Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позов мотивований тим, що позивачка є власницею житлового будинку в [ADDRESS], відповідно до договору дарування № 7606 від 21.11.2013 року. До укладення договору у будинку був зареєстрований відповідач [PERSON], який добровільно знятися з реєстрації не бажає. Реєстрація відповідача у будинку заважає позивачці ним повноцінно користуватись. Тому позивачка і подала даний позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак подала лист, згідно якого позов підтримала та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, своєчасно, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення розгляду справи не подавав, тому на підставі ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечує позивачка. Крім того, повідомлення про виклик відповідача було опубліковане у газеті «Новини Закарпаття» (№ 23(4194) від 25 лютого 2014 року, аркуш 7). Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В ст. 8 ЦК України зазначається, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Ст. 317 ЦК України містить положення про те, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ч. 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців. Ст. 72 ЖК УРСР встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, позов є обгрунтованим та його слід задоволити.

Outcome: approved