overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 16 по вул. Центральна, буд. 74 в смт. Степанівка Сумського району Сумської області. В підготовче засідання позивачка та її представник не зявились, в письмовій заяві представник позивачки позов підтримав в повному обсязі та просив розглянути справу без їх участі. Відповідачка у підготовче засідання не зявилась, у письмовій заяві позов визнала у повному обсязі та просила розглянути справу без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 5, 6). Відповідачка [PERSON] є донькою позивачки [PERSON] На даний час в квартирі [ADDRESS] зареєстровано двоє осіб, а саме: позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] (а.с. 7). З вересня 2016 року відповідачка [PERSON] не проживає у зазначеному житлу, добровільно не знялась з реєстрації. Відповідачка не сплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні житлового приміщення. Дана вимога ґрунтується на ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджанням своїм майном. Відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цією особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Таким чином, згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідачка втратили право користування житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності, оскільки іншої домовленості між позивачем та відповідачкою не було. Враховуючи викладене, необхідно визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 16 в буд. 74 по вул. Центральна в смт. Степанівка Сумського району Сумської області.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати [PERSON] такою, що втратили право користування житловим будинком № 30 по вул. Сумська в с. Битиця Сумського району Сумської області. В судове засідання позивачка не зявилась, в письмовій заяві позов підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу без її участі. Відповідачка в судове засідання не зявилась, хоч про розгляд справи повідомлялась. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить будинок № 30 по вул. Сумській в с. Битиця Сумського району Сумської області. Згідно довідки про склад сімї, виданої Битицькою сільською радою Сумського району Сумської області, від 04 липня 2018 року № 382 в будинку №30 по вул. Сумській в с. Битиця Сумського району Сумської області, зареєстровані громадяни: [PERSON], [INFO], - власник, [PERSON], 22.02.1977р.н., донька позивачки (а.с. 6, 12). Однак, [PERSON] не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, про що складено акт про не проживання осіб за місцем реєстрації на території Битицької сільської ради Сумського району Сумської області від 03 липня 2018, про те, що [PERSON] з 2008 року по теперішній час не проживаю за місцем реєстрації, а проживає в Італії (а.с. 7). Відповідачка не проживає в зазначеному будинку, не сплачує комунальні послуги, не приймає участі в утриманні житла, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком вона не цікавиться. Відповідачка з 2008 року постійно проживає в Італії, з 2009 року має паспорт Республіки Італії, що підтверджується копією документу (а.с. 13-15). Дана вимога ґрунтується на ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджанням своїм майном. Відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цією особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Таким чином, згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідачка втратили право користування житловим приміщенням внаслідок тривалої відсутності, оскільки іншої домовленості між позивачем та відповідачкою не було. Враховуючи викладене, необхідно визнати відповідача таким, що втратиа право користування житловим будинком № 30 по вул. Сумська в с. Битиця Сумського району Сумської області.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення сесії Битицької сільської ради Сумського району Сумської області від 16.09.2014 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON]», визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER]. В судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явивсь, хоч про розгляд справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача Битицької сільської ради в судове засідання не з'явивсь, в письмовому поясненні покладався на розсуд суду та просив розглянути справу без його участі. Представник третьої особи в судовому засіданні покладались на розсуд суду. Заслухавши позивачку, представника третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1877 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою вул. Червоноармійська, с. Пушкарівка Сумського району Сумської області, про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру №НВ-5903644192016 від 21.09.2016 (а.с. 14, 15). Вказана земельна ділянка перейшла до позивачки у спадок від матері [PERSON], яка належала їй згідно державного акту [NUMBER] від 08.01.2004 (а.