Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 19.09.2000 року в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу стало те, що спільне життя у сторін не склалось у звязку з різними поглядами на життя та інтересами. Подружжя втратило почуття любові один до одного. Шлюб носить формальний характер, протягом останніх пяти років подружжя разом не проживає, спільного господарства не веде, кожен із них живе своїми інтересами, а тому примирення є неможливим. Спору щодо визначення місця проживання дітей немає. А тому, просила шлюб розірвати, дітей після розірвання шлюбу залишити на проживання з нею, прізвище при реєстрації розірвання шлюбу змінити на дошлюбне Підлуцька. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 23-25). З урахуванням думки позивачки та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Беручи до уваги пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно повторного свідоцтва про шлюб Серія І-НМ №175381, сторони 19.09.2000 року зареєстрували шлюб в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що складено актовий запис за №1023 (а.с. 5). Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6, 7). Як вбачається із копії свідоцтва про зміну імені Серія І-НМ №017975 виданого Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 19.09.2018 року [PERSON], [INFO] змінила імя, про що 19.09.2018 року складено актовий запис №120. Прізвище, власне імя, по батькові після державної реєстрації зміни імені: [PERSON] (а.с.17). Представник позивачки стверджує, що позивачка перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, вони не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства. На думку позивачки шлюб їх існує формально, миритися вона не бажає, збереження шлюбу суперечить її інтересам. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 19.09.2000 року в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що складено актовий запис за №1023 слід розірвати. Що стосується позовної вимоги про залишення неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] після розірвання шлюбу на проживання з матірю, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Оскільки, [PERSON], [INFO] на даