Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з нею. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14.09.2016 року вона народила сина [PERSON], батьком якого є відповідач. Розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації №861/А-2012 від 16.11.2012 року дитина була тимчасово влаштована до дитячого державного закладу на повне державне забезпечення. Далі позивач зазначає що рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Білгород-Дністровській РДА визначена доцільність передбачення дитини на виховання та проживання відповідачу. Позивач вважає, що рішення, щодо доцільності проживання дитини з батьком є помилковим, адже комісією не досліджені у повній мірі умови проживання відповідача, так як він проживає з дитиною не за адресою місця свого проживання, а у своїх родичів, зловживає спиртними напоями та не може у повній мірі забезпечити нормальні умови задля виховання та розвитку дитини. З урахуванням чого просить її позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали просили його задовольнити у повному обсязі. Відповідач позов не визнав, просив його задоволенні відмовити. Представник органу опіки та піклування Білгород Дністровської районної державної адміністрації, при вирішення спору просила взяти до уваги рішення комісії з питань захисту прав та інтересів дитини при Білгород-Дністровській РДА №8 від 29.03.2016 року «Про доцільність повернення малолітнього [PERSON] до батька на виховання та спільне проживання». Представник Білгород-Дністровського спеціалізованого будинку дитини, в судове засідання не з'явився, але надіслав на адресу суду листа, в якому просить справу розглядати без його участі. (а.с.33) Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Так під час розгляду справи встановлено, а також підтверджено матеріалами справи, що 14.08.2012 року народився [PERSON], батьками якого є позивач та відповідач. (а.с.9) Розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 16.11.2012 року №861/А-2012 [PERSON] тимчасово влаштований до дитячого державного закладу на повне державне забезпечення строком на вісім місяців, згідно заяви матері. (а.с.15) Як вбачається з рішення комісії з питань захисту прав та інтересів дитини при Білгород-Дністровській РДА №7 від 29.05.2013 року, було визначено за доцільне повернути малолітнього [PERSON] на виховання та спільне проживання до позивачки. (а.с.13) Незважаючи на вказане рішення позивачка не забрала дитину, та 20.12.2013 року звернулася до Білгород-Дністровської РДА із заявою про продовження терміну перебування малолітнього [PERSON] у дитячому державному закладі, у звязку зі станом здоровя. (а.с.11) Крім того 25.11.2015 року позивач знову звернулася до Білгород-Дністровської РДА із заявою про продовження терміну перебування дитини на 6 місяців у дитячому державному закладі, у звязку зі станом здоровя. (а.с.24) Як вбачається з витягу з протоколу №3 засідання комісії з питань захисту прав та інтересів дитини при Білгород-Дністровській РДА, 22.03.2016 року, як позивач так і відповідач, звернулися до служби у справах дітей Білгород-Дністровської РДА, окремо один від одного із заявами про повернення дитини на виховання кожному відповідно. (49-54) За наслідками розгляду зазначених заяв комісією прийнято рішення №8 від 29.03.2016 року про доцільність повернення малолітнього [PERSON] до батька на виховання та спільне проживання. (а.с.25) Також 22.04.2016 року розпорядженням Білгород-Дністровської РДА було вирішено повернути малолітнього [PERSON] до батька на виховання та спільне проживання. (а.с.48) Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. У ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно зі ст. 19 СК України та ст. 212 ЦПК України суд здійснює перевірку висновку органу опіки та піклування на предмет обґрунтованості й повноти та може з ним не погодитись, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини. Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України). Як вже було зазначено вище, обгрунтовучи свої позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідач не мешкає за місцем своєї реєстрації, а саме в будинку №7 по вул. Жовтневій в с. Маразліївка, а мешкає в будинку №12 по вул. Жовтневій в с. Маразліївка, у своїх родичів, що свідчить про те, що комісія з питань захисту прав та інтересів дитини при Білгород-Дністровській РДА не в повній мірі дослідила вказані обставини, що призвело як на думку позивача до неправильного рішення. Так дійсно, в судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що відповідач разом з дитиною проживає у своїх родичів, а саме в будинку №12 по вул. Жовтневій в с. Маразліївка, та згідно актів обстеження матеріально побутових умов проживання відповідача з дитиною, які містяться в матеріалах справи, в будинку створені усі умови для проживання дитини, у кімнаті прибрано, дитина доглянута. (а.