Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. Позов мотивовано наступним. 21 березня 1998 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Василівським відділом РАЦС за актовим записом №18, який 20 листопада 2007 року було розірвано. Від сумісного шлюбу сторони мають повнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка на даний момент навчається на першому курсі філологічного факультету Запорізького національного університету, на денній формі навчання, на бюджетній основі та яка, у звязку з навчанням на стаціонарі, потребує матеріальної допомоги. Донька сторін не в змозі самостійно утримувати себе, оскільки навчання є її основним заняттям, а на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники необхідні кошти. На підставі викладеного, позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітньої доньки [PERSON], на період навчання, у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для працездатної особи, починаючи стягнення з дня подання заяви до суду та до досягнення донькою 23-х років. В судове засідання позивач не зявилась, проте надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Підтримала позов в повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 21 березня 1998 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Василівським відділом РАЦС за актовим записом №18, який 20 листопада 2007 року було розірвано, що не оспорювалося відповідачем. Від сумісного шлюбу сторони мають повнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.10), яка на даний момент навчається на першому курсі філологічного факультету Запорізького національного університету, на денній формі навчання, на бюджетній основі, що підтверджується довідкою №1894 від 12 вересня 2017 року (а.с.12). 12 серпня 2017 доньці сторін виповнилося 18 років. Вказані обставини не оспорювалися сторонами та підтверджені паспортом позивачки (а.с. 8), свідоцтвом про зміну прізвища доньки з «Чижик» на «Бітюцька» від 03 червня 2016 року (а.с.11), свідоцтвом про шлюб позивача та [PERSON] від 16 жовтня 2010 року (а.с. 25). Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (частина 1) ; право на утримання припиняється у разі припинення навчання (частина 2) ; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (частина 3). Відповідно до ч.1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою коментованої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд зазначає, що положеннями закону обовязок батьків утримувати до відповідного віку дітей, які продовжують навчання, повязується з умовою, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні не встановлено обставин неможливості надання відповідачем [PERSON] матеріальної допомоги своїй доньці [PERSON], яка продовжує навчання. На підставі викладеного, враховуючи майновий стан відповідача, його стан здоровя, визнання відповідачем позову та інші обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України, сплату судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: approved