Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

[PERSON] , звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про виділ частки в натурі із майна, що є спільною частковою власністю, в якому просила, виділити їй у приватну власність житловий будинок літ. «А» з верандою літ. «а5» загальною площею -78,5 кв.м. , в тому числі житловою і плогцею 56.6 кв.м. до якого входить 2-1 прихожа ,2-2 - коридор , 2-3 - кімната , 2-4 - кухня, ,2-5 - кімната ,2-6 - кімната ,2-7 кімната ,2-8 - ванна , господарські будівлі та споруди : навіс літ «а6» ,, сарай літ «Б1», гараж літ. «В1», погреб літ.»В1/під.», вхід в підвал літ.»в» , Ѕ частина огорожі «1-2» , частина туалету «У» за адресою : [ADDRESS] та припинити право спільної часткової власності на житловий будинок за « [ADDRESS] . Свої позовні вимоги, мотивує тим, що вона є власником Ѕ частини житлового будинку що розташований по [ADDRESS] . Дане майно належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. В її фактичному користуванні знаходиться Ѕ частини житлового будинку, до складу якої входить: 2-1 - прихожа, 2-4 - кухня, 2-8 ванна (веранда літ «а5»), 2-2 коридор, 2- 3 кімната, 2-5 кімната, 2-6 кімната, 2-7 кімната (житловий будинок літ «А»), навіс літ «а6», сарай літ «Б1», гараж літ «В1», погреб літ «ВІ/під», вхід в підвал літ «в», Ѕ частина огорожі «1-2», Ѕ часина туалету літ «У». Відповідач [PERSON] є співвласником будинку, їй належить Ѕ частини вищевказаного будинку із відповідною часткою господарських будівель та споруд. Добровільно між нами щодо виділу часток будівлі в натурі, в позасудовому порядку не досягнуто. 25 травня 2020 року позивачка одержала висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна. За технічними показниками Ѕ частка житлового будинку, може бути виділена в окремий об`єкт нерухомого майна. Відповідно до зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про виділ у натурі з нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та визнання права власності на житловий будинок, [PERSON] , просить суд, виділити їй у приватну власність: житловий будинок літ. «А» з верандою літ. «а4» загальною площею 70,7 кв. м, в тому числі житловою площею 49,7 кв.м, до якого входить 1-1 тамбур, 1-2 коридор, 1-3 кімната, 1-4 кімната, 1-5 кімната, 1-6 кімната, 1-7 ванна, 1-8 кухня, господарські будівлі та споруди: навіс літ. «а3», сарай літ. «В», гараж літ. «Б», погреб літ. «Б/під», вхід в підвал літ «б», '/г частина огорожі «1-2», Уг частина туалету літ. «У» за адресою: [ADDRESS] , та припинити право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] . Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , в підготовчому судовому засіданні, первісний позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити, зустрічний позов визнала повністю, не заперечувала проти його задоволення. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] , в підготовчому судовому засіданні первісний позов визнала в повному обсязі та не заперечувала проти його задоволення, зустрічний позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, вивчивши матеріали справи, а саме: висновок про технічну можливість поділу об`єкта нерухомого майна № 120 від 25 травня 2020 року, копію технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS] , копію свідоцтва про право власності на спадщину за законом, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] , рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 10.02.2009 у справі № 2-176/09р., свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстраційне посвідчення [PERSON] , та враховуючи визнання позову відповідача за первісним позовом та визнання позову відповідача за зустрічним позовом, вважає позовні вимоги позивача за первісним позовом та позовні вимоги позивача за зустрічним позовом, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам па праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Згідно з ч. 1ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За змістом ч. З ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника , який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. З ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183,358,364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Як роз`яснено в П.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» /зі змінами/, у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Відповідно до п.6 вищенаведеної Постанови при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом /квартиру/. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року. Згідно ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved