Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Сєвєродонецької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на наступне. 05 листопада 2016 року помер її син [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. У звязку з юридичною необізнаністю та неправильною юридичною консультацією нотаріуса, позивач не мала змоги вчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Тому в своїй позовній заяві [PERSON] просить встановити додатковий строк тривалістю 90 календарних днів для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її сина [PERSON], який помер 05 листопада 2016 року. Представник позивача та позивач в судовому засіданні підтримали вимоги, викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні присутній не був, надав заяву про розгляд справи без його участі. Допитаний в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він є чоловіком позивача. Після смерті їх сина він та позивач звернулися до нотаріуса в м. Сєвєродонецьку з приводу отримання інформації про порядок оформлення прав на спадщину. На запитання нотаріуса він усно повідомив, що позивач та їх померлий син проживали разом до часу смерті сина, у звязку із чим нотаріус повідомив, що звернення із заявою про прийняття спадщини не є необхідним і його дружині треба прийти до нотаріуса після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини. Дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідка, вислухавши пояснення позивача, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що згідно із копією свідоцтва про народження серії І-ЕД № 309875, виданого повторно 01 лютого 1973 року Первомайським Міськбюро ЗАГС Луганської (Ворошиловградської на момент видачі свідоцтва) області, [PERSON] (російською) народився 03 травня 1967 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 149. Батьком записаний [PERSON] (російською), матірю [PERSON] (російською). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 494185, виданого 08 листопада 2016 року Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] помер 05 листопада 2016 року в місті Сєвєродонецьк Луганської області у віці 49 років, про що зроблено відповідний актовий запис № 1864. З копії довідки Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради № 1661 від 15.06.2017 року вбачається, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO] з 30.01.2003 року та знятий з реєстраційного обліку 29.11.2016 року у звязку зі смертю 05.11.2016 року. Згідно із копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 19.06.2017 року державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON]. Зазначену відмову нотаріус обґрунтовує тим, що заявник пропустив строк прийняття спадщини, встановлений ст.ст. 1268-1270 Цивільного кодексу України. Відповідно до копії епікризу ІБ № 1401, [PERSON] знаходилась на лікуванні денного стаціонару з 30 травня 2017 року по 08 червня 2017 року. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив термін для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий термін, достатній для подачі ним заяви про прийняття спадщини. Згідно із п. 24 постанови Пленуму ВСУ при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини судам слід перевіряти наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у Листі № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» строку поважними визнаються такі причини, як тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. Суд вважає повністю необґрунтованими посилання позивача щодо поважності пропуску строку для прийняття спадщини після померлого [PERSON] на ті обставини, що такий пропуск строку стався у звязку з юридичною необізнаністю, неправильною юридичною консультацією нотаріуса або станом здоровя. Суд звертає увагу, що існування поважних, обєктивних та непереборних обставин, які зумовили пропуск строку для прийняття спадщини, має бути доведено протягом всього шестимісячного строку для прийняття спадщини, або щонайменше протягом переважної частини такого шестимісячного строку. По-перше, з показань свідка та пояснень позивача вбачається, що нотаріус надав позивачу юридичну консультацію за усним проханням позивача та її чоловіка, при цьому чоловік позивача лише усно повідомив нотаріусу про те, що позивач проживала разом із сином станом на день його смерті, тобто нотаріус не досліджував жодних документів перед наданням консультації. Навіть якщо позивачу було би надано невірну юридичну консультацію, то така обставина не могла би вважатися непереборною і позивач мала змогу звернутися до будь-якого іншого юриста за консультацією або самостійно вивчити відповідні норми загальнодоступного тексту ЦК України. По-друге, факт перебування позивача на лікуванні денного стаціонару з 30 травня 2017 року по 08 червня 2017 року не доводить існування поважних, обєктивних та непереборних обставин, які зумовили пропуск строку для прийняття спадщини, протягом всього шестимісячного строку для прийняття спадщини, або щонайменше протягом переважної частини такого шестимісячного строку. Суд звертає увагу, що строк для прийняття спадщини сплив ще 05 травня 2017 року, тобто лікування позивача мало місце після спливу строку для прийняття спадщини. Суд зауважує, що позивач мала обєктивну можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте не зробила цього. Суд також окремо відзначає, що згідно із поясненнями позивача, викладеними в позовній заяві та наданими в судовому засіданні, перед смертю сина вона проживала разом з ним, з приводу чого нотаріусом було надано невірну консультацію. Вказаний факт проживання із спадкодавцем, в разі його підтвердження, також унеможливлює встановлення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, адже в такому випадку позивач вважатиметься такою, що прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. У звязку із викладеним, належить відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] до Сєвєродонецької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідач не заявляв про наявність у нього судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Outcome: dismissed