Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 24 травня 2013 року між ними зареєстровано шлюб. Від спільного проживання дітей не мають. Починаючи з січня 2017 року вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Розірвати шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану відповідач не бажає. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Додатково зазначила, що з січня-лютого 2017 року сторони припинили спільне проживання, строк на примирення просила не надавати, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 19, 26 29). Причини неявки не повідомив, з заявою до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався. Відповідно до ч. 5 ст. 74 та ч. 3 ст. 76 ЦПК України, вважається таким, що про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача, постановивши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. ст. 224 226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані сторонами доказами, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24 травня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сокирянського районного управління юстиції у Чернівецькій області (актовий запис №30), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 6). 11 липня 2015 року позивач змінила прізвище з «Мельник» на «Рубан», що підтверджується свідоцтвом про зміну прізвища (а. с. 7). Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони спільно не проживають з січня-лютого 2017 року, не ведуть спільне господарство, шлюб між сторонами фактично розпався, а сімя носить формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (а. с. 2). Позивач не наполягає на стягненні з відповідача на її користь суми сплаченого судового збору. На підставі ч. ч. 3, 4 ст. 56, ст. ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved