Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з вищенаведеним позовом мотивуючи його тим, що вона проживала разом з відповідачем однією сім`єю зареєстрованою по релігійним канонам у період з 11.06.1995 р. по 01.04.2008 р., згідно із нормами ч. 2 ст. 3 СК України. Від сімейних відносин з відповідачем у них народилося двоє дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.03.2016 р. у справі № 754/17380/15-ц, відповідача було зобов`язано сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі ј частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а також щодо іншого сина, який на той момент був студентом НМУ ім. О.О. Богомольця, аліменти у розмірі 1/6 всіх видів заробітку щомісячно, до закінчення навчання. На сьогоднішній день молодший син [PERSON] здобуває вищу освіту у Київському інституті музики ім. Р.М. Глієра таким чином на нього розповсюджується норма ст. 199 СК України на денній формі навчання. У зв'язку з продовженням навчання син потребує матеріальної допомоги так як не має можливості влаштуватися на роботу, а матеріавльної допомоги, яку вона надає, йому недостатньо. Оскільки, відповідач є працездатним, виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати дитину, позивачка вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти ј частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які вона просить стягувати з відповідача щомісячно до досягнення сином двадцяти трьох років. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.12.2019 р. було відкрито спрощене позовне провадження, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. У судове засідання з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги та просив їх задовільнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, шляхом надіслання судової повістки та розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає умовам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення сторони, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що вона проживала разом з відповідачем однією сім`єю зареєстрованою по релігійним канонам у період з 11.06.1995 р. по 01.04.2008 р., згідно із нормами ч. 2 ст. 3 СК України. Від сімейних відносин з відповідачем у них народилося двоє дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.03.2016 р. у справі № 754/17380/15-ц, відповідача було зобов`язано сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі ј частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а також щодо іншого сина, який на той момент був студентом НМУ ім. О.О. Богомольця, аліменти у розмірі 1/6 всіх видів заробітку щомісячно, до закінчення навчання. За вимогами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 199 СК України, визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки № 253/19 від 13.12.2019 р. [PERSON] навчається на другого курсу денного (стаціонарного) відділення Державного вищого навчального закладу Київському інституті музики ім. Р.М. Глієра (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а також враховує вимоги ст. 182 СК України. Суд бере до уваги те, що син [PERSON] навчається за державним замовленням і коштів для оплати за навчання не потребує, однак і не має можливості працювати, так як навчається на денній формі навчання. За таких обставин вимоги позивача є обгрунтованими та належать до задоволення та стягненню аліментів ј частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які вона просить стягувати з відповідача щомісячно до досягнення сином двадцяти трьох років. На підставі викладеного,

Outcome: approved