с.55, 56-57, 70) Що стосується житлового будинку № 7 по вул. Жовтневій в с. Маразліївка, в якому зареєстрований відповідач, то в судовому засіданні відповідач не заперечував, про те, що він у ньому не проживає, та пояснив, що на теперішній час проводить в ньому ремонтні роботи, і по їх завершенню перейде з дитиною проживати у ньому. В судовому засіданні представник позивача наголошував на тому, що так як відповідач проживає в будинку у своїх родичів, останні у будь-який момент можуть позбавити його права проживати у ньому, що призведе до порушення права малолітньої дитини. Суд не може взяти до уваги такі твердження представника позивача, так вони є припущенням, яке не ґрунтується на конкретних доказах. При цьому суд звертає увагу на те, що згідно наданих письмових доказів, в будинку за місцем проживання дитини створені всі необхідні для цього умови. Крім того в судовому засіданні встановлено, та не заперечувалось сторонами, що позивач сама не має у власності майна, а проживає разом з матірю у батьківському будинку. Зазначена обставина також досліджувалася комісією з питань захисту прав та інтересів дитини при Білгород-Дністровській РДА, що підтверджується випискою з протоколу засідання . (а.с.49-54) Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач у своєму позові зазначала, що відповідач зловживає спиртними напоями, але в судовому засіданні вказані обставини не знайшли свого підтвердження. В розумінні ст. 60 ЦПК України, позивачем під час розгляду справи не надано відповідних письмових доказів на підтвердження вказаної обставини. Обставини, на які посилалася позивач, також підтвердили, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], яка є матірю позивача та [PERSON] Слід зазначити, що допитана під час розгляду справи свідок [PERSON], яка є секретарем Маразліївської сільської ради, пояснила, що відповідач характеризується в селі з позитивного боку, алкогольними напоями не зловживає, працює в Маразліївській школі на посаді робітника. Свідок також підтвердила, що виконуючи свої посадові обовязки вона неодноразово відвідувала відповідача за місцем його проживання з дитиною та бачила що дитина проживає в добрих побутово-санітарних умовах, доглянутий, доброзичливо та з любовю спілкується з батьком. При цьому свідок зазначила, що позивач також характеризується з позитивного боку, не зловживає спиртними напоями, працює та добре виховує своїх старших дітей. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач у своєму позові, крім іншого зазначала, що відповідач не зможе забезпечувати умови для нормального розвитку дитини та його навчання. В свою чергу, в судовому засіданні встановлено, що дитина систематично відвідує дитячий садок та як вбачається з протоколу бесіди з вихователем [PERSON], дитина відвідує дитячий садок з 19.05.2016 року, хлопчик чистий, охайний, доглянутий. В дитячий садок [PERSON] постійно приводить та забирає батько. У зазначеному протоколі також вказано, що матір [PERSON] до дитячого садка не навідувалася. Із вказаного вище суд дійшов до висновку, що відповідача, всупереч твердженням відповідача піклується з питань розпитку дитини та його виховання. Окремо суд звертає увагу, на те, що під час розгляду справи представник позивача, обґрунтовуючи позов, у тому числі і вказував на положення Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, в частині, щодо неможливості розлучення дитини з матірю. Так дійсно згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей. При цьому на думку суду, необхідно звернути увагу, на те, що дитина ніколи не проживала разом з позивачкою, адже з народження постійно знаходилася у спеціалізованому державному закладі, тому у даному контексті невірно було б застосувати термін розлучення матері з дитиною. З урахуванням викладених обставин, суд погоджується з висновком комісії з питань захисту прав та інтересів дитини при Білгород-Дністровської РДА №8 від 29.03.2016 року про доцільність повернення малолітнього [PERSON] до батька на виховання та спільне проживання, у звязку вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed