Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в інтересах [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування позову вказує, що згідно договору купівлі-продажу від 10.04.2003 року [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу від 08.11.2010 року [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS]. В листопаді 2011 року, [PERSON], опікун [PERSON] звернулася до суду за захистом порушених прав підопічного [PERSON], з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 10.04.2003 року між [PERSON] та [PERSON], оскільки такий правочин вчинений дієздатною особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2014 року скасовано рішення апеляційного суду міста Києва від 20.08.2013 року, ухвалу Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2013 року , а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30.04.2013 року залишено в силі. Таким чином , згідно судового рішення, яке набрало законної сили, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який укладений 10.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON] Уточнивши позовні вимоги [PERSON] вказує, що спірна квартира була відчужена особою, яка не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Тобто квартира відчужена без волі на те її власника. Власник в силу свого психічного стану не міг виразити таку волю, квартиру ніколи не продавав, нікому її не передавав, ніяких грошей за неї ніколи не отримував. Зазначений факт встановлений рішенням судів у справі про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, тож додаткового доказування не потребує (є преюдиційним). Посилаючись на ч.1 ст.387, ч.1 ст.388 , 392 ЦК України просить суд витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS]; визнати за [PERSON] [INFO] ( ідентифікаційний код [NUMBER]) право власності на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні опікун позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримала, з урахуванням уточнень та просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судових засіданнях проти позову заперечував, з посиланням на те, що позов подано до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки в рішенні Оболонського районного суду міста Києва від 30.04.2013 року, яким було визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 10.04.2003 року, зазначено, що позивач про укладення договору купівлі-продажу дізнався наприкінці 2010 року, а тому просив застосувати ст. 267 ЦК України та відмовити в позові. Також суду пояснив, що відповідач [PERSON] , на момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 10.04.2003 року перебував у родинних відносинах з [PERSON] позивачем у справі. [PERSON] є сином [PERSON] - покійної дружини [PERSON] В період з моменту укладення вищевказаного договору і до 08.11.2010 року ( укладення між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу), питання володіння спірною квартирою вирішувалося між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - по сімейному, як між родичами. [PERSON] на протязі періоду з 10.04.2003 року по 08.11.2010 року був власником цієї квартири, тобто володів, користувався та мав право розпорядитися нею . Починаючи з 08.11.2010 року уклавши договір купівлі-продажу [PERSON] набув право власності на спірну квартиру, змінив вхідні двері, замки, частково вивіз старі меблі. Протягом приблизно 6 місяців , до моменту коли позивач почав чинити йому перешкоди у користуванні, [PERSON] безперешкодно користувався спірною квартирою. Перешкоди у користуванні спірною квартирою полягали у тому, що опікун [PERSON] змінила замки на вхідних дверях та без погодження із власником заселила до квартири свого брата [PERSON], якого судом було визнано недієздатним через психічне захворювання. Також зазначав, що суд безпідставно в ході розгляду справи прийняв віндикаційний позов , просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з*являвся, про розгляд справи повідомлявся належним чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі. Представник третьої особи в судових засіданнях позов підтримувала та просила задовольнити. В судове засідання призначене на 03.06.2015 року не з*явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі третьої особи. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно договору купівлі-продажу від 10.04.2003 року [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу від 08.11.2010 року [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30.04.2003 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа : приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., [PERSON], Оболонська районна у м.Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування) про визнання договору недійсним позов задоволено та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який укладений 10.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2014 року скасовано рішення апеляційного суду міста Києва від 20.08.2013 року, ухвалу Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2013 року , а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30.04.2013 року залишено в силі. Так, Цивільним кодексом України в главі 29 передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми ст. ст. 387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача. Статтями 387, 392 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України визначено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні представник відповідача просив суд застосувати строки позовної давності, проте суд вважає, що строк звернення до суду з даним позовом не пропущено, оскільки строк звернення до суду в даному випадку слід рахувати безпосередньо з моменту визнання договору купівлі-продажу недійсним. Тобто, судом встановлено, що [PERSON] є титульним володільцем - власником оспорюваного майна, але не володіє ним. Квартира вибула не з його волі, оскільки як убачається з рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30.04.2013 року станом на період часу, до якого відноситься укладення договору купівлі-продажу квартири - 10.04.2003 року, [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними . Отже, вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння підлягає задоволенню. Вимога про визнання права власності є додатковою до вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння і є такою, що супроводжує цей віндикаційний позов. Оскільки опікун в інтересах власника майна просить суд захистити право власності, а у суду є на це достатні правові підстави, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 3654 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved