Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення 20 595,88 грн різниці між фактичним розміром шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), 10 000,00 грн компенсації за заподіяну моральну шкоду, 52,60 грн витрат на оплату поштових послуг, 768,40 грн судового збору, посилаючись на те, що 05.07.2016 р. близько 18:10 год. [PERSON] , керуючи автомобілем Toyota державний реєстраційний номер [NUMBER] в місті Києві по Володимирському узвозу, 4, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та інтервалу, скоїв зіткнення із її автомобілем Brilliance M1 державний реєстраційний номер [NUMBER] . З метою визначення розміру відшкодування шкоди, заподіяної її транспортному засобу, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» замовило у Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «СЕЛТИМ» звіт, за таким звітом вартість замінних складових становить 7 960,49 грн, вартість лакофарбувальних робіт складає 4 752,00 грн. З метою ремонту транспортного засобу між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІВА КАРС» був укладений договір, згідно рахунку-фактури № ВК-0000112 від 19.09.2016 р. вартість відновлювальних робіт її транспортного засобу складає 19 200,00 грн і вартість відновлювального ремонту означеного транспортного засобу розраховується із вартості відновлювальних ремонтних робіт, вартості замінних складових (запчастин), вартості лакофарбних матеріалів і складає 31 912,49 грн (19 200,00 + 7 960,49 + 4 752,00). 07.10.2016 р. страхова компанія перерахувала на її картковий рахунок страхове відшкодування у сумі 11 316,61 грн, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням складає 20 595,88 грн. Крім матеріальних збитків їй завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні її права власності, зокрема, внаслідок пошкодження транспортного засобу вона зазнала багато переживань та страждань з приводу того, що особа, яка пошкодила її майно, протягом більше як двох років не має на меті добровільно відшкодувати заподіяні збитки. Хвилювання та думки, як відновити свій транспортний засіб, тримали її у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на відносини в сім`ї і на роботі. Також, фактично втративши можливість вільно користуватися транспортним засобом, змушена була витрачати значний час для пересування громадським транспортом на роботу та по робочих справах, у зв`язку з чим вимушена була змінювати звичайний робочий день, оскільки витрачала немало часу на поїздки до станції технічного обслуговування, оцінювачів, органів судової влади та державної автомобільної інспекції. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05.08.2019 р. позовну заяву [PERSON] передано за територіальною підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, яка надійшла до суду 20.11.2019 р. Ухвалою від 21.11.2019 р. у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження. Повідомленням від 21.11.2019 р. учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. Згідно частини першої статті 174 ЦПК України, що регулює питання видів та змісту заяв про суті справи, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Означене є правом учасників справи. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до статті 280 ЦПК України, та, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Наявні у матеріалах справи письмові докази свідчать про те, що постановою Подільського районного суду м. Києва від 12.08.2016 р. [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, останнього притягнуто до адміністративного стягнення у виді штрафу і відповідно до обставин, встановлених означеною постановою суду, [PERSON] 05.07.2016 р. о 18:10 год., керуючи автомобілем Toyota державний реєстраційний номер [NUMBER] в місті Києві по Володимирському узвозу, 4, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та інтервалу, скоїв зіткнення із автомобілем Brilliance M1 державний реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив пункт 13.1 Правил дорожнього руху України. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно звіту № 16-D/11/1 від 03.09.2016 р. вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Brilliance M1 державний реєстраційний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження, складає 14 779,93 грн з урахуванням ПДВ, вартість замінних складових становить 7 960,49 грн, вартість лакофарбувальних робіт складає 4 752,00 грн. Згідно рахунку-фактури Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІВА КАРС» № ВК-0000112 від 19.09.2016 р. вартість відновлювальних робіт транспортного засобу Brilliance M1 державний реєстраційний номер [NUMBER] складає 19 200,00 грн. Отже вартість відновлювального ремонту означеного транспортного засобу розраховується із вартості відновлювальних ремонтних робіт, вартості замінних складових (запчастин), вартості лакофарбних матеріалів і складає 31 912,49 грн (19 200,00 + 7 960,49 + 4 752,00). Позивач просить стягнути на її користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у сумі 11 316,61 грн, або кошти у сумі 20 595,88 грн. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 ЦК України і з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Згідно статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідно до статті 3 означеного Закону є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно статті 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 цього Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Отже сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик, втім договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортної пригоди слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України); особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно частин першої, четвертої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Отже право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань: деліктному та договірному. Він вільно на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди, у такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 14.09.2016 р. у справі №6-725цс16). Позивач, враховуючи, що автомобіль Toyota державний реєстраційний номер [NUMBER] в місті Києві на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди належав на праві власності [PERSON] і був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4499097 від 31.07.2015 р., враховуючи розмір страхового відшкодування, враховуючи вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Brilliance M1 державний реєстраційний номер [NUMBER] (звіт № 16-D/11/1 від 03.09.2016 р.), вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, яка розраховується із вартості відновлювальних ремонтних робіт, вартості замінних складових (запчастин), вартості лакофарбних матеріалів і складає 31 912,49 грн, враховуючи, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, знаходить, що різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) слід стягнути з власникана момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди автомобіля Brilliance M1 державний реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно пункту четвертого постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статтей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправильними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначені розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід врахувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача матеріальні збитки, заподіянірезультаті дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду у сумі 20 595,88,10 грн, означені кошти є різницею між фактичним розміром шкоди, заподіяної [PERSON] внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За змістом частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В даному випадку, приймаючи до уваги посилання позивача на спричинення їй моральної шкоди, та, враховуючи те, що у зв`язку із протиправними діями відповідача позивачу довелося докладати значних зусиль для відновлення її порушених прав, що стало причиною її моральних страждань, суд погоджується з вимогами позивача про необхідність відшкодування такої моральної шкоди. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн, про яку просить позивача, отже дана вимога підлягає задоволенню. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі судові витрати у виді судового збору в розмірі 768,40 грн, а також витрат, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, в розмірі 52,60 грн відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved