Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В позові зазначила, що вона\~ знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20.07.2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами було розірвано на підставі заочного рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.03.2017 року. Сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач просить суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 5000,00 грн. щомісячно з\~ дня подання позовної заяви до суду, тобто з 30.11.2017 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 05.01.2032 року. Позивачка в судове засідання не зявилась, повідомлялась належним чином про дату та час судового засідання, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. (а.с.47) Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату та час судового засідання, надав на адресу суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу за його відсутності, пояснив, що не в змові виплачувати аліменти на сина [PERSON] в розмірі 5000,00 грн., оскільки на даний час безробітний, максимальна сума яку він може виплачувати це 1300,00 грн., просив суд долучити до матеріалів справи відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, згідно якої встановлено, що відповідач з 1 кварталу 2017 року по 3 квартал 2017 року отримав лише страхові виплати в розмірі 20808,68 грн. та довідку Роздільнянського районного центру зайнятості Одеського обласного центру зайнятості від 02.02.2018 року №49, згідно якої [PERSON] не перебуває на обліку як безробітний у Роздільнянському РЦЗ та в інших центрах зайнятості України. В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню на підставі наступного. Згідно матеріалів справи встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі з 20.07.2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії І-ЖД №381590, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 18.02.2014 року. (а.с.7) На підставі заочного рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.03.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а.с.5) Згідно позовної заяви спільна дитина проживає з позивачкою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно приписів ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналогічні положення щодо обставин, які суд враховує при визначенні аліментів передбачені пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Однак при ознайомленні з матеріалами справи не встановлено обставин щодо поганого матеріального становища дитини, або поганого стану його здоровя. Позивач доказів протилежного суду не надала. Відповідач на даний час офіційно не працевлаштований, тобто має мінливий дохід, інших утриманців не має і доказів протилежного суду не надав. Інших істотних обставин при визначенні розміру аліментів суд не знаходить. При цьому, частиною девятою статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. На думку суду, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, а також беручи до уваги рівність прав та обовязків батьків в утриманні дитини, на користь позивача з відповідача слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 300,00 грн. на дитину щомісяця. Цих коштів, на думку суду, буде достатньо для покриття витрат на задоволення життєвих потреб дитини, зокрема її фізичного та духовного розвитку. Заявлений позивачем розмір аліментів у 5 000,00 грн. є явно завищеним та не аргументованим, оскільки перевищує встановлений прожитковий мінімум для дитини, який для дітей віком до 6 років на 1 січня 2018 року становить 1492,00 грн., а батьки мають нести рівні обовязки щодо утримання дитини. Тому суд задовольняє позовні вимоги частково та присуджує аліменти у розмірі 1 300,00 грн., а у решті позовних вимог відмовляє у звязку з безпідставністю. Крім того, частиною другою статті 184 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Тому суд вважає за необхідним стягувати аліменти з врахуванням індексації стягуваних сум відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Також частиною другою статті 182 СК України (в редакції чинній з 08 липня 2017 року), визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказане правило має застосуватися і до аліментів, присуджених в твердій грошовій сумі, а тому в судовому рішенні суд визначає, що розмір стягуваних аліментів не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У статті 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Оскільки при зверненні до суду позивач не сплачувала судового збору у розмірі 640.00 грн., як особа звільнена від його сплати, тому його слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного та

Outcome: partial