Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа Комунальне підприємство «Житлосервіс «Світанок» про зобов'язання відповідача усунути перешкоди позивачу у користуванні квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS], шляхом надання вільного доступу до квартири та комплекту ключів від цієї квартири; визначення порядку володіння та користування вказаною квартирою, надавши у володіння та користування позивачу: 2 житлову кімнату 18,1 кв. м, 8 житлову кімнату - 12,3 кв. м та відповідачу: 10 житлову кімнату - 32,1 кв. м, 11 житлову кімнату - 11,8 кв. м, залишити у спільному користуванні: 1 коридор - 9,8 кв. м, 3 ванну кімнату - 6,9 кв. м, 4 ванну кімнату - 2,8 кв. м, 5 коридор 5,0 кв. м, 6 вбиральню - 0,9 кв. м, 7 кладову - 1,0 кв. м, 9 кухню - 14,3 кв. м, а також поділити особовий рахунок зі сплати комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території по квартирі, розташованій за адресою: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, [ADDRESS], на два окремих особових рахунка у відповідності із вищевказаним встановленим між сторонами, порядком володіння та користування квартирою, враховуючи фактичну площу володіння та користування кожною особою. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17.11.2016 року було визнано за позивачем право власності на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], яке було зареєстровано у встановленому законом порядку, у звязку з чим має право на користування квартирою та вільний доступ до неї. Відповідач, яка є співвласницею квартири, разом зі своєю дочкою зареєстрована у спірній квартирі та чинить перешкоди позивачу у користуванні квартирою - не пускає позивача чи її представника до квартири, не надає ключів від квартири та вільного доступу до квартири. 23.03.2017 року позивачем було направлено відповідачу листа-вимогу про усунення перешкод у користуванні квартирою та надання вільного доступу до квартири та ключів від неї. На даний час відповідач вимоги позивача не виконала та продовжує порушувати права позивача на користування своєю власністю, що і стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду. Сторони, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не зявилися. Представник позивача надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Причини неявки відповідачів та представника третьої особи суду не відомі. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17.11.2016 року за [PERSON], [INFO], у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 27.11.2015 року, визнано право власності на 1/2 частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказане право власності зареєстроване у встановленому законом порядку, про що свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №78906588 від 26.01.2017 року. Згідно довідки про склад сімї №2642 від 14.03.2017 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. 23.03.2017 року позивач на адресу відповідача надсилала лист-вимогу, за яким відповідача позивач просить передати [PERSON] як її представнику екземпляр ключів від квартири, не чинити перешкоди у доступі до квартири, визначитися з порядком користування та здійснити поділ особових рахунків з оплати комунальних послуг. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У ст. 151 ЖК України вказано, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Статтею 317 ЦК України встановлено зміст права власності: власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» передбачено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п.п.41, 42 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992 року, розподіл загальних витрат на освітлення, опалення, ремонт підсобних приміщень квартир, в яких проживає два і більше власників, провадиться за узгодженням мешканців квартири. Спори між власниками у квартирах, в яких проживає два і більше власників про розподіл витрат на оплату комунальних та інших послуг розв'язуються судом. Аналізуючи викладене вбачається, що сторони є співвласниками квартири, розташованої за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Ломоносова, 6/16, а тому мають рівні права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, співвласники несуть свої зобовязання щодо сплати комунальних послуг, відповідно до розміру їх часток. В той же час, єдиний спосіб щодо встановлення окремих рахунків по сплаті за комунальні послуги є визначення порядку володіння та користування квартирою. З огляду на викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved