Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Щуровецької сільської ради, реєстраційної служби Ізяславського районного управління юстиції, [PERSON] про скасування рішення сесії сільської ради, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування його державної реєстрації. В обґрунтування позову зазначила, що із 1996 року після смерті своїх батьків одноосібно користувалася земельною ділянкою в с. Забрід Ізяславського району. У 2013 році вона захворіла на важку хворобу, а тому земельна ділянка залишилася необробленою. Після одужання у вересні 2013 року вона звернулася у Щуровецьку сільську раду із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в с. Забрід Ізяславського району, якою користувалася на праві постійного користування. Рішенням 34 сесії 6 скликання Щуровецької сільської ради Ізяславського району від 05 листопада 2013 року № 5 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» надано дозвіл для на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) [PERSON] 0,30 га для ведення особистого селянського господарства. З даним рішенням позивачка звернулася в Ізяславський районний виробничий відділ Хмельницької регіональної філії ДП ЦДЗК. Виконавцем було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в с. Забрід Ізяславського району площею 0,30 га, однак у польшому виявилося, що земельна ділянка, визначена технічною документацією, насправді є неугіддям, а не земельною ділянкою, якою вона користувалася на праві постійного користування з 1996 року. Для позивачки пояснили, що земельна ділянка, якою вона раніше користувалася, передана у приватну власність для [PERSON] 04 грудня 2013 року реєстраційною службою Ізяславського районного управління юстиції на підставі рішення 34 сесії 6 скликання Щуровецької сільської ради Ізяславського району від 05 листопада 2013 року № 3 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» було видано для [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно земельну ділянку площею 2,0 га, кадастровий номер 68221892000:02:001:0036, за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових право на нерухоме майно та реєстру праві власності на нерухоме майно від 07 грудня 2015 року. Позивачка зазначає, що такими діями Щуровецької сільської ради та [PERSON] порушене її законне право на безоплатне одержання у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, якою вона користувалася на праві постійного користування близько 20 років, а тому вона звернулася до суду із зазначеним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON], її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечила. У своїх поясненнях зазначила, що вона із 1998 року постійно проживає у хуторі Забрід Ізяславського району. У 2012 році вона звернулася в сільську раду із заявою про надання їй земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Виділена їй земельна із земель запасу тривалий час ніким не оброблялася, на ній росли чагарники та самонасіялися дерева. Щодо позивачки, то на території сільської ради вона не проживає, у хуторі Забрід колись проживали її батьки, але будь-яких земельних ділянок у спадщину вона не приймала. Щуровецький сільський голова [PERSON] проти позову заперечив з тих підстав, що земельна ділянка для [PERSON] була виділена правомірно, у земельно-шнуровій книзі Щуровецької сільської ради за 1973 рік за батьком позивачки [PERSON] рахувалося 0,60 га земельних ділянок, а в земельно-кадастровій книзі сільської ради, розпочатій у 2000 році, міститься запис, що за [PERSON] рахується 0,30 га земель. Будь-яких рішень про виділення [PERSON] земельних ділянок по сільській раді не виявлено. Представник Реєстраційної служби Ізяславського районного управління юстиції в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином Суд, заслухавши позивачку та її представника, відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що рішенням сесії Щуровецької сільської ради від 14 червня 2012 року надано дозвіл для [PERSON] на розробку технічної документації для передачі у власність земельної ділянки, яка знаходиться на хуторі Забрід площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства. Рішення 34 сесії 6 скликання Щуровецької сільської ради Ізяславського району від 05 листопада 2013 року № 3 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) [PERSON], яка знаходиться в с. Забрід, та передано для неї у власність земельну ділянку загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 68221892000:02:001:0036. 04 грудня 2013 року реєстраційною службою Ізяславського районного управління юстиції на підставі рішення 34 сесії 6 скликання Щуровецької сільської ради Ізяславського району від 05 листопада 2013 року № 3 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» було видано для [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно земельну ділянку площею 2,0 га, кадастровий номер 68221892000:02:001:0036, за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових право на нерухоме майно та реєстру праві власності на нерухоме майно від 07 грудня 2015 року. Як свідчать записи у земельно-шнуровій книзі Щуровецької сільської ради від 1974 року, за батьком позивачки [PERSON] в хуторі Забрід рахується 0,60 га земельних ділянок. Мати позивачки [PERSON] померла 21 квітня 1994 року, а батько - [PERSON] помер 9 січня 1996 року. Позивачка стверджує, що після смерті батьків вона зверталася у Щуровецьку сільську раду щодо надання їй у користування земельної ділянки і відповідне рішення приймалося. Щуровецький сільський голова [PERSON] у своїх пояснення зазначає , що він працює на посаді сільського голови із 2000 року, у земельно-кадастровій книзі, розпочатій у 2000 році, міститься запис про те, що в користуванні [PERSON] знаходиться земельна ділянка площею 0,30 га. Рішень про надання земельної ділянки у користування [PERSON] до 2000 року у сільській раді не виявлено та за час його роботи також не приймалося. На запит суду Архівний відділ Ізяславської РДА повідомив, що у протоколах сесій Щуровецької сільської ради Ізяславського району за 1996-2000 роки відсутнє рішення про надання [PERSON] у користування земельної ділянки. Згідно ст.. 19 Земельного кодексу України (в ред. 1990 року) місцева рада народних депутатів надає дозвіл на виготовлення проекту відводу земельної ділянки на підставі заяви (клопотання) заінтересованої особи. У відповідності до ст.. 22 зазначеного Кодексу право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. У чинному Земельному кодексі України визначено, що набуття права на землю громадянами або юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ст. 116). Цивільним процесуальним кодексом України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 60). На підставі наведених норм матеріального права, суд дійшов висновку, що позивачка не довела правомірність користування нею спірною земельною ділянкою, а тому відмовляє у позові. Свідчення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про користування позивачкою земельною ділянкою після смерті батьків не можуть бути визначальними при вирішенні даного позову через відсутність відповідного рішення сільської ради. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed