, щодо стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 7 609,38 грн. Щодо позовної вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Положеннями статті 137 ЦПК України, передбачений порядок відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката. За положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Цей Закон визначає, що видами правової допомоги - є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Відповідно частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем не надано доказів про розмір витрат на оплату послуг адвоката. На підставі викладеного та згідно до вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу не доведені та документально не підтверджені в судовому засіданні, а тому не підлягають стягненню. Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ, від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову і позовні вимоги позивачки задоволено, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial