Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, посилаючись на наступне. [INFO] у м. Алчевськ Луганської області померла мати заявника - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина. Інших спадкоємців, окрім заявника, у спадкодавця немає. На час смерті матері заявник була зареєстрована та проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Заявник звернулася до державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори Луганської області Коваленко Г.П. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що нотаріус не має можливості встановити коло спадкоємців, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Враховуючи викладене, заявник просить встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , на день її смерті - [INFO] . В судовому засіданні представник заявника підтримала заявлені вимоги. В судове засідання представник заінтересованої особи Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заява представника вказаної особи про призначення нової дати судового розгляду була залишена без задоволення судом, оскільки на стадії прийняття справи до розгляду суд вже вирішив питання про залучення до участі у справі Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області. В судовому засіданні представник заінтересованої особи Рубіжанської міської ради Луганської області не заперечувала проти задоволення заяви. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що згідно із копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 23 березня 1999 року Алчевським МВ УМВС України у Луганській області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 30.10.2013 за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 23 березня 1999 року Алчевським МВ УМВС України у Луганській області, [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована з 30.02.1969 за адресою: [ADDRESS] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19 листопада 1966 року Міськ. бюро ЗАГС м. Алчевськ (Комунарськ на час видачі свідоцтва) Луганської області вбачається, що [PERSON] (російською) народилася [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 1564. Батьком записаний [PERSON] (російською), матір`ю - [PERSON] (російською). Згідно з копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00024257762, наданого 17 жовтня 2019 року Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] та [PERSON] 16 січня 1988 року зареєстрували шлюб, про що 16 січня 1988 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції у Луганській області складено відповідний актовий запис № 55. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу - [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Відповідно до копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 919-5000214149, виданої 17 жовтня 2019 року Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради, [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована в якості внутрішньо переміщеної особи за адресою: [ADDRESS] . З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16 жовтня 2019 року Алчевським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Алчевськ Луганської області, Україна, про що 16 жовтня 2019 року складено відповідний актовий запис № 397, у віці 81 років. 14.01.2020 [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори Луганської області Коваленко Г.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом у вигляді недоотриманої пенсії, яка залишилася після смерті [PERSON] . Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 7/02-31, винесеної 14 січня 2020 року державним нотаріусом Рубіжанської державної нотаріальної контори Луганської області Коваленко Г.П., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] . Зазначену відмову нотаріус обґрунтовує тим, що документи, які б підтверджували, з ким [PERSON] була зареєстрована на день смерті, знаходяться на території непідконтрольній українській владі, у зв`язку із чим не має можливості встановити коло спадкоємців, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому, нотаріусом було встановлено, що останнім місцем проживання померлої [PERSON] була адреса: [ADDRESS] . Згідно з копією Акту про фактичне проживання з померлою особою на день його смерті та копіює довідки № 6, виданих 16 вересня 2020 року «Комунальним підприємством «Алчевське житлово-експлуатаційне об`єднання» «Луганської народної республіки», [PERSON] та [PERSON] , на день її смерті - [INFO] , проживали разом за адресою: [ADDRESS] . Крім того вказано, що за цією адресою проживали [PERSON] (онук), [PERSON] (син), [PERSON] (чоловік). З положень ч. 2 ст. 1220 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Метою звернення заявника до суду є встановлення факту її постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку. На думку суду, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Додатково суд звертає увагу на неможливість одержання заявником належно оформлених документів (довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання разом зі спадкодавцем за однією адресою), які посвідчують факт постійного сумісного проживання із спадкодавцем внаслідок непідконтрольності території міста Алчевськ Луганської області органам влади України станом на час розгляду справи. Суд зазначає, що факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] станом на час смерті [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] , достовірно підтверджується письмовими доказами, які наведені судом вище, зокрема: копіями паспортів спадкоємця та спадкодавця, копією довідки про взяття спадкоємця на облік в якості ВПО, копією свідоцтва про смерть спадкодавця у місті Алчевську, а також копіями Акту про фактичне проживання з померлою особою на день його смерті та довідки № 6, виданих 16 вересня 2020 року «Комунальним підприємством «Алчевське житлово-експлуатаційне об`єднання» «Луганської народної республіки». При цьому суд зазначає, що оцінюючи зміст та допустимість вищевказаних акту та довідки необхідно враховувати, що стосовно непідконтрольних певній державі територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Отже, зміст вищевказаної довідки та акту береться судом до уваги та оцінюється в якості допустимих письмових доказів в сукупності з іншими доказами. Підсумовуючи викладене суд зазначає, що [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені заявником у заяві в обґрунтування своїх вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку із чим заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне окремо вказати, що в акті та довідці вказано про проживання із спадкодавцем, крім заявника, ще й чоловіка, сина та онука. При цьому, заявник або її представник не заявляли вимог про встановлення факту проживання або не проживання інших осіб із спадкодавцем з метою надання нотаріусу можливості встановити повне коло спадкоємців. Разом з тим, суд не може з власної ініціативи виходити за межі заявлених вимог, а тому ця справа розглядалася судом лише у межах заявлених вимог.

Outcome: approved