Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили наступне. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 30.07.2013 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2013 року в частині скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано за [PERSON] право власності на ? частину гаража [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] в порядку поділу спільного майна право власності на ? частину автомобіля Fiat SCUDO, 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. У задоволенні вимоги [PERSON], про визнання автомобіля HUNDAI, модель TUCSON, реєстраційний номер [NUMBER], спільною сумісною власністю та визнання за ним права власності на ? частину вказаного автомобіля відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.09.2013 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 30.07.2013 року залишено без змін. Відповідно до довідки оцінювача, спеціаліста - товарознавця № 470 від 19.11.2013 року вартість автомобіля Fiat SCUDO складає 51708 грн. 71 коп. З огляду на вищевикладене, просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь грошову компенсацію ? частки у спільній частковій власності автомобіля Fiat SCUDO, що становить 25854 грн. 35 коп., а також судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. На адресу суду були надані письмові заперечення, в яких відповідач просить суд слухання справи проводити за його відсутності, проти позову заперечує у повному обсязі з тих підстав, що він є неналежним відповідачем, оскільки не є власником автомобіля Fiat SCUDO, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Крім того, вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вартості автомобіля. На підставі ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без фіксації судового процесу. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. За вимогами ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Виходячи з аналізу зазначеної норми, у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України, слід дійти висновку, що всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні мови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Передбачене чинним законодавством право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. При цьому зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Так судом встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2013 року позов [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], ПП «Корвет», про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину гаража [ADDRESS]. В іншій частині позову відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], ПП «Корвет», Служба у справах дітей Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради, Служба у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Запорізької міської ради, [PERSON], як законний представник малолітнього [PERSON], про поділ спільно нажитого майна подружжя та про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на ? частку автомобіля HYUNDAI, модель TUCSON, тип легковий пасажирський, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований на ім'я [PERSON], залишивши його у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] В іншій частині позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 30.07.2013 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2013 року в частині визнання за [PERSON] права власності на ? частину гаража [ADDRESS], в частині відмови у визнанні за нею права власності на ? частину автомобіля Fiat SCUDO, 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], а також в частині задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання автомобіля HYUNDAI, модель TUCSON, реєстраційний номер [NUMBER], спільною сумісною власністю та визнання за [PERSON] права власності на ? частину вказаного автомобіля скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано за [PERSON] право власності на ? частину гаража [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] в порядку поділу спільного майна право власності на ? частину автомобіля Fiat SCUDO, 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. У задоволенні вимоги [PERSON] про визнання автомобіля HUNDAI, модель TUCSON, реєстраційний номер [NUMBER], спільною сумісною власністю та визнання за ним права власності на ? частину вказаного автомобіля відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] про визнання права спільної сумісної часткової власності на автомобіль Fiat SCUDO, 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], Апеляційний суд Запорізької області виходив з того, надані сторонами докази не містять даних про те, що право власності на автомобіль на час ухвалення рішення судом першої інстанції набула інша особа, а тому достатніх підставі вважати, що на момент ухвалення рішення спірний автомобіль являється відчуженим, у суду не було. Тобто, судом апеляційної інстанції у своєму рішенні встановлено, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції власником автомобіля Fiat SCUDO, 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], був [PERSON] Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.09.2013 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 30.07.2013 року залишено без змін. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, [PERSON] є власником автомобіля Fiat SCUDO, 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] Так, основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, відповідно до якого закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Вказаний автомобіль, таким чином, є неподільною річчю в розумінні положень ст. 183 ЦК України. Крім того, судом встановлено, що автомобіль Fiat SCUDO, 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], був поставлений на облік 19.04.2006 року з видачею тимчасового реєстраційного талону та державних номерів на ім'я [PERSON] 13.07.2006 року, видано свідоцтво про реєстрацію [NUMBER]. 07.02.2013 року, вказаний транспортний засіб було знято з обліку для продажу. Таким чином, оскільки вказаний транспортний засіб, який є спільним сумісним майном подружжя, проданий, тому частка його вартості має бути стягнута на користь позивача згідно оцінки вартості вказаного майна, проведеного спеціалістом - товарознавцем [PERSON] Так, згідно довідки № 470 від 19.11.2013 року, середньо ринкова вартість автомобіля «Fiat SCUDO», становить 51708 грн. 71 коп., відповідно, ? частка його вартості становить 25854 грн. 35 коп., має бути стягнута з відповідача на користь позивача, як її гарантована частка. Згідно письмових заперечень, відповідач не погодився з проведеною позивачем оцінкою вартості автомобіля, при цьому жодних клопотань з приводу проведення судової автотоварознавчої експертизи до суду не надходило. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких підстав, суд приймає за основу довідку № 470 від 19.11.2013 року з визначення вартості автомобіля, проведене на замовлення позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved