Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно посилаючись на те, що станом на 1 липня 1990 року вона проживала разом з матірю [PERSON] в будинку № 78 на вул. Відродження в с. Ралівка. Господарство відносилось до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була [PERSON] Будинок в рівних частках належав по ? позивачці та її матері, яка за життя склала заповіт на [PERSON] 5 березня 2016 року [PERSON] померла. Оскільки право власності на житловий будинок [PERSON] не оформила, то нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] вважає, що її право на спадкування майна по заповіту не визнається, а відтак просить ухвалити рішення за яким визнати за нею право власності на ? частку вказаного будинку, як члена колгоспного двору та ? частку, як спадкоємця за заповітом після смерті матері. В судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені вимоги, посилаючись на обставини зазначені у позові. Ралівська сільська рада Самбірського району Львівської області подала до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у відсутності її представника. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і працездатних. Відповідно до розяснень, що викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. В п. 3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З урахуванням викладеного всім перерахованим вище, станом на 1 липня 1990 року члена колгоспного двору належала відповідно однакова частка, а саме по ? в даному будинковолодінні. Встановлено, що станом на 1 липня 1990 року вона проживала разом з матірю [PERSON] в будинку № 78 на вул. Відродження в с. Ралівка. Господарство відносилось до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була [PERSON] Будинок в рівних частках належав по ? позивачці та її матері, яка за життя склала заповіт на [PERSON] 5 березня 2016 року [PERSON] померла. Оскільки право власності на житловий будинок [PERSON] не оформила, то нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть [PERSON], копіями довідок Ралівської сільської ради № № 2387, 2388, 2391, копією заповіту [PERSON] витягом із погосподарської книги, копією свідоцтва про народження та шлюб [PERSON], копією свідоцтва про право на спадщину, листом нотаріуса від 9 листопада 2016 року, іншими доказами. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що позивачка має право на ? частину житлового будинку, що знаходиться на вул. Відродження, 78 в с. Ралівка Самбірського району Львівської області, як члена колишнього колгоспного двору, та ? частину житлового будинку, що знаходиться на вул. Відродження, 78 в с. Ралівка Самбірського району Львівської області, як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON]

Outcome: approved