Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», просить стягнути з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на її користь 49054,60 гривень, отриманих без правових підстав. Позов мотивовано тим, що [PERSON] 02.07.2019 звернулась до товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» із заявкою в електронній формі для отримання коштів в сумі 10000,00 гривень в кредит на 14 днів з 02.07.2019 по 15.07.2019. За результатом опрацювання заявки, яка розміщена на сайті Відповідача https://creditkasa.ua) ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» сформувало кредитний договір №0193-4808 від 02.07.2019, згідно умов якого надало [PERSON] кредит в сумі 10000,00 гривень із терміном платежу 15.07.2019. Цей кредитний договір та Правила надання грошових коштів у кредит разом складають договір та визначають усі істотні умови надання кредиту - визначено в пункті 8 Договору. Договір складається із наступних частин: Кредитного договору №0193-4808 від 02.07.2019; Правил надання грошових коштів у кредит. На думку Позивача, Договір є неукладеним, оскільки сторони не досягнення згоди щодо істотних умов правочину, а саме строку нарахування процентів за користування сумою кредиту. Зокрема, згідно пункту 4 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми кредиту до закінчення визначеного кредитним договором строку, на який надається кредит. Відповідно до п. 6.1. Правил надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила) за користування кредитом позичальнику нараховуються та позичальник повинен сплатити кредитодавцю проценти у розмірі, який зазначено в кредитному договорі. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом відповідно до умов договору. Таким чином проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику (перерахування грошових коштів на поточний (картковий) рахунок позичальника) до дня (включно), коли позичальник повністю погасив заборгованість. Отже, як вбачається із вищевикладеного, у двох рівноцінних складових договору визначено різні умови нарахування процентів за користування кредитом - за умовами кредитного договору кредитор має право нараховувати проценти тільки до закінчення строку кредитування; за умовами Правил проценти нараховуються до повного погашення заборгованості. Як результат, істотна умова договору щодо строку нарахування процентів за користування кредитом не погоджена сторона при укладенні договору, відповідно - кредитний договір № 0193-4808 від 02.07.2019 є неукладеним. Звертає увагу суду, що такі суперечності не відповідають принципу правової визначеності. Зауважує також, що правила, які розміщені на сайті не підписані позивачем, та їх не можна розцінювати як складову частину договору. Зважаючи на те, що договір є неукладеним, просить суд стягнути з відповідача сплачені ним за цим договором 49054,60 гривень, як кошти, що одержані без правової підстави. Відповідач надав суду відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Звертає увагу суду, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Позивач сплачував Відповідачу кошти для погашення кредитної заборгованості за договором №0193-4808 від 02.07.2019 року, що підтверджується Витягом з реєстрів банків, що був наданий Позивачу і який доданий ним до Позовної заяви. Крім того, вищезазначений кредитний договір не був в установленому порядку скасований, визнаний недійсним чи не укладеним, або змінений та взагалі не оспорювався Позивачем в будь-яких інших судових справах. Тому, кошти, що були сплачені Позивачем добровільно для погашення кредитної заборгованості за кредитним договором 0193-4808 від 02.07.2019 року перед ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не можуть вважатися набутими останнім без достатньої правової підстави. Просить врахувати, що у пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначено, що: не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Позивач і Відповідач повністю виконали умови кредитного договору № 0063-6300 від 24.08.2018 року, що фактично підтверджує Позивач у своїй позовній заяві. Крім того, позивач підтверджує підписання договору та отримання ним суми кредиту відповідно до умов кредитного договору. Також, вважає, що спір не підпадає під критерії спору про захист прав споживачів, а тому порушено правила підсудності, позовну заяву прийнято без сплати судового збору. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. 02 липня 2019 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі - Кредитодавець) та [PERSON] укладено кредитний договір №0193-4808, відповідно до умов якого Кредитодавець надає Позичальникові грошові кошти в Кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити нараховані Кредитодавцем проценти за користування Кредитом. Строк кредиту - 14 днів. Термін платежу - 15.07.2019 року. Сума платежу 10000 грн. Нараховані проценти - 2800 грн. Разом до сплати 12800 грн. (пункти 1-3 договору). Протягом строку Кредиту розмір процентів складає 2 % (два відсотка) від Суми Кредиту за кожен день користування. Проценти за користування Кредитом нараховуються з першого дня перерахування Позичальнику Суми Кредиту до закінчення визначеного Кредитним Договором строку, на який надається Кредит. Річна відсоткова ставка складає 730 %. (п.4) У разі якщо Позичальник не повернув Суму Кредиту у строк, встановлений пунктом 2 Кредитного Договору, за весь час прострочення, включаючи день погашення Кредиту, Кредитодавець має право нарахувати, згідно вимог чинного законодавства України, а Позичальник зобов`язаний сплатити до 2 % (двох відсотків) (включно) пені від неповерненої Суми Кредиту за кожен день прострочення. (п.6) Якщо визначена п. 4 - 5 Кредитного Договору процентна ставка є меншою ніж 2 % (два відсотки) від Суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, то у разі прострочення строку платежу (нездійснення платежу до встановленого Терміну (включно)), Кредитодавець має право нарахувати, а Позичальник зобов`язаний сплатити за весь період користування Кредитом проценти у розмірі 2 % (два відсотки) за кожен день користування Кредитом, починаючи з моменту отримання Кредиту. (п.7) Цей Кредитний Договір та Правила надання грошових коштів у кредит разом складають єдиний договір (надалі - Договір) та визначають усі істотні умови надання Кредиту. Укладаючи цей Кредитний Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє всі умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись цього Кредитного Договору та Правил надання грошових коштів у кредит (які є невід`ємними частинами Договору та разом складають Договір), текст яких наразі розміщено на веб-сайті Кредитодавця \https://creditkasa.com.ua) та, відповідно, укладає Договір. (п.8) Позичальник має право пролонгувати Договір на умовах, в порядку та у спосіб, що визначені Правилами. На строк пролонгації процентна ставка складає 2 % (два відсотки) від Суми Кредиту за кожен день користування. (п.9) Позичальник підтверджує, що до укладення Договору отримав від Кредитора інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема, частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. (п.10) Наказом директора ТОВ «Укр кредит фінанс» від 03 травня 2019 року №12-П затверджено правила надання грошових коштів у кредит товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс», відповідно до пункту 6.1 яких за користування Кредитом Позичальнику нараховуються та Позичальник повинен сплатити Кредитодавцю проценти у розмірі, який зазначено в Кредитному Договорі. Обчислення строку користування Кредитом та нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування Кредитом відповідно до умов Договору. Таким чином, проценти за користування Кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму Кредиту з першого дня перерахування суми Кредиту Позичальнику (перерахування грошових коштів на поточний (картковий) рахунок Позичальника) до дня (включно), коли Позичальник повністю погасив Заборгованість. Як видно із витягу з реєстрів банків від 02.07.2019 року [PERSON] оплачувала на виконання умов договору за період з 15.07.2019 року по 10.04.2020 року 59054,60 гривень. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Правила надання споживчих кредитів, затверджені наказом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» від 03 травня 2019 року №12-П, перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні статті 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі частини першої статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом частини другої статті 1055 кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом абз.1-4 п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №7 «Про судову практику розгляду цивільних справах про визнання правочинів недійсними» не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеним правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Істотними умовами кредитного договору є сума, строк повернення та розмір процентів. Також, статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що договір про надання фінансових послуг, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Позивач стверджує, що сторони не узгодили строк нарахування процентів, оскільки договір передбачає нарахування процентів тільки на строк кредитування, тоді як Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Укр Кредит фінанс» передбачають нарахування процентів до фактичного дня поверхня кредиту. На думку суду, вказане не свідчить про те, що договір є неукладеним. Пункт 6.1 Правил не суперечить п.3.3 договору №0193-4808, оскільки вказаний пункт передбачає умови кредитування на строк до 15.07.2019 року, а п. 6 умов та правил передбачає умови кредитування після вказаного строку, у випадку коли позивачем не повернуто кредит до 15.07.2019 року. Крім того, пункт 6.1 Правил узгоджується також і з п. 7 договору, яким передбачено, що у разі прострочення строку платежу (нездійснення платежу до встановленого Терміну (включно)), Кредитодавець має право нарахувати, а Позичальник зобов`язаний сплатити за весь період користування Кредитом проценти у розмірі 2 % (два відсотки) за кожен день користування Кредитом, починаючи з моменту отримання Кредиту. Суд зазначає, що у даній справі сторонами договору з урахуванням принципу свободи договору (статті 6, 627 ЦК України) передбачено іншу домовленість, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, допускає нарахування Банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості. Суд зазначає, що позивач погодився на такі умови добровільно, та сплачував проценти до 15.07.2019 року по 10.04.2020 року. Верховний Суд у своїй постанові від 7 жовтня 2020 року у справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19) зробив висновок, що доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium - принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документа (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права. Тому, очевидно, що дії [PERSON] , яка підписала кредитний договір із зазначенням розміру процентів, погодилася із тим, що договір та Правила надання грошових коштів у кредит разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови надання кредиту, здійснював платежі за цим договором в узгодженому розмірі, а згодом заперечує факт укладення договору, суперечать її попередній поведінці і є недобросовісним. Крім того, у висновку, викладеному у постанові Великої Палати у справі №338/180/17 від 05 червня 2018 року, зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. Щодо вимоги про поверхня безпідставно одержаних коштів, слід зазначити таке. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19). Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Дослідивши наданий позивачем договір та Правила надання грошових коштів у кредит, суд вважає, що між Товариством з обмеженою відповідальність «Укр Фінанс Кредит» та [PERSON] у досягнуто згоди з усіх істотних умов договору у належній формі, підписаний сторонами, позивачка на підставі цього договору отримала грошові кошти та протягом тривалого часу виконувала його умови, в тому числі і щодо відсотків, а тому вказаний договір не може вважатися неукладеним. Тому, на думку суду, в задоволенні позову про стягнення коштів одержаних без відповідної правової підстави слід відмовити. Як видно із договору про надання правової допомоги від 22 червня 2021 року, рахунку - фактури від 18 листопада 2021 року, акту здачі-приймання (надання послуг від 18.11.2021 року, та платіжного доручення від 19 листопада 2021 року, відповідач поніс витрати на правову допомогу в цій справі на суму 3500 грн. У зв`язку із відмовою в задоволенні позову, в силу статті 141-143 ЦПК України вказані витрати слід стягнути із позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: approved