Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що 01 січня 2012 року між нею та [PERSON] був укладений письмовий договір позики, згідно якого вона передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 870 750 грн. для розвитку ювелірного бізнесу під 22% річних зі строком повернення 01 січня 2015 року, що підтверджується розпискою [PERSON] про отримання вказаних грошових коштів. В передбачений договором строк, відповідач кошти не повернула, тому [PERSON] виходячи з положень ст. ст. 526, 527, 530, 1047, 1049 ЦК України звернулася до суду з позовом та просила стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики від 01 січня 2012 року станом на 15 квітня 2015 року в сумі 1968955 гривень 77 копійок, яка складається: 870 750 гривень - основний борг, 22 проценти річних - 913928 гривень 83 копійки, 3 процента річних - 7514 гривень 69 коп., інфляційні нарахування - 176762 гривні 25 коп. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2016 року справа передана на розгляд судді Куцин В. М. (а.с.2 т.2). В судовому засіданні представник позивача [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Суду пояснила, що відповідач в строк передбачений договором позики, кошти її довірителю не повернула, тому підлягає стягненню з неї сума позики, сума відсотків згідно умов договору та штрафних санкції на загальну суму 1968955 гривень 77 копійок, яка визначена відповідно до розрахунку доданому до позову. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася повторно. Про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином за місцем реєстрації (а.с.19,29,38 т. 2). Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився направив на адресу суду повідомлення про припинення представлення інтересів [PERSON] (а.с.21 т.2). Враховуючи згоду представника позивача, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 202 ЦК України, вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 01 січня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики (письмова розписка), предметом якого було передання у власність [PERSON] грошових коштів в розмірі 870 750 грн., для розвитку ювелірного бізнесу під 22% річних зі строком повернення 01 січня 2015 року (а.с.25т.1). Розписка складена та підписана [PERSON] особисто, що відповідає вимогам цивільного законодавства. Зазначена обставина підтверджена належними та допустимими доказами: висновком судової почеркознавчої експертизи №2/101 від 08.02.2016 року, яким встановлено що рукописний текст розписки від 01.01.2012 року про отримання 870 750 гривень виконаний [PERSON], підпис виконано теж [PERSON], але з навмисною зміною ознак власного підпису (а.с. 129-132), рішенням Миргородського міськрайонного суду від 28.04.2016 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики від 01.01.2012 року не укладеним, що набрало законної сили, яким в задоволенні позову відмовлено. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей,або. інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення коштів за розпискою визначений 01.01.2015 року з урахуванням 22% річних, що нараховувалися щомісяця до дня повернення позики (а.с.25 т.1). 16 березня 2015 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з письмовою вимогою про повернення коштів з процентами за користування позикою (а.с.8-10), однак станом на 15 квітня 2015 року борг не повернуто. Тому суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення суми позики 870 750 грн. та процентів відповідно до розписки за період з 01.01.2012 року до 15.04.2015 року -913928,83 грн. Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У разі порушення зобов'язання згідно вимог ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума інфляційних нарахувань боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 01.01.2015 року по 15.04.2015 року становить 176 762,25 грн. = 1 047 512,25 (1,203 (коефіцієнт інфляції) х 1,203 870 750 грн.(сума боргу) - 870 750 грн. (основний борг.). Розмір трьох процентів річних за період з 01.01.2015 року по 15.04.2015 року становить 7514,69 грн. = (870 750 грн. х 3 х 105 : 365:100). Проаналізувавши всі докази в сукупності суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по договору позики укладеному 01 січня 2012 року між, [PERSON] та [PERSON] станом на 15.04.2015 року в розмірі 1968 955,77 грн. ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. В зв'язку з задоволенням позову відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати, 3654,00 грн. сплаченого судового збору при звернені до суду (а.с.1т.1).

Outcome: approved