Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в 2003 році було зареєстровано шлюб між позивачем та [PERSON]. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 19 січня 2014 року рішенням Верхньодніпровського районного суду було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. З відповідача стягуються аліменти, проте жодного разу вони не були сплачені. Зараз постало питання про розподіл майна, набутого за час шлюбу. Відповідач вимагає, щоб позивач повернула йому всі речі та бажає залишити її ні з чим. Домовленості про поділ майна не досягнуто, у зв'язку з чим позивач просила суд поділити майно, набуте за час шлюбу з [PERSON], виділивши позивачу: спальний гарнітур: ліжко двомісне 1 шт., комод 1 шт., приліжкові шафи 2 шт.; трельяж 1 шт.; шафа для одежі 1 шт.; стіл для комп'ютера 1 шт.; крісло для роботи на комп'ютері 1 шт.; телевізор «Самсунг» 1 шт.; конвектори 3 шт.; пральну машина «Індезит»; холодильник «Снайга» 1 шт.; водонагрівач 1 шт. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, зауважила, що вона з відповідачем не можуть добровільно поділити майно, у зв'язку з чим неодноразово викликала міліцію. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 15 листопада 2003 року до 19 січня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 19 січня 2014 року на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 8 січня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. За час шлюбу подружжям було придбано майно. Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідачем не надано доказів, того, що майно, яке позивач вважає спільним майном подружжя, було набуто не за час шлюбу та є особистою приватною власністю дружини або чоловіка. У зв'язку з чим суд приходить до висновку, що за час шлюбу подружжям було набуто наступне майно: спальний гарнітур вартістю 2300 грн.; стіл для комп'ютера вартістю 400 грн.; крісло для роботи на комп'ютері вартістю 600 грн.; килим овальний вартістю 800 грн.; стінка меблева з 6 секцій вартістю 1600 грн.; диван вартістю 800 грн.; крісло 2 шт. вартістю 400 грн..; пуфік 2 шт. вартістю 300 грн.; телевізор «Самсунг» вартістю 1100 грн.; ДВД «Панасонік» 800 грн.; килим на підлогу вартістю 100 грн.; конвектори 3 шт. вартістю 2200 грн.; доріжка килимова 2 шт. вартістю 120 грн.; прасувальна дошка вартістю 40 грн.; пральна машина «Індезіт» вартістю 2400 грн.; холодильник «Снайга» вартістю 1200 грн.; кухонний гарнітур вартістю 1500 грн.; вентилятор вартістю 50 грн.; чайний сервіз вартістю 80 грн.; кофейний сервіз вартістю 70 грн.; каструлі 4 шт. вартістю 130 грн.; водонагрівач вартістю 900 грн. на загальну вартість 17890 грн. Дане майно суд вважає спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина і чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Враховуючи те, що між подружжям не досягнуто згоди про поділ спільного сумісного майна, суд вважає за необхідне поділити дане майно, приймаючи до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей. Згідно зі ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Судом встановлено, що малолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], мешкають разом з позивачем, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради № 464 від 3 квітня 2014 року (а.с.7). Відповідач не сплачує аліменти на утримання дітей. На підставі встановлених судом обставин, суд приходить до висновку про необхідність збільшення частки майна дружини, з якою проживають діти та в порядку розподілу майна виділити [PERSON] наступне майно: спальний гарнітур: ліжко двомісне 1 шт., комод 1 шт., приліжкові шафи 2 шт.; трельяж 1 шт.; шафа для одежі 1 шт.; стіл для комп'ютера 1 шт.; крісло для роботи на комп'ютері 1 шт.; телевізор «Самсунг» 1 шт..; пральна машина «Індезит»; холодильник «Снайга» 1 шт.; водонагрівач 1 шт. на загальну суму 11 100 грн., [PERSON] виділити: килим овальний; стінка меблева з 6 секцій; диван; крісло 2 шт.; пуфік 2 шт.; ДВД «Панасонік»; килим на підлогу; конвектори 3 шт.; доріжка килимова 2 шт.; прасувальна дошка вартістю; кухонний гарнітур; вентилятор; чайний сервіз; кофейний сервіз; каструлі 4 шт. на загальну суму 6790 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] законним та обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивачем було понесено судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп., суд приходить до висновку, що сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved