Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду 24.07.2014 року з указаною заявою, мотивуючи її тим, що її батько [PERSON] був власником житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки, що розташовані в [ADDRESS]. 23 жовтня 2001 року між її батьками було укладено договір дарування частини житлового будинку та договір дарування частини земельної ділянки, за якими її батько подарував, а її мати [PERSON] прийняла в дар 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та 1/2 частину земельної ділянки, що розташовані в [ADDRESS]. Дані договори були посвідчені державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори Солопун М.І., зареєстровані в реєстрі за № 1-2347 та 1-2349 відповідно. Договір купівлі-продажу частини житлового будинку було зареєстровано в Конотопському МБТІ 23.10.2001 року за №1049, Договір купівлі-продажу частини земельної ділянки зареєстровано в міській раді за №72. Тобто її батьки стали співвласниками вищезазначеного нерухомого майна - по 1/2 частині кожен. Батьки проживали в належному їм будинку. [INFO] у віці 62 роки її мати померла, відкрилася спадщина на належне їй майно. Розпорядження на випадок своєї смерті мати не залишала. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, дружина і батьки. Спадкоємцями першої черги спадкоємців за законом [PERSON] були її чоловік (її батько), її брат [PERSON], її сестра [PERSON], якій після укладення шлюбу було присвоєно прізвище [PERSON], та вона. Батько постійно проживав разом із матір'ю, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а тому відповідно до ст.549 ЦК УРСР є таким, що прийняв спадщину. Вона, її сестра та брат на час відкриття спадщини проживали окремо від спадкодавця, в управління та володіння спадковим майном не вступали, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталися, а тому відповідно до ст.ст.548, 549, 553 ЦК УРСР є такими, що відмовилися від спадщини. Але саме брата та сестру вона вважає заінтересованими особами по даній справі. Тобто, в порядку спадкування за законом батько успадкував 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та 1/2 частину земельної ділянки, що розташовані в [ADDRESS] і знову став власником 1 цілої частини даного нерухомого майна. Але за життя батько не звернувся до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на дане майно. [INFO] у віці 77 років помер її батько, відкрилася спадщина на належне йому майно. На випадок своєї смерті батько залишив розпорядження, за яким все належне йому на день смерті майно він заповів їй. Заповіт батька було посвідчено державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори Солопун М.І. 19 грудня 2002 року, зареєстровано в реєстрі за №1-2478. 08 серпня 2013 року нею до Кролевецької районної державної нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу номер у Спадковому реєстрі 54858639, номер у нотаріуса 167/2013. Осіб, які б відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України мали б право на обов'язкову частку у спадщині, немає. До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка, що розташовані в [ADDRESS]. Частина 1 ст.1297 ЦК України зобов'язує спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Перепоною для оформлення нею спадкових прав на вищезазначене нерухоме майно стало те, що у вищезазначених договорах дарування частини житлового будинку та частини земельної ділянки прізвище її матері вказано «[PERSON]» замість «[PERSON]». 22 липня 2014 року вона звернулася до Кролевецької районної державної нотаріальне контори з питання внесення виправлень у вищезазначені договори дарування частини житлового будинку та частини земельної ділянки. Листом від 23 липня 2014 року їй було відмовлено у внесенні виправлень. Тому вона змушена в судовому порядку встановлювати факт належності договорів дарування частини житлового будинку та частини земельної ділянки її матері. Заявниця в судовому засіданні підтримала заявлені нею вимоги та просить суд їх задовольнити з підстав, зазначених в заяві. Пояснила, що помилка у написанні прізвища матері можливо виникла при обміні паспорта громадянина СРСР на паспорт громадянина України, коли прізвище з російської мови було перекладено на українську як «[PERSON]» замість «[PERSON]». Після смерті матері на підставі її паспорту на прізвище «[PERSON]» було видано свідоцтво про смерть, в якому її прізвище зазначено як «[PERSON]». Тому вона була змушена звернутися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Кролевецького районного управління юстиції з питання внесення змін до актового запису про смерть матері. 17 липня 2014 року їй було видано свідоцтво про смерть матері, в якому її прізвище зазначено «[PERSON]». Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] надіслали суду телеграми, з яких вбачається, що заявлені вимоги [PERSON] вони визнають, на спадщину не претендують (а.с.35, 36) Дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти. Відповідно до договору дарування частини житлового будинку та договору дарування частини земельної ділянки, укладених 23 жовтня 2001 року, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та 1/2 частину земельної ділянки, що розташовані в [ADDRESS]. Дані договори були посвідчені державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори Солопун М.І., зареєстровані в реєстрі за № 1-2347 та 1-2349 відповідно. Договір купівлі-продажу частини житлового будинку було зареєстровано в Конотопському МБТІ 23.10.2001 року за №1049, Договір купівлі-продажу частини земельної ділянки зареєстровано в міській раді за №72 (а.с.9, 10). Як вбачається з свідоцтва про одруження, виданого на російській мові «[PERSON]» перебував в зареєстрованому шлюбі з «[PERSON]», якій після укладення шлюбу присвоєно прізвище «[PERSON]» (рос.). В свідоцтві про народження позивачки, виданого на російській мові, батьками «[PERSON]» зазначені «[PERSON]» та «[PERSON]» (а.с.6). [INFO] [PERSON] померла, відкрилася спадщина на належне їй майно. 10 листопада 2002 року відділом РАГС Кролевецького РУЮ було видано свідоцтво про смерть, в якому прізвище померлої було зазначено «[PERSON]» (а.с.12) Відповідно до ст.529 ЦК УРСР (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, дружина і батьки. Спадкоємцями першої черги спадкоємців за законом [PERSON] були її чоловік [PERSON], її син [PERSON], її дочка [PERSON], якій після укладення шлюбу було присвоєно прізвище [PERSON] та її дочка [PERSON], якій після укладення шлюбу було присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.7). Як вбачається з довідки Кролевецької районної державної нотаріальної контори, інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті 09.11.2002 року [PERSON] заведена спадкова справа №545/2002. У спадковій справі містяться: заява про прийняття спадщини за законом від 21.11.2002 року за р.№744, яку подала дочка померлої [PERSON]; заява про відмову від прийняття спадщини за законом від 21.11.2002 року, яку подав чоловік померлої [PERSON]; заява про відмову від прийняття спадщини за законом від 19.12.2002 року за р.№813, яку подала дочка померлої [PERSON]. Інформація щодо заповіту, посвідченого від імені [PERSON], в Спадковому реєстрі відсутня (а.с.28-32). Таким чином [PERSON] в установлений ст.549 ЦК УРСР термін подала до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а тому є такою, що прийняла спадщину. [PERSON] на момент відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавицею [PERSON], в управління та володіння спадковим майном не вступав, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. А тому відповідно до ст.553 ЦК УРСР є таким, що відмовився від спадщини. [INFO] помер [PERSON], відкрилася спадщина на належне йому майно. На випадок своєї смерті [PERSON] залишив розпорядження, за яким все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON]. Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори Солопун М.І. 19 грудня 2002 року, зареєстровано в реєстрі за №1-2478 (а.с.15). Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається з довідки Кролевецької районної державної нотаріальної контори, інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті 27.07.2013 року [PERSON] заведена спадкова справа №167/2013. У спадковій справі міститься заява про прийняття спадщини за заповітом від 08.08.2013 року за р.№354, яку подала дочка померлої [PERSON]. Інформація про заповіт, посвідчений від імені [PERSON], занесена до Спадкового реєстру (а.с.42-44). Однак оформити спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, що розташовані в [ADDRESS] позивачка не може, оскільки у договорах дарування частини житлового будинку та частини земельної ділянки прізвище її матері вказано «[PERSON]» замість «[PERSON]». 17 липня 2014 року у відділі ДРАЦС РС Кролевецького РУЮ у Сумській області позивачкою було отримано повторне свідоцтво про смерть її матері, де було зазначено прізвище «[PERSON]» (а.с.13), в актовий запис про смерть №368 від 10 листопада 2002 року внесено виправлення та вбачається, що [INFO] у віці 62 роки померла [PERSON], [INFO] (а.с.34). Доказами того, що саме [PERSON] належали правовстановлюючі документи - договір дарування частини житлового будинку та договір дарування частини земельної ділянки є: - свідоцтво про одруження, виписане російською мовою, з якого вбачається, що 06 листопада 1959 року одружились «[PERSON], [INFO], и [PERSON], [INFO]» (мовою оригіналу), після реєстрації одруження дружині було присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.8); - будинкова книга для прописки громадян з якої вбачається, що «[PERSON], [INFO]» (мовою оригіналу) була зареєстрована в [ADDRESS] з 13 березня 1969 року до самої смерті (а.с.17-20); - саме в [PERSON] зберігалися оригінали договорів дарування частини житлового будинку та частини земельної ділянки від 23 жовтня 2001 року. Таким чином, з досліджених судом доказів, не викликає сумнівів той факт, що саме [PERSON], яка померла [INFO] в м.Кролевець, належать Договір дарування частини житлового будинку та Договір дарування частини земельної ділянки, які посвідчені 23 жовтня 2001 року державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори Солопун М.І. та зареєстровані в реєстрі відповідно за №1-2347 та №1-2349, за якими [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та 1/2 частину земельної ділянки, що розташовані в [ADDRESS]. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для заявниці юридичне значення у вигляді можливості оформити спадщину, і зазначений факт знайшов своє підтвердження в суді, цей факт слід встановити за рішенням суду.

Outcome: approved