Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про визнання частково недійсним договору страхування, стягнення страхового відшкодування та інших сум. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06 червня 2018 року між нею та Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) №АЗ - 040/000/18000012 предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Nissan Patrol» з р.н. [NUMBER] (кузов № [NUMBER] ), який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить їй. Страховими випадками відповідно до п.9 вищевказаного Договору є дорожньо-транспортна пригода, протиправні дії третіх осіб, інші випадкові події, викрадення. Страхова сума за даним договором добровільного страхування становить 1 000 000,00 грн. та франшиза 5% від страхової суми. Згідно з п.20.9 Договору виплата страхового відшкодування при викраденні транспортного засобу проводиться двома частинами: -30% суми страхового відшкодування - протягом 30 (тридцяти) робочих днів після відкриття кримінального провадження за фактом викрадення ТЗ і надання Страхувальником Страховику всіх необхідних документів; -70% суми страхового відшкодування - протягом 20 (двадцяти) робочих днів після закінчення досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження тощо) та надання Страхувальником всіх документів, вказаних в п. 20.2 цього Договору, але не раніше, ніж через 2 (два) місяці з дня відкриття кримінального провадження. Однак вважає, що вказані положення Договору порушують її права як споживача і є несправедливими, оскільки відповідно до умов кримінально-процесуального законодавства при невстановленні осіб причетних до незаконного заволодіння її автомобілем досудове розслідування може бути неодноразово продовжено (фактично безкінечно до спливу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності), тому умову Договору щодо виплати 70 % страхового відшкодування без встановлення граничного терміну виплати, вважає несправедливою, такою, що суперечить чинному законодавству України, порушує її права як споживача, а тому відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК, просить суд визнати недійсним п.20.9 «а» Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) №АЗ - 040/000/18000012 від 06 червня 2018 року в частині умов виплати 70% суми страхового відшкодування при викрадені транспортного засобу, а саме: «70% суми страхового відшкодування - протягом 20 (двадцяти) робочих днів після закінчення досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження тощо) та надання Страхувальником всіх документів, вказаних в п. 20.2 цього Договору, але не раніше, ніж через 2 (два) місяці з дня відкриття кримінального провадження». Також вказує на те, що 01 червня 2019 року приблизно о 20 годині 40 хвилин автомобілем «Nissan Patrol» з р.н. [NUMBER] незаконно заволоділа невідома особа поблизу будинку №3а по вул. Микулинецькій в м. Тернопіль. Відомості про дане кримінальне правопорушення 04 червня 2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019210010001651, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України. 04 червня 2019 року [PERSON] (експлуатант відповідно до Договору) у зв`язку з настанням страхового випадку звернувся до Західної дирекції ПрАТ «УПСК» з повідомленням про страховий випадок. Відповідно до листа №3632 від 13 серпня 2019 року ПрАТ «УПСК» повідомило [PERSON] (Експлуатанта) про відмову у виплаті страхового відшкодування з підстав порушення вимог пункту 19.2.6. Договору страхування Страхувальник, зокрема у встановлений Договором страхуванні формі та строк, не повідомив Страховика про зміну режиму зберігання застрахованого транспортного засобу. Вважає підстави вказані відповідачем для відмови у виплаті стахового відшкодування незаконним та такими, що не ґрунтуються на умовах укладеного між ними Договору страхування, оскільки автомобіль «Nissan Patrol» р.н. [NUMBER] у момент його викрадення (20 годині 40 хвилин) не повинен був заходитися на охоронюваній стоянці, а відтак просить стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування по страховому випадку «Викрадення» в розмірі 950 000,00 грн. Крім того відповідно до п. 19.1.3. Договору просить стягнути з ПрАТ «УПСК» майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені у розмірі 0,01% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування, що становить 17195,00 грн. Крім того вважає, що у відповідності до ч.2 ст.265 ЦК України з відповідача підлягає стягненню на її користь 9 500 грн. інфляційних збитків за період прострочення виплати страхового відшкодування та 14 125,20 грн. - 3% річних. Ухвалою суду від 10 лютого 2020 року відкрито провадження у вищевказаній справі. 10 березня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позов у якому відповідач ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного. Із наданих пояснень Експлуатанта транспортного засобу слідує, що Експлуатант ТЗ на момент залишення ТЗ за місцем його викрадення, суб`єктивно прийшов до висновку, що залишає ТЗ на автомайданчику який охороняється. На спростування цих доводів ПрАТ «УПСК» отримано відповідь від Товариства з обмеженою відповідальністю «МЖК ІрЛАГА», в якому вказано, що охорона прибудинкової території за адресою [ADDRESS] , не здійснюється, що також підтверджується відповіддю отриманою від слідчого відділу Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, у якій зазначено, що незаконне заволодіння транспортним засобом NISSAN PATROL, р.н. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] було здійснено з території, яка не перебуває під охороною. Таким чином Експлуатант ТЗ мав усвідомлювати та враховувати, що залишення ТЗ на вечірній та нічний час доби (з 23.00 до 07.00 години) на стоянці, вимагає виконання ним обов`язків передбачених п. 18.10 та пп. 19.2.9. п. 19.2. Договору та проведення оцінки відповідності території для паркування транспортних засобів за адресою вул. Микулинецька, 3а у м. Тернополі, встановленим Договором страхування ознакам - Автомайданчика, що знаходиться під охороною. Також зберігання ТЗ на вечірній та нічний час доби (з 23.00 до 07.00 години) не на автостоянці, що знаходиться під охороною, відповідно до пп. 19.2.6. п. 19.2. Договору страхування, є обставиною, що має істотне значення для оцінки ступеню страхового ризику проте як вбачається із матеріалів страхового розслідування Страхувальник не виконав передбаченого пп. 19.3.3. п. 19.3 Договору страхування обов`язку щодо письмового повідомлення Страховика про будь-яку зміну страхового ризику протягом двох робочих днів з моменту таких змін, тобто до 03 червня 2019 року. Щодо доводів позивача про визнання недійсним умов договору страхування передбачених п.20.9 а), вказує на те, що із договірних відносин, що виникли між сторонами спору, вбачається, що позивач при підписанні договору страхування був ознайомлений з його змістом, погодився з ним та виконував умови договору. Під час дії договору страхування жодна із сторін не зверталася одна до одної з пропозиціями щодо включення або виключення окремих частин правочину, а з вимогою про недійсність окремих умов договору позивач звернувся лише після відмови йому у страховій виплаті. Позивач, не визначив з посиланням на ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у якій перераховані види несправедливих умов договору, яким чином п. 20.9. а) Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу (АВТОКАСКО) № АЗ-040/000/18000012 від 06.06.2018 року встановлює несправедливі умови. Єдиним доводом, позивача щодо несправедливості виплати страхового відшкодування двома частинами: - 30% та 70 % суми страхового відшкодування, є наведення прикладу одного із можливих сценаріїв здійснення другої частини страхової виплати. Аналізуючи заявлені позивачем вимоги та підстави на які він посилається в їх сукупності, відповідач, вважає що при укладенні Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу (АВТОКАСКО) № АЗ-040/000/18000012 від 06.06.2018 року права позивача порушені не були. Позивачем не доведено, що умови договору про виплату страхового відшкодування двома частинами: - 30% та 70 % суми страхового відшкодування, обмежують або порушують його права, оскільки останнім не надано належних доказів порушення відповідачем вимог чинного законодавства України. 22 травня 2020 року представник позивача [PERSON] надав суду відповідь на відзив у якій вказує, що повідомлення про страховий випадок було внесене експлуатантом [PERSON] до ПрАТ «УПСК» в строки передбаченні п.20.1.6 Договору, будь-якого умислу на свідоме повідомлення страховикові неправдивої інформації про страховий випадок в останнього не було. Також умови зберігання транспортного засобу у вечірній та нічний час доби з 23.00 години вечора по 07.00 годину ранку на охоронюваній стоянці визначені п.3.1 Заяви про укладення договору добровільного страхування наземного транспорту, проте Договором страхування такі умови не визначені, а відтак передбачені в Договорі обов`язки страхувальником порушенні не були. Крім того вважає, що умовами договору не передбачено зберігання автомобіля на охоронюваній стоянці після 07.00 год., а відтак зважаючи на час викрадення транспортного засобу - 20 год. 40 хв. порушення умов зберігання не є правомірною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. У заперечені на відповідь на відзив надісланих суду 17 червня 2020 року представник відповідача Овчаренко Р.В. зазначає, що сторони Договору правомірно та без порушень імперативних положень актів цивільного законодавства, самостійно врегулювали свої відносини на власний розсуд, створивши обов`язкове для обох сторін правило поведінки у спірних правовідносинах, а відтак усі ризики виконання/невиконання умов Договору сторони несуть в обсязі та на підставах передбачених Договором. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та у відповіді на відзив та просили позов задовольнити. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» - адвокат Овчаренко Р.В. в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав зазначених у відзиві на позов та запереченні на відповідь. Заслухавши думку сторін у справі та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав: Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] транспортний засіб марки «Nissan Patrol», реєстраційний номер [NUMBER] , належить [PERSON] . 06 червня 2018 року між [PERSON] (Страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (Страховик) в особі директора Західної дирекції ПрАТ «УПСК» [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) №АЗ - 040/000/18000012 (далі - ПрАТ «УПСК»). Предметом договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) №АЗ - 040/000/18000012 є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Nissan Patrol» з р.н. [NUMBER] (кузов № [NUMBER] ). Страховим випадком згідно умов договору є викрадення, крадіжка, грабіж, розбій, незаконне заволодіння транспортним засобом (п. 9.4 Договору). Страхова сума становить 1 000 000 (п. 10 Договору) та франшиза 5% (п. 13 Договору). Згідно висновку судового експерта Мазур Михайла Степановича №544/19 складеного 28 грудня 2019 року середня ринкова вартість транспортного засобу «Nissan Patrol», білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , 2010 року випуску, vin-код № [NUMBER] станом на 01 червня 2019 становить 974 300,00 грн. 04 червня 2019 року [PERSON] (водій транспортного засобу/Експлуатант) звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою-повідомленням (Автокаско) про те, що 31 травня 2019 року він залишив транспортний засіб «Nissan Patrol» р.н. [NUMBER] на охоронюваній стоянці з відеокамерами на території офісу по вул. Микулинецька, 8а в м. Тернополі, проте 04 червня 2019 року о 07 год. 55 хв. приїхавши на роботу виявив відсутність транспортного засобу про що повідомив працівників поліції та через деякий час звернувся до страхової компанії по даному факту. 04 червня 2019 року за заявою [PERSON] внесенні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за №12019210010001651 кваліфікованого за ч.3 ст.289 КК України про що свідчить відповідний витяг з якого вбачається, що у період часу із 14 год. 00 хв. 31 травня 2019 року по 08 год. 00 хв. 04 червня 2019 року невідома особа перебуваючи по вул. Микулинецькій на парковці біля будинку №3а, незаконно заволоділа транспортним засобом «Nissan Patrol» білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , 2010 року випуску, vin-код № [NUMBER] , чим спричинила [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 1 000 080 грн. Листом ПрАТ «УПСК» від 13 серпня 2019 року за №3632/19 [PERSON] відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки виходячи із визначення поняття автостоянка, яке міститься у п. 18.10. Договору страхування автостоянка (майданчик) що знаходиться під охороною - місце для паркування автотранспорту у відведених та спеціально обладнаних місцях для паркування автотранспорту, визначених органами міської влади, з відповідальністю за збереження автотранспорту, місця для паркування, оснащені необхідним обладнанням (спеціальні технічні пристрої/огорожа, в`їзні та виїзні бар`єри, шлагбауми, приміщення для охоронців тощо, які можна використовувати для запобігання викраденню транспортних засобів). Відповідно до отриманих відповідей з ТзОВ «Ірлага» та слідчого відділу Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, охорона прибудинкової території за адресою вул. Микулинецька, 3а у м. Тернополі, не здійснюється. Тобто проведеним розслідуванням даної події встановлено, що транспортний засіб було залишено на території, яка не перебуває під охороною. Також, підставою для відмови страхової виплати ПрАТ «УПСК» вказує на порушення вимог пункту 19.2.6. Договору страхування: Страхувальник, у встановлені Договором страхування формі та строк, не повідомив Страховика про зміну режиму зберігання застрахованого транспорт засобу, оскільки відповідно до п. 3.1 Заяви на укладання договору добровільного страхування наземного транспортного засобу (АВТОКАСКО), на підставі якої укладено Договір страхування, Страхувальник просив застрахувати транспортний засіб NISSAN PATROL, р.н. [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] за умови, що транспортний засіб в вечірній та нічний час доби (з 23.00 до 07.00 години) зберігатиметься під охороною, що не відповідало дійсності. Право Страховика на відмову у виплаті страхового відшкодування встановлено підпунктом 19.3.10 Договору страхування, за яким Страховик вправі відмовити у виплаті страхового відшкодування на умовах передбачених Договором та/або Правилами та/або законодавством. Згідно з підпунктом 22.1.3. Договору підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є подання Страхувальником та/або Експлуатантом свідомо неправдивих відомостей про предмет Договору або про (обставини) настання страхового випадку. Відповідно до підпункту 22.1.7. Договору підставою для відмови у виплаті страхового відшкодував є невиконання та неналежне виконання Страхувальником та/або Експлуатантом обов`язків зазначених в Договорі. Страхування є одним із засобів, покликаних мінімізувати ризики, пов`язані з можливим знищенням або пошкодженням такого майна. Економічне призначення майнового страхування полягає у відшкодуванні збитків, заподіяних внаслідок пошкодження чи знищення майна при настанні страхових випадків, визначених законодавством або обумовлених договором. Отже, мета такого страхування компенсування шкоди. Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі статтею 982 ЦК України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування є вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України «Про страхування»). Відповідно до статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Яка саме подія визнається страховим випадком має бути детально зазначено у договорі страхування. Відповідно до п. 18.12 Договору страховим випадком є подія передбачена цим Договором страхування, яка відбулася в період дії договору і не підпадає під обмеження страхування та виключення із страхових випадків, згідно з цим Договором, з настанням якої виникає обов`язок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування на умовах цього Договору. Відповідно до п. 19.2.6 Договору страхувальник при укладенні цього Договору зобов`язаний надати інформацію страховику про відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки ступеню страхового ризику і надалі протягом двох робочих днів з моменту будь-яких змін такої інформації (будь-якої зміни страхового ризику) у письмовій формі повідомляти про це страховика. Згідно п.20.1.6 Договору страхувальник/експлуатант зобов`язаний письмово повідомити страховика шляхом подання заяви-повідомлення про настання події що має ознаки страхового випадку протягом двох робочих днів з дня її настання із зазначенням причини, обставин, характеру події і розміру збитків. Таким чином, враховуючи умови договору та норми цивільного законодавства Страхувальник мав повідомити Страховика до 04 червня 2019 року включно про настання події що має ознаки страхового випадку (оскільки 1 червня 2019 року та 2 червня 2019 року припадали на неробочі дні (вихідні), тому повідомлення повинно було здійснено протягом двох робочих днів, тобто 03 червня 2019 року або 04 червня 2019 року). Як встановлено в судовому засіданні експлуатант [PERSON] 04 червня 2019 року повідомив ПрАТ «УПСК» про настання страхового випадку, а відтак у страховика виник обов`язок виплати страхового відшкодування за умови відсутності підстав для відмови у ньому. Страховик вправі відмовити страхувальникові у виплаті страхового відшкодування з підстав подання страхувальником та/або експлуатантом свідомо неправдивих відомостей про предмет Договору або про факт (обставини), наслідки настання страхового випадку в тому числі і відомостей зазначених у Заяві на страхування (п.22.1.3 Договору). Так, при повідомленні свідомо неправдивих відомостей особа усвідомлює неправдивий характер відомостей, що вносяться, і те, що вони не відповідають дійсності. При укладені Договору пункт 22.1.3. Договору відповідачем викладено як подання страхувальником та/або експлуатантом свідомо неправдивих відомостей про факт (обставини) та наслідки настання страхового випадку, при цьому наголошується саме на факт усвідомлення Страхувальником та/або Експлуатантом подання неправдивих відомостей. На думку суду в даному випадку, повідомлення експлуатантом [PERSON] про те, що автомобіль «Nissan Patrol» з р.н. [NUMBER] був залишений на охоронюваній стоянці, не є свідомо неправдивими відомостями, оскільки останній був переконаний, що стоянка знаходиться під охороною, так як здійснюється пропускний режим в будівлю, розміщені зовнішні камери спостереження, а відтак відсутні об`єктивні підстави вважати наявності у [PERSON] свідомого наміру та умислу на свідоме подання неправдивої інформації при цьому усвідомлюючи характер її неправдивості, тому останнім умов Договору порушено не було. Як вбачається із заяви на укладення договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) сторони у п.3.1, погодили, що транспортний засіб «Nissan Patrol» з р.н. [NUMBER] зберігатиметься у вечірній та нічний час доби (з 23.00 до 07.00 години) на автостоянці (майданчику), що знаходиться під охороною. При цьому вищевказана заява є підставою для укладання Договору добровільного страхування наземного транспорту одночасно з чим її заповнення не зобов`язує страховика укладати договір страхування на умовах зазначених у ній. Пунктом 21.2.21 Договору встановлено, що викрадення транспортного засобу в період з 23.00 години вечора до 07.00 години ранку наступного дня з місця, що не знаходиться під охороною (якщо цей договір укладено з умовою обов`язкового перебування транспортного засобу в період з 23.00 години вечора до 07.00 години ранку наступного дня на охоронюваній автостоянці чи майданчику) не визнається страховим випадком та виплата страхового відшкодування не здійснюється. Жодним пунктом Договору не передбачено обов`язок страхувальника зберігати транспортний засіб на охоронюваній стоянці чи майданчику в період з 23.00 години вечора до 07.00 години ранку наступного дня. Крім цього, як вбачається із листа Слідчого відділу Тернопільського відділу поліції головного управління Національної поліції у Тернопільській області, викрадення «Nissan Patrol» з р.н. [NUMBER] сталося 01 червня 2019 року приблизно о 20 годині 40 хвилин. Таким чином, страховий випадок стався в час, який не є обов`язковим для перебування застрахованого автомобіля на охоронюваній стоянці (відповідно до п.3.1 Заяви про укладення договору добровільного страхування наземного транспорту (АВТОКАСКО ) автомобіль повинен зберігатися у вечірній та нічний час доби з 23.00 години вечора по 07.00 годину ранку на охоронюваній стоянці). Аналізуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування позивачу з підстав порушення умов зберігання не ґрунтується на умовах укладеного Договору та є безпідставною, інші підстави для визнання даного випадку не страховим відсутні. Щодо визнання окремих умов договору недійсними суд зазначає наступне. За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. За змістом частини п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено у частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. У відповідності до п. 6 ст. З ЦК України добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з п.20.9 а) Договору виплата страхового відшкодування при викрадені транспортного засобу проводиться двома частинами: -30% суми страхового відшкодування - протягом 30 (тридцяти) робочих днів після відкриття кримінального провадження за фактом викрадення ТЗ і надання Страхувальником Страховику всіх необхідних документів; -70% суми страхового відшкодування - протягом 20 (двадцяти) робочих днів після закінчення досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження тощо) та надання Страхувальником всіх документів, вказаних в п. 20.2 цього Договору, але не раніше, ніж через 2 (два) місяці з дня відкриття кримінального провадження. Визначення відповідачем умов виплати 70% страхового відшкодування протягом 20 (двадцяти) робочих днів після закінчення досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження тощо) без зазначення граничного терміну виплати надає відповідачу право на здійснення страхової виплати у термін, який буде визначатися тільки страховою компанією, оскільки умови Договору щодо виплати 70 % страхової суми викладені так, що можуть бути здійснені фактично тільки після спливу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності (у даному випадку це становить п`ятнадцять років). Дана умова виплати 70 % страхового відшкодування обмежує страхувальника в отриманні відшкодування майнової шкоди у терміни, які є розумними та справедливими, і дає право Страховику відтерміновувати виплату решти страхового відшкодування у відповідності до викладених умов Договору, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін, можливість зловживати Страховиком своїми правами. Страхувальником договір був укладений з метою захисту своїх майнових інтересів у разі настання певних страхових подій, зокрема незаконного викрадення автомобіля. Відсутність можливості отримати страхове відшкодування у розумні строки завдають позивачеві шкоди, як споживачу, оскільки, страхування є одним із засобів, покликаних мінімізувати ризики, пов`язані з можливим знищенням або пошкодженням такого майна, і метою страхування є компенсування шкоди. Отже, існує невідповідність положень Договору п.20.9 «а» Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) №АЗ - 040/000/18000012 від 06 червня 2018 року в частині умов виплати 70% суми страхового відшкодування при викрадення транспортного засобу, принципам добросовісності, розумності, справедливості, рівності сторін у договорі; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди споживачеві. З огляду на викладене позов [PERSON] в частині визнання недійсним п.20.9 «а» Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) №АЗ - 040/000/18000012 від 06 червня 2018 року в частині умов виплати 70% суми страхового відшкодування при викрадені транспортного засобу, а саме: «70% суми страхового відшкодування - протягом 20 (двадцяти) робочих днів після закінчення досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження тощо) та надання Страхувальником всіх документів, вказаних в п. 20.2 цього Договору, але не раніше, ніж через 2 (два) місяці з дня відкриття кримінального провадження» та стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь [PERSON] страхове відшкодування по Договору добровільного страхування наземного транспорту (Автокаско) №АЗ - 040/000/18000012 від 06 червня 2018 року в сумі 950 000,00 (дев`ятсот п`ятдесят тисяч) гривень підлягає до задоволення. Крім цього позивач просить стягнути з відповідача неустойку (штраф, пеню) у відповідності до ч.3 п.1 ст. 20 Закону України «Про страхування» та 3% проценти річних, інфляційні втрати на суму боргу у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України. Зазначає, що відповідно до ч.3 п.1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до п. 19.1.3 Договору при настанні страхового випадку Страховик зобов`язаний здійснити виплату відшкодування у строк, передбачений Договором та Програмою страхування. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені у розмірі 0,01 % від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на період прострочення. Суд вважає що вказані вимоги позивача до задоволення не підлягають враховуючи наступне. Частиною 1. ст.530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Оскільки на момент настання страхового випадку, строк виконання зобов`язання відповідачем щодо сплати позивачу суми страхового відшкодування пов`язувався із умовами п.20.9 а) Договору, який є предметом спору у даній справі, зокрема спливом 20 робочих днів після закінчення досудового розслідування (його зупинення, складання обвинувального акту, закриття кримінального провадження тощо), тобто прийняття остаточного рішення органом досудового розслідування по факту викрадення застрахованого автомобіля, проте відповідне рішення органом досудового розслідування на момент пред`явлення позивачем вимоги щодо виконання відповідачем зобов`язання за договором у повному обсязі не прийняте, тому суд приходить до висновку, що відповідач не є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, а відтак відсутні підстави для застосування п. 19.1.3 Договору щодо сплати 0,01% пені від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування та штрафних санкцій відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Враховуючи викладене суд вважає, що у задоволенні позову в частині стягнення пені в розмірі 17 195,00 грн., інфляційні збитки за період прострочення в розмірі 9 500,00 грн. та 3% річних за період прострочення в розмірі 14 125,20 грн., слід відмовити. Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, із відповідача у дохід держави слід стягнути 9 500 гривень судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial