Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду із заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування поданої заяви зазначила, що 24 лютого 1999 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у місті Києві. Зазначила, що з 2018 року вона та [PERSON] проживають разом однією родиною в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , в якій також зареєстрований та проживає син заявника [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання з [PERSON] останній став зловживати спиртними напоями, кривдив її, влаштовував сварки, постійно підіймав на її руку, висловлювався нецензурною лайкою в її адресу, часто завдавав тілесних ушкоджень, внаслідок чого неодноразово викликала поліцію. Постійні побиття з боку [PERSON] стали підставою для припинення їхніх шлюбних відносин та звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу. Зазначила, що [PERSON] весь час її переслідує на вулиці та на подвір`ї будинку, де вона проживає, погрожує вбити її та сина. З`являючись в квартирі в нетверезому вигляді майже через день, він прямо з порога починає безпричинно бити, завдаючи болючих ударів по рукам, по обличчю та іншим частинам тіла. [PERSON] постійно погрожує їй розправою та вбивством, телефонує з погрозами та образами, пише смс-повідомлення, в яких містяться погрози розправою та вбивством. Також [PERSON] постійно розшукує її на подвір`ях будинків, де проживають її родичі, в присутності сторонніх осіб переслідує, ображає та погрожує. Таким чином, вважає, що є особою, яка зазнала домашнього насильства. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї вважає за необхідне до [PERSON] застосувати обмежувальний припис. У зв`язку із чим звернулася до суду та просила суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити [PERSON] наближатися на відстань до 100 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] та інших місць частого відвідування, а саме на подвір`ї будинків по [ADDRESS] та по [ADDRESS] та [ADDRESS]; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. У судове засідання заявник та її представник не з`явилися, від заявника до суду надійшла заява, в якій просила розглянути справу за її відсутності, вимоги заяви підтримує та просить їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, у тому числі шляхом розміщення оголошення на сайті суду, заяви про розгляд справи за його відсутність до суду не надходило, не скористався своїм правом та не надав суду відзив на заяву і всі письмові докази, а тому суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без його участі. Відповідно до ч.1, 2 ст.350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, 24.02.1999 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у місті Києві. Судом встановлено, що між заявником та заінтересованою особою виникають сварки та конфліктні ситуації. 14.03.2020 року винесено терміновий заборонений припис стосовно [PERSON] , згідно якого встановлено наступний захід заборонного припису заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 1 добу з 14.03.2020 по 15.03.2020 року. Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 23.03.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. Як вбачається з матеріалів справи, заявник неодноразово зверталася до Вишгородського ВП ГУНП в Київській області із заявами про домашнє насильство, за результатами розгляду яких відносно [PERSON] були складені протоколи про адміністративне правопорушення передбачене ст. 173-2 КУпАП. Згідно довідок виданих лікарем психіатром - наркологом вищої категорії Немилостивим О.І. від 07.11.1999 року, 23.11.2006 року, 27.09.2012 року, 22.09.2015 року, 29.09.2016 року, 11.04.2017 року, 23.03.2020 року [PERSON] проходив курс протиалкогольного лікування з застосуванням препарату «Disulfiram» хімічно несумісного з алкоголем. Заявник зазначила, що [PERSON] постійно погрожує їй розправою та вбивством, телефонує з погрозами та образами, пише смс-повідомлення, в яких містяться погрози розправою та вбивством. Також [PERSON] постійно розшукує її на подвір`ях будинків, де проживають її родичі, в присутності сторонніх осіб переслідує, ображає та погрожує. Таким чином, вважає, що є особою, яка зазнала домашнього насильства. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. З метою реалізації запобіганню насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами прийнято Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, розділом IV глави 13 ЦПК України визначений порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно пунктів 3, 6, 7, 8 ч.1 ст.1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно зі ст. 2 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» предметом регулювання є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на подружжя; колишнє подружжя та ін. Державна політика у сфері запобігання та протидії домашньому насильству спрямована на забезпечення комплексного інтегрованого підходу до подолання домашнього насильства, надання всебічної допомоги постраждалим особам та утвердження ненасильницького характеру приватних стосунків. Основними напрямами реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству є: 1) запобігання домашньому насильству; 2) ефективне реагування на факти домашнього насильства шляхом запровадження механізму взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 3) надання допомоги та захисту постраждалим особам, забезпечення відшкодування шкоди, завданої домашнім насильством; 4) належне розслідування фактів домашнього насильства, притягнення кривдників до передбаченої законом відповідальності та зміна їхньої поведінки (ст. 5 цього Закону). Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Виходячи з наведеного, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо заявниці, є високою вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо заявниці, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] із встановленням декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Відповідно до ч.2 ст.350-8 цього Кодексу про видачу обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника. В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved