Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом про розірвання додаткових угод до іпотечного договору, на обґрунтування вказавши, що 25.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (на момент укладення договору ЗАТ КБ «Приватбанк»), як кредитором, та нею, як позичальником, було укладено іпотечний кредит № VO21G40000007101, згідно з яким банк надав готівкою в касі банку позичальникові кредитні кошти в сумі 176750,00 грн. зі сплатою 15% річних за користування кредитом та інші платежі передбачені договором строком до 25.04.2026 року. 28.07.2008 року з ініціативи банку між сторонами було підписано додаткову угоду до вищезазначеного договору строком до 28.07.2026 року, відповідно до якої кредитором надано не відновлювальну кредитну лінію у розмірі 38140,42 доларів США, шляхом перерахування їх на рахунок [NUMBER], на поліпшення якості житлового будинку з земельною ділянкою, зі сплатою 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, винагороди за резервування ресурсів в розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно договору. Станом на день укладення даної угоди залишок заборгованості складав 176208,75 грн., що еквівалентно 38140,42 доларам США. В забезпечення виконання зобов'язань виступає житловий будинок з земельною ділянкою за адресою [ADDRESS]. 19.12.2011 року банком договір було викладено в іншій редакції, де сума кредиту вже становила 39286,45 доларів США і вказана сума повинна була бути перерахованої на новий рахунок [NUMBER] зі сплатою на суму залишку заборгованості по кредиту за ставкою 1,17% на місяць. Також визначено сплату щомісячного платежу за кредитом в розмірі 593,5 доларів США починаючи з 12.12.2011 року. Зазначає, що станом на день подачі позову, банком їй не було надано валютні кошти, відповідно до укладених додаткових угод від 28.07.2008 року та 19.12.2011 року, зазначеними валютними коштами вона не користувалась за визначеним у договорі цільовим призначенням. Вважає, що оскільки кредитор не виконав умов додаткових угод до іпотечного договору № VO21G4000007101 від 25.04.2008 року, тому додаткові угоди мають бути розірвані. Просить суд просить суд розірвати додаткові угоди від 28.07.2008 року і 19.12.2011 року до іпотечного договору № VO21G4000007101 від 25.04.2008 року укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з зазначених в позовній заяві підстав, просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що позивач дійсно отримала кошти в національній валюті України, грошові кошти в іноземній валюті їй банком не надавалися. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що відповідно до іпотечного договору № VO21G4000007101 від 25.04.2008 року отримала кредит в розмірі 176750,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.04% на рік на суму залишку заборгованості строком до 25.04.2026 року. Згідно з заявою позивача від 07.07.2008 року кредит був переведений з валюти гривня в валюту долар США, про що свідчить додаткова угода укладена між сторонами. Таким чином після проведеної конвертації сума кредиту склала 38140,42 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.04% на рік на суму залишку заборгованості. Також, 19.12.2011 року між позивачем та відповідачем укладена чергова додаткова угода до іпотечного договору, відповідно до якої на строк до 25.04.2026 року у вигляді не поновлювальної кредитної лінії надані кошти в сумі 39286,45 доларів США, шляхом перерахування на рахунок [NUMBER] на наступні цілі: поліпшення якості житлового будинку з земельною ділянкою, зі сплатою 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту,та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно договору. Періодом сплати встановлений період з «25» по «25» число кожного місяця, з погашенням заборгованості в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку кошти, відповідно до графіка погашення кредиту, в сумі 593,50 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором починаючи з 12.12.2011 року. Зазначив, що дана реструктуризація заборгованості покращила умови позичальнику у виплаті заборгованості по кредиту, тобто додаткова угода надала [PERSON] більш вигідні умови. Крім того, вважає, що на час звернення до суду з даним позовом позивачкою пропущено трирічний строк позовної давності. Про застосування наслідків пропуску строку позовної давності ним подано письмову заяву. Просить суд відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, уд приходить до наступного. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ч. 2 ст. 77, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом , доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 25.04.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № VO21G4000007101 відповідно до якого позичальник отримала кошти в сумі 176750,00 грн. зі сплатою 15% річних за користування кредитом, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором, а також сплатою винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, строком погашення до 25.04.2026 року на поліпшення якості окремого житлового будинку з земельною ділянкою розташованою за адресою [ADDRESS] (а.с. 5-9). Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1, 3 ст. 653 ЦК України визначено, що у разі зміни договору зобов»язання сторін змінюється відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов»язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. За змістом ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. 28.07.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № VO21G4000007101 від 25.04.2008 року згідно якого вбачається, що Договір про іпотечний кредит було викладено в інший редакції, зокрема, банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок [NUMBER] на строк з 28.07.2008 року по 25.04.2026 року включно, у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 38140,42 доларів США на наступні цілі: поліпшення якості вищезазначеного житлового будинку з земельною ділянкою, зі сплатою 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту, у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3,00% річних від суми зарезервованих ресурсів та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно договору. Станом на день укладення даної угоди залишок заборгованості за іпотечним договором від 25.04.2008 року складав 176208,75 грн., що еквівалентно 38140,42 доларам США. Забезпеченням виконання даного договору виступає житловий будинок з земельною ділянкою зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, який розташований за адресою: [ADDRESS]. У вказаній додатковій угоді від 28.07.2008 року зазначається, що при порушенні позичальником зобов'язань, [PERSON] повинна сплачувати банку пеню у розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості по кредиту, за кожен день прострочки. (а.с. 10-12). Також, відповідно додаткової угоди до кредитного договору № VO21G4000007101 від 25.04.2008 року, яка була укладена 19.12.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], вбачається, що сторони дійшли згоди про внесення змін в попередньо вказаний кредитний договір, відповідно до якого пункт 8.1 Договору був викладений у новій редакції. В даній додатковій угоді зазначено, що банк зобов'язався надати кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок [NUMBER] на строк з 28.06.2008 року до 25.04.2026 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії кредиту у розмірі 39286,45 доларів США на наступні цілі: поліпшення якості житлового будинку з земельною ділянкою, зі сплатою 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за користування кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту, у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно договору з встановленням періоду виплати з «25» по «25» число кожного місяця. Погашення заборгованості позичальником за цим договором здійснювався шляхом щомісячної сплати, починаючи з 12.12.2011 року коштів у сумі 593,50 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Погашення заборгованості повинно було здійснюватися згідно графіку погашення кредитного договору (а.с. 13-15). Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, суд вважає встановленим, що договір про іпотечний кредит № VO21G4000007101 від 25.04.2008 року був змінений шляхом укладення додаткових угод за згодою сторін. Про наявність згоди позивачки [PERSON] на зміну договору про іпотечний кредит, на думку суду, свідчать підписи позивачки, вчинені на додаткових угодах від 28.07.2008 року та від 19.12.2011 року. Представником позивачки в судовому засіданні визнано, що підписи на вказаних додаткових угодах здійснені саме [PERSON] Жодних доказів того, що волевиявлення позивачки про укладенні вищевказаних угод не було вільним, позивачем та його представником суду не надано. Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим договором шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Суд вважає, що додаткові угоди про внесення змін до договору іпотечного кредиту від 25.04.2008 р., укладені між сторонами по даній справі, суд не можна оцінити як самостійні договори, які тягнуть за собою виникнення нового зобов»язання, вони є невід»ємної частиною договору іпотечного кредиту від 25.04.2008 року, про що зазначено в тексті самих додаткових угод. Суд вважає, що в даному випадку відбулася реструктуризація заборгованості за кредитним договором, а також конвертація валюти вже існуючого зобов»язання. Про це свідчить, зокрема, заява позивачки [PERSON] від 07.07.2008 року, подана нею на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» в якій вона просить залишок заборгованості по договору від 25.04.2008 року в розмірі 176208,75 грн. та 3150,87 грн. конвертувати у валюту долари США по курсу процесингу на дату укладення додаткової угоди до договору. Факт написання [PERSON] такої заяви представником позивачки в судовому засіданні визнано. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 ч. 1 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом також встановлено, що з даним позовом до суду позивач [PERSON] звернулася 08.09.2017 року. З заявою про поновлення строку звернення до суду позивач та його представник не зверталися, представник позивача вважає, що строк позовної давності не пропущено. Як слідує з роз'яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» (п. 11), встановивши, що строк для звернення до суду пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування строку позовної давності заявлено стороною у спорі, і зроблено до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо розірвання додаткових угод від 28.07.2008 року та 19.12.2011 року до іпотечного договору № VO21G4000007101 від 25.04.2008 року слід відмовити за необгрунтованністю. На підставі ст. 16, 257, 265, 267, 526, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed