Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , про стягнення аліментів в свою користь на їхню неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача. Позов обґрунтовується тим, що з 02.08.1997 року сторони перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15.02.2021 року. Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. [PERSON] самостійно несе обов`язки щодо виховання та утримання дитини. Коштів, які нерегулярно надає відповідач, не вистачає для повноцінного утримання дитини. [PERSON] працює на Рівненській АЕС, отримує постійний дохід, інших осіб на утриманні не має. Позивач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась та подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі та підтримує позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні 15.06.2021 року зазначив, що регулярно надає кошти на утримання дочки, а тому доводи, наведені позивачем у позовній заяві не відповідають дійсності. Разом з тим зазначив, що згідний сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки від свого заробітку. У судове засідання 06.07.2021 року відповідач не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Подав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. Неявка у судове засідання учасників справи повідомлених про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, не перешкоджає розгляду справи по суті, відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши надані у справі докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Сторони перебували у шлюбі з 02.08.1997 року, який розірвано рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15.02.2021 року. Зазначене підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15.02.2021 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм міжнародних актів та СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до абз.2 ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначальним в даному спорі про стягнення аліментів є обґрунтування розміру аліментів, достатнього для забезпечення гідного духовного та фізичного розвитку дитини, а також повне визнання позовних вимог відповідачем після початку розгляду справи по суті. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню із відповідача до Державного бюджету України.

Outcome: approved