Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ПАТ «Дельта Банк» про розподіл майна подружжя та визнання права власності на квартиру (з урахуванням уточненої позовної заяви). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25.10.2003 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. В період шлюбу, відповідно до договору купівлі-продажу від 09.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Чорненькою 0.М. в реєстрі за № 2317, сторони придбали квартиру, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Європейська (Малиновського)[ADDRESS]. Для придбання квартири 01.07.2008 року [PERSON] та [PERSON] взяли в борг у бабусі позивача, [PERSON], 46 000 доларів США, що підтверджується розпискою. У звязку з тим, що взятих в борг грошей було не достатньо для придбання квартири, 09.07.2008 року позивач та її чоловік прийняли рішення оформити кредит в сумі 26 000 доларів США. Кредит був наданий [PERSON] на строк до 09.07.2038 року та позивач є фінансовим поручителем свого чоловіка. Особистий рахунок був та є відкритим на відповідача, але всі комунальні платежі робить позивач. 20.04.2016 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя шлюб між подружжям було розірвано. До розірвання шлюбу [PERSON] та її чоловік виплачували кредит разом з сімейного бюджету. На теперішній час кредит сплачують вони за домовленістю. В жовтні 2015 року відповідач покинув сімю, їхнього неповнолітнього сина та став проживати з іншою жінкою за невідомою позивачу адресою. З цього часу позивач утримує та виховує їхнього неповнолітнього сина самостійно, її колишній чоловік не приймає ні якої участі в його вихованні, не допомагає матеріально. На сьогоднішній день вони з відповідачем не домовилися про порядок поділу майна. Тому просить суд, при вирішенні даного спору відступити від рівності часток подружжя, а також врахувати інтереси їхнього неповнолітнього сина та визнати за [PERSON] право власності на 4/5 квартиру, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Європейська (Малиновського)[ADDRESS], судові витрати в розмірі 2\~481 грн. 94 коп. стягнути з відповідача на користь позивача. У судовому засіданні позивач на уточнених позовних вимогах наполягає і просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні уточнену позовну заяву визнав, проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи ПАТ «Дельта Банк» у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], надавши письмові заперечення, з яких вбачається, що 09.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 0703/0708/71-141, відповідно до умов якого позичальнику були надані кредитні кошти в розмірі 26 000 доларів США на строк до 09.07.2038 року, зі сплатою 11,9 % річних на купівлю нерухомості. Забезпеченням виконання зобовязань за кредитним договором виступає іпотечний договір № 0703/0708/71-141-Z-1 від 09.07.2008 року, укладений між банком та відповідачем, відповідно до якого в іпотеку банку було передано наступне майно: квартира № 48, розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Європейська (Малиновського), буд. № 11. Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ВАТ «Сведбанк» і позивачем - [PERSON] і відповідачем - [PERSON] був укладений договір поруки № 0703/0708/71-141-Р-1, за умовами якого поручитель зобовязався перед банком відповідати за виконання зобовязань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором. Оскільки вищевказана квартира придбана за час шлюбу, то таке майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. АТ «Дельта Банк» вважає, що надана позивачем розписка від 01.07.2008 року, згідно з якою позивач отримала у [PERSON] грошові кошти у розмірі 46 000 доларів США, за своїм містом містить взаємні обовязки позивача і відповідача по поверненню коштів, однак не містить підпису [PERSON], отже не може розцінюватись як належний доказ. Крім того, із обставин позовної заяви не можна зрозуміти, чи були пі кошти використані на придбання спірної квартири та чи є підстави враховувати їх при визначенні часток кожного з подружжя в спільному майні. На час звернення до суду основне зобовязання за вказаним кредитним договором позичальником не виконане. Представник третьої особи просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині визнання за [PERSON] права власності на 4/5 квартири, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Європейська (Малиновського)[ADDRESS]. Також представник третьої особи зазначає, що 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі продажу прав вимоги, відповідно до якого АТ «Сведбанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами в наслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, в наслідок передачі від АТ «Сведбанк» до АТ «ДельтаБанк» прав вимоги до боржників, до АТ «ДельтаБанк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними забезпечувальними договорами. Таким чином АТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних договорах, в тому числі по кредитному договору, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем, належне виконання зобовязань за яким забезпечено іпотечним договором та договором поруки. Тому, АТ «Дельта Банк» виступає іпотекодержателем квартири № 48, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Європейська (Малиновського), буд. № 11. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 25.10.2003 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1613. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Дитина проживає з матірю [PERSON] і находиться на її утриманні. Згідно з довідкою ЖБК «Радіоприлад-10» за № 988 від 17.06.2016 року [PERSON] та її син [PERSON] проживають за адресою: [INFO] (Малиновського)[ADDRESS] з 07.08.2008 року по теперішній час, комунальні платежі сплачує [PERSON] Також, згідно з довідкою ЖБК «Радіоприлад-10» за № 989 від 17.06.2016 року [PERSON] за вищевказаною адресою з жовтня 2015 року по теперішній час не проживає, комунальні послуги не сплачує. Власником двокімнатної квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Європейська (Малиновського)[ADDRESS], згідно з договором купівлі-продажу від 09.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим № 2317 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, та реєстраційного напису на право встановлювальному документі обєкту нерухомості, зареєстрований ЗМБТІ 04.08.2008 року за реєстровим № 34631, є [PERSON] 09.07.2008 року між відповідачем [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 0703/0708/71-141, за умовами якого позичальнику були надані кредитні кошти в розмірі 26 000 доларів США на строк до 09.07.2038 року, зі сплатою 11,9 % річних на купівлю нерухомості. 09.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 0703/0708/71-141-Р-1, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобовязання усім належним йому майном та грошовими коштами. Поручитель зобовязується перед банком відповідати за виконання зобовязань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором № 0703/0708/71-141 від 09.07.2008 року. 09.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 0703/0708/71-141-Z-1, яким забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 0703/0708/71-141 від 09.07.2008 року, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суми зобовязань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов. Також, судом встановлено, [PERSON] взяла у [PERSON] суму коштів в розмірі 46\~000 доларів США на придбання житла за адресою: м. Запоріжжя, вул. Європейська (Малиновського)[ADDRESS], що підтверджується розпискою. До розірвання шлюбу позивач та її колишній чоловік відповідач виплачували кредит разом з сімейного бюджету. На теперішній час кредит сплачують за домовленістю. Дані обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. \~Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення. В той час, ч. 3 ст. 9 цього Закону, іпотекодавцю заборонено без згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки або ж вчиняти інші дії, передбачені цієї статтею. Натомість положення Цивільного чи Сімейного кодексів України, Закону України «Про іпотеку» чи іншого акту законодавства України не містить заборону здійснювати поділ спільного майна чи визнання права власності на частку у такому майні, яке виникло у колишнього подружжя, на підставі ст. ст. 60, 61 СК України, за час їх перебування у шлюбі, якщо воно в подальшому було передано в іпотеку одним із подружжя за кредитним договором. Обмеження, запроваджені ст. 9 Законом України «Про іпотеку», діють лише в частині, яка стосується відчуження предмета іпотеки (квартира), однак його поділ чи визнання права на частку колишнім подружжям не вважається відчуженням предмету іпотеки. Більш того, момент укладання іпотечного договору, предмет іпотеки (квартира) вже була обєктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача як колишнього подружжя. Згідно зі ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержатеяем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Крім того, як передбачено ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя з інтересах сімї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 2, 3 ст.70 СК України передбачено умови відступу судом при поділі майна подружжя від засади рівності часток за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один з них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Аналогічне розяснення надане й Пленумом Верховного Суду України в п. 30 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved