Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 17.04.2001 року помер її чоловік [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в с.Слобода, Буринського району, по вулиці Комарова,3. Спадщину вона прийняла, однак нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок, оскільки його реєстрація проведена тільки в погосподарській книзі сільської ради, а правовстановлюючий документ на нього відсутній. Просила визнати за нею право власності на вказаний будинок з господарськими спорудами. В судовому засданні представник позивачки [PERSON] заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в заяві. Представник відповідача в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд листом. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 квітня 2001 року помер чоловік позивачки [PERSON], який проживав в [INFO], у звязку з чим відкрилася спадщина на його майно, яку прийняла позивачка фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном згідно вимог п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, являючись спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується показами представника позивача, свідоцтвом про одруження та копією паспорта позивачки, свідоцтвом про смерть спадкодавця, довідками Слобідської сільської ради (а.с.4-8). Як вбачається із спадкової справи №428/2002, на частину спадкового майна позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину. Для спадкоємця, який прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обовязки. До майнових прав належать, зокрема право власності. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.\~ Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Судом встановлено, що спадкодавець за життя, у 1979 році, побудував житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: вулиця Комарова,3, с. Слобода, Буринського району Сумської області, про що в погосподарській книзі виконавчого комітету Слобідської сільської ради за №809 була проведена реєстрація. Земельна ділянка для обслуговування будинку, площею 0,06 га, була передана йому у приватну власність рішенням виконавчого комітету Слобідської сільської ради від 31.08.1993 року, що підтверджується також довідкою Слобідської сільської ради, рішенням сільської ради про передачу земельної ділянки у приватну власність, технічного паспорту на житловий будинок (а.с.8-11,13). У 1979 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26.08.1948 року), який втратив чинність відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від\~\~26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.\~ Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.\~ Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.\~\~\~ Таким чином, відповідно до зазначених нормативних актів, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок, на той час, був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.\~ Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.\~ Однак документи щодо прийняття в експлуатацію житлового будинку на теперішній позивачка надати не спроможна у звязку зі смертю спадкодавця, а згідно довідки ТОВ «Буринське БТІ» зазначене домоволодіння зареєстровано не було (а.с.12) Разом з тим, відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних, будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 24.06.2011 року №91 і зареєстрованого в Мінюсті України 11.07.2011 року за №830/19568 (із змінами від 13.06.2012 ) документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законів, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Даний порядок діяв до 30.01.2013 року. Крім цього, згідно п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року №868, який діяв на момент відкриття спадщини і з 01.01.2016 року втратив чинність, для проведення державної реєстрації речових прав на обєкт нерухомого майна в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на такий обєкт, відсутні відомості про його технічні характеристики, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає технічний паспорт на обєкт нерухомого майна. Таким чином, документом, який підтверджує технічні характеристики обєкта нерухомого майна є, в тому числі, технічний паспорт. На замовлення позивачки 04.04.2016 року ТОВ «Буринське бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами (а.с.9-11). З довідок Буринського лабораторного відділення державної установи «Сумський обласний лабораторний цент держсанепідемслужби України» та Буринського районного сектору управляння державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області вбачається, що зазначений житловий будинок з господарськими спорудами збудовано відповідно до «Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів» та протипожежних норм. Таким чином, аналізуючи наведені докази, суд приходить до висновку, що забудовник [PERSON] побудував зазначений будинок на відведеній земельній ділянці, відповідно до будівельно-технічних норм, однак за свого життя не оформив належним чином право власності на нього, не провівши його реєстрацію в органах БТІ та помер. За таких обставин суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] побудувавши в 1979 році житловий будинок з господарськими спорудами набув статусу власника житлового будинку та згідно зі ст.86 ЦК Української РСР 1963 року набув право, в межах установлених законом, володіння, користування та розпорядження цим майном. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950 р.) кожен має право на повагу до його приватного, сімейного життя та до житла. З огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивачка прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved