Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою [PERSON] про розірвання трудового договору, посилаючись на те, що з 07 червня 2006 року вона працює на посаді «продавця продовольчих товарів» за трудовим договором №1348 від 07.06.2006року, який укладено із фізичною-особою підприємцем [PERSON] Вказаний договір було зареєстрований у Горлівському центрі зайнятості. Однак, враховуючи ту обставину, що після початку проведення АТО на сході України та припиненням контролю української влади над територією м. Горлівка Донецької області зв'язок із відповідачкою припинився. ЇЇ намагання знайти відповідачку та розірвати із нею трудовий договір успіху не мали. У зв'язку з цим вона звернулась до приватного нотаріуса Бахмутського міського нотаріального округу Слєсарєва В.В. та склала заяву в якій просила звільнити її з займаної посади за угодою сторін з 05.03.2018р. та направила на адресу відповідачки. Проте, у зв'язку з відсутністю зв'язку із відповідачкою вона позбавлена можливості припинити трудові відносини із нею та працевлаштуватись на іншу роботу . У зв'язку з цим вимушена звернутись до суду із вказаним позовом просити розірвати такий договір в судовому порядку. Позивачка в судове засідання не прибула, надала суду заяву в якій просила здійснити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач фізична-особа підприємниць [PERSON] в судове засідання не прибула, повідомлялась про розгляд справи, шляхом розміщення оголошення про її виклик до суду на офіційному веб-сайті Артемівського міськрайонного суду Донецької області: http://arm.dn.court.gov.ua., про причини неявки не повідомила. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання трудового договору, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Основним Законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, з матеріалів справи вбачається, що 07 червня 2006 року [PERSON] працює на посаді «продавця продовольчих товарів» за трудовим договором №1348 від 07.06.2006року, який укладено із фізичною-особою підприємцем [PERSON] Вказаний договір було зареєстрований у Горлівському центрі зайнятості. Згідно Трудового договору [PERSON] працювала у відповідача продавцем продовольчих товарів безстроково. У зв'язку з тим, що Трудовий договір не припинено, позивач не може влаштуватись на іншу роботу, оскільки позивач на даний час вважається зайнятою особою. Відповідно до ст. 24 КЗпП України - трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін. В силуст.24-1 КЗпП України у разі укладання трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України. Розірвання трудового договору, укладеного між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, має свої особливості. Згідно п. 6 Порядку реєстрації трудового договору між працівником фізичною особою, у разі припинення строку дії трудового договору достроково, у трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення, посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають Державну службу зайнятості, яка реєструвала договір. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. За ч. 1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно, до п. 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників N 58 від 29.07.93 р, трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників. Зазначені в абзаці першому цього пункту фізичні особи роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Внесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від місця реєстрації трудового договору, і засвідчуються його печаткою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивачки на працю порушене та підлягає захисту. З урахуванням наведеного, суд вважає, що трудовий договір, укладений між позивачкою та фізичною-особою підприємцем [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 38 КЗпП України.

Outcome: approved