с. 17-19). В своєму позові [PERSON] зазначає, що влітку 2017 року під час перегляду в мережі інтернет Публічної кадастрової карти, вона виявила, що земельна ділянка із кадастровим номером [NUMBER], що належить їй перетинається із земельною ділянкою кадастровий номер [NUMBER], приблизно на 0,16 га. Вказана земельна ділянка згідно рішення сесії Битицької сільської ради Сумського району Сумської області від 16.09.2014 надана у власність громадянину [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яків вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з тим, [PERSON] не надала суду жодних доказів, що підтверджували б дійсність факту перетину належної їй земельної ділянки з ділянкою [PERSON], і крім того не зазначила точного місця і площі ймовірного перетину земельних ділянок. Враховуючи викладене, необхідно відмовити в задоволенні позову [PERSON] в зв'язку з його необґрунтованістю.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила відновити межу, яка поділяє суміжні земельні ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS] у відповідності з даними технічних паспортів, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судовому засідання позивачка позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Позивачка мотивувала свої позовні вимоги тим, що після того, як вона успадкувала житловий будинок разом з земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], вона захотіла поставити новий паркан замість старого, та звіривши дані технічних паспортів на житлові будинки [ADDRESS] та [ADDRESS], виявила розбіжності в межах зазначених земельних ділянок. Разом з тим, позов заявлено до неналежного відповідача. Так, особою, зазначеною у позовній заяві [PERSON] як відповідач, є [PERSON], який проживає у [ADDRESS], проте, за вказаною адресою проживає інша особа - [PERSON] Крім того, [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження права власності або користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. Частинами першою, другою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України). Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом Будь-яких доказів того, що [PERSON] на підставі відповідного рішення сільської ради був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], суду не було надано, як і доказів того, що останній зазначена земельна ділянка надавалась у користування, а тому і відсутнє право яке може підлягати захисту. Також, відповідно до ст. 12 ЗК України вимоги, які ставить позивачка у своєю позові відносяться до повноважень відповідної сільської ради, а тому суд не може перебирати на себе дані повноваження. Враховуючи викладене, необхідно відмовити в задоволенні позову [PERSON] про відновлення межі в зв'язку з його необґрунтованістю.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила провести реальний розподіл спадкового майна між нею та [PERSON], а саме: виділити позивачці у власність в натурі у житловому будинку, який розташований за адресою: с. Битиця Сумського району Сумської області, вул. Кірова №129: веранду 11 пл. 8,2 кв.м., житлову кімнату 3 пл. 6,6 кв.м., житлову кімнату 4 пл. 12,7 кв.м., а також відповідну частку надвірних споруд, шо відповідає 1/2 частині належного їй спадкового майна, припинивши право спільної часткової власності на житловий будинок та надвірні споруди за даною адресою між нею та [PERSON], а також стягнути з відповідачки на її користь судові витрати. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просила провести реальний розподіл спадкового майна між нею та [PERSON], а саме: виділити [PERSON] у власність в натурі в житловому будинку, який розташований за адресою: Сумський район, с. Битиця, вул. Кірова, 129, а саме: веранду II площею 8,2 кв.м., житлову кімнату 3 площею 6,6 кв.м., житлову кімнату 4 площею 12,7 кв.м., а також відповідну частку надвірних споруд, що відповідає 1/2 частині належного [PERSON] спадкового майна, припинивши право спільної часткової власності між ними на житловий будинок та надвірні споруди за даною адресою, а також провести розподіл земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: с. Битиця, вул. Кірова, 129, Сумського району Сумської області, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0440 га згідно часток співвласників. Рішенням суду від 17 липня 2017 року було вирішено позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл спадкового майна задовольнити частково, а також позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл спадкового майна задовольнити частково. Встановлено, що при ухваленні даного рішення суд не вирішив питання про реальний розподіл житлового будинку та надвірних будівель, в резолютивній частині рішення суд не зазначив які саме частки співвласників будуть їм належати після реального розподілу домоволодіння, яка їх вартість, яку компенсацію належить сплатити за виділ більшої частки та хто зі співвласників повинен зробити переобладнання в будинку. У відповідності з ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], позбавити останнього батьківських прав відносно їхньої дитини [PERSON], [INFO], та стягувати з відповідача аліменти на утримання їх дитини в розмірі 2000 грн. щомісячно. Крім того, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь понесені нею витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду. В судове засідання позивачка не зявилася, в письмовій заяві позов підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявивсь, в письмовій заяві позовні вимоги визнав та просив розглянути справу без його участі. Представник третьої особи до суду не зявилась, в письмовому пояснення вважала позов таким, що підлягає задоволенню та просила розглянути справу без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 13 серпня 2005 року позивачка уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 216 (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Шлюбні відносини між сторонами існують формально, так як між ними зникло почуття любові, взаєморозуміння, мають різні погляди на сімейні відносини, та сторони перестали проживати однією сімєю з 2007 року. Позивачка проживає разом з дитиною за адресою: с. Юнаківка, вул. Бесалівка, 34, Сумського району, а відповідач в м. Ромни Сумської області. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та інтересам їхньої дитини. Позивачці матеріально складно самій утримувати їхню з відповідачем дитину і забезпечувати їй гідний рівень життя та гармонійний розвиток, так як позивачка не працюю, проживає разом зі своєю матірю та дитиною в будинку, що належить її матері (а.с. 6-9, 13). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідач всіляко ухилявся і ухиляється від виховання та утримання дитини відповідно до вимог ст.150 СК України. Коштів на утримання дитини взагалі не виділяє. Останній раз відповідач бачився з дитиною у 2010 році. Наведене підтверджується, зокрема, довідкою Юнаківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Сумської районної ради Сумської області від 30.08.2018 року, згідно якої відповідач за час навчання дитини в школі жодного разу не відвідав школу. Навчанням та вихованням сина не цікавиться (а.с. 12). Ніяких заходів з метою виховання дитини відповідач не проводить. За таких обставин слід вважати, що сімя розпалась остаточно, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вище викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] борг у сумі 45179 гривень 99 копійок, що виник за останньою в звязку з несплатою коштів по договору купівлі-продажу укладеному між сторонами. В судове засідання позивачка та її представник не зявились, в письмовій заяві представник позивачки позов підтримав в повному обсязі та просив розглянути справу без їх участі. Відповідачка в судове засідання не зявилась, в письмовому поясненні позовні вимоги визнала в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 27 травня 2016 року між [PERSON] в особі [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки з розстроченням платежу, зареєстрованого у реєстрі за № 2114 (а.с. 5-8). Пунктом 1.1 зазначеного договору визначено, що предметом договору є житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами і земельна ділянка, за адресою: вул. Шкільна, буд. 28, с. Кровне, Сумського району Сумської області. З боку Позивачки умови вищевказаного договору були виконанні у повному обсязі, і відповідачці було передано житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами і земельна ділянка, за адресою: вул. Шкільна, буд. 28, с. Кровне, Сумського району, Сумської області, та з боку відповідачки були відсутні будь-які претензії до позивачки, щодо переданого їй майна. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 3.1 договору визначено обов'язок відповідачки щодо сплати залишку суми по договору у сумі 45179 грн. 99 коп., позивачці до 30 грудня 2016 року. В ст. 5265 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Незважаючи на вищевикладене, зі свого боку відповідачка не виконує взяті на себе зобов'язання по договору, що є наслідком утворення заборгованості на суму 45179 грн. 99 коп., що порушує законні права та інтереси позивачки. Частинами 2, 3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. З метою позасудового врегулювання спору на адресу відповідачки було направлено вимогу на суму 45179,99 грн. від 06 лютого 2017 року (а.с. 9, 10). Зазначена претензія відповідачкою була залишена поза увагою, та відповіді на адресу позивачки на вищевказану претензію не було надано. Враховуючи викладене, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг у сумі 45179 грн. 99 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] грошові кошти у сумі 8432 гривень на її користь, мотивуючи його тим, що [PERSON] 11 травня 2015 року без її дозволу зняла з кредитної картки належні їй кошти у розмірі 5032 грн. та потім відмовилася їх повертати, в звязку з чим їй також довелось сплатити 3150 грн. у рахунок обслуговування кредиту, що разом складає 8432 грн. В судовому засідання позивачка та її представник позов підтримали у повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечувала, пояснивши, що близько двох років тому її матір [PERSON] по своїй волі перевела на її рахунок грошові кошти. Заслухавши позивача, його представника, свідка [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється донькою [PERSON], які проживають разом за адресою: Сумська область, Сумський район, с. Бездрик, вул. Урожайна, 4/1. [PERSON] надала суду дублікат квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 11 травня 2015 року, відповідно до змісту якого, зазначеної дати з рахунку [PERSON] були переведені кошти у розмірі 5032 грн. на рахунок [PERSON] (а.с. 5). Свідок [PERSON] пояснив суду, що від своєї сестри [PERSON] довідався про те, що його племінниця [PERSON] без дозволу [PERSON] зняла гроші з кредитної карти належній останній та не повернула їх. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, додана до матеріалів справи копія квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» підтверджує тільки факт переведення з рахунку [PERSON] коштів у розмірі 5032 грн. на рахунок [PERSON] 11 травня 2015 року, але не являється підтвердженням того, що зазначені кошти були перераховані на рахунок відповідачки з рахунку позивачки без дозволу останньої чи по її волі. Пояснення свідка [PERSON] також не являються доказом того, хто і по чиїй волі перерахував кошти з рахунку позивачки на рахунок відповідачки, так як відповідні відомості були одержані зі слів самої позивачки. Таким чином позивачка [PERSON] не надала суду жодних доказів на підтвердження вимог викладених в її позовній заяві, а тому, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити у звязку з його необґрунтованістю.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь 25000 гривень грошових коштів, що були отриманні останньою в рахунок авансу з метою укладення договору купівлі-продажу будинку належного [PERSON], так як вони в подальшому відмовились від укладення зазначеного договору, але відповідач відмовився повертати гроші, а також стягнути 1250 грн. 50 коп. в рахунок відшкодування 3 % річних за 610 днів прострочення виконання зобовязання. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник уточнили позовні вимоги та просили стягнути з [PERSON] кошти без урахування 3% річних, а саме 25000 гривень. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала. Заслухавши позивача, її представника, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживала за адресою: [INFO] (а.с. 18, 19). В зв'язку з початком бойових дій позивачка була вимушена виїхати зі свого постійного місця проживання та була взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 20). Таким чином позивачка приїхала в м. Суми та почала шукати будинок для придбання його в свою власність. 03.10.2015 року [PERSON] з [PERSON] домовилися, що будуть укладати договір купівлі-продажу належного [PERSON] будинку за адресою: Сумська область, Сумський район, с. Ямне, вул. Воровського, буд.18, але на той час документи підтверджуючі право власності відповідача на будинок були не готові. В зв'язку з необхідністю оформляти документи відповідач попросив сплатити йому частину коштів за житловий будинок. Позивач погодився та передала відповідачці аванс в розмірі 25000 грн., про що була скалдена відповідна розписка (а.с. 8, 9). Сторони домовилися, що ця сума становить 50% вартості будинку та вони будуть укладати договір купівлі-продажу житлового будинку як тільки відповідач оформить документи підтверджуючи його право власності на будинок. В зв'язку з тим, що оформлення документів займе певний час, [PERSON] дозволила [PERSON] проживати в належному їй будинку. Відповідачка досить довго оформлювала документи більше ніж 6 місяців. Відповідач повідомив позивачу, що вважає суму за яку вони домовилися укласти договір занадто малою і збільшила вартість належного їй будинку. За цей час змінилося матеріальне становище позивача. [PERSON] відмовилася від укладання договору купівлі-продажу і запропонувала відповідачу повернути їй сплачені авансові кошти. [PERSON] відмовила [PERSON] в поверненні коштів. Згідно до ст. 526, 530 ЦК України всі договірні відносини повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк. У відповідності до ст. 1212 ЦК України особа зобов'язана повернути майно, коли підстави на якій воно набуте згодом відпала. Враховуючи викладене, необхідно стягнути [PERSON] на користь [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 25000 грн., а також стягнути з [PERSON] в дохід держави суму судового збору.

Outcome: approved