Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до до [PERSON], [PERSON] про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05.02.2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та призначено у справі підготовче засідання. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19.02.2019 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що [PERSON] та [PERSON] перебували цивільному шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: дочку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]. Батьки малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків, з травня 2018 року не проживають разом з дітьми, не займаються вихованням та утриманням малолітніх дітей. Малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані разом матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Фактично малолітні діти проживають з травня 2018 року разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], де створені усі умови для проживання дітей, їх повноцінного розвитку, для дітей є ліжка, місце для ігор, необхідні речі. [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відвідують дитячий садочок КДНЗ № 10. Позивач в повному обсязі займається вихованням та утриманням [PERSON] та [PERSON], забезпечує їх усім необхідним (повноцінне харчування, одяг, взуття тощо), слідкує за станом здоров'я, усі питання вирішує вона, водить їх до дитячого садочку, підтримує постійний зв'язок з вихователями груп дошкільного закладу, діти завжди мають охайний вигляд. Відповідачі тривалий час не проживають з дітьми, не беруть участі у їх вихованні, матеріально їх не утримують, фізичним та духовним розвитком дітей, їх здоров'ям не цікавляться. Крім того, відповідач [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що написав у присутності головного спеціаліста Служби у справах дітей Виконкому Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради [PERSON] заяву від 24 вересня 2018 року. Мати дітей жодним чином не бере участі у вихованні дітей, бажання забрати дітей до себе не виявляє, не цікавиться їх життям, станом здоров'я, матеріально не допомагає, фізичним та духовним розвитком дітей не цікавиться, веде аморальній спосіб життя. Таким чином, відповідачі з дітьми тривалий час не проживають, вихованням дітей не займаються, не цікавляться станом здоров'я дітей, байдуже ставляться до виконання батьківських обов'язків, матеріально дітей не утримують, батько згоден на позбавлення його батьківських прав. У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися. Позивач надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Причини неявки відповідача суду не відомі. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 13.11.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, [PERSON] народилась [INFO]. Батьком записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON]. У відповідності до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 17.10.2014 року Виконавчим комітетом Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, [PERSON] народився [INFO]. Батьком записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON]. З Акту обстеження умов проживання, складеного Службою у справах дітей Сєвєродонецької міської ради від 05 листопада 2018 року вбачається, що для виховання та розвитку дітей створено такі умови: облаштовано життєвий простір для дітей, є ліжка, місце для навчання. Діти усім забезпечені, є одяг, взуття на усі сезони, отримують повноцінне харчування тощо. Стосунки традиції сім'ї: стосунки добрі, існує взаєморозуміння,діти дуже прив'язані до баби. Згідно до довідки, виданої Комунальним дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) комбінованого типу № 10 Сєвєродонецької міської ради № 370 від 26 вересня 2018 року, онуки [PERSON] [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відвідують комунальний дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу № 10 Сєвєродонецької міської ради з 08.08.2018 року. За цей час батько і мати дітей у закладі дошкільної освіти не з'являлися, батьківські збори не відвідували, інформацією щодо фізичного та психологічного стану дітей, їх адаптації, навчання і виховання не цікавилися ані особисто, ані телефоном, участі у житті групи та дошкільного закладу не брали. У відповідності до копії пояснення [PERSON] від 24 вересня 2018 року, останній не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З висновку Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради № 6232 від 07.11.2018 року вбачається, що Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадян [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відносно їх малолітніх дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, їх навчанням, підготовку до самостійного життя, матеріальним забезпеченням дітей не займаються, не спілкуються з дітьми, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, а також не бажають вчиняти вищевказані дії, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дітей як складову їх виховання. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, у зв'язку з чим позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню у повному обсязі. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 5 ст. 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи те, що відповідачі є батьками малолітніх дітей, які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, у добровільному порядку вони матеріальної допомоги на утримання дітей не надають, суд доходить висновку, що позов у частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, у зв'язку із чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших положень щодо сплати судового збору відповідачем у разі задоволення вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, чинна редакція ЦПК України не містить. Таким чином, суд вважає за необхідне покласти судовий збір в розмірі 1536,80 грн. (768,40 грн. х 2 позовні вимоги) на відповідачів, стягнувши його в дохід держави. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved