Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, посилаючись на наступне. [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 14-А/43, на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] № 3869 від 27.09.2004 року. В спірній квартири зареєстрований відповідач, колишній співмешканець позивача, [PERSON], який з березня 2016 року не проживає без поважних причин. Збереження реєстрації відповідача у належній позивачу квартирі змушує його нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг та перешкоджає її вільному користуванню та розпорядженню. У звязку із викладеним позивач просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 43 будинку № 14-А по вулиці Гагаріна міста Сєвєродонецька Луганської області та зобовязати його знятися з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Позивач у судове засідання не зявилася, проте надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб В судовому засіданні було встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] № 3869 від 27.09.2004 року, копією Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 146178, наданого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] від 27.09.2004 року та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6420373, наданого Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації від 04.02.2005 року. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 77477711 від 29.12.2016 року вбачається, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON]. Згідно із копією довідки № 2871, виданої КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 28.07.2016 року, в квартирі, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 14-А/43, зареєстровані: позивач по справі [PERSON], [INFO], відповідач по справі [PERSON], [INFO], брат позивача [PERSON], [INFO]. З копії [PERSON], затвердженого КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 28.07.2016 року, встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] з березня 2016 року. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з березня 2016 року без поважних причин, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача стосовно визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 43 будинку № 14-А по вулиці Гагаріна міста Сєвєродонецька Луганської області, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації за місцем проживання здійснюється в день звернення особи, зокрема, на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, відповідач підлягає зняттю з реєстрації за місцем проживання на підставі рішення суду про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у звязку із чим необхідно відмовити у задоволенні позовної вимоги стосовно примусового зняття відповідача з реєстрації місця проживання в [INFO].

Outcome: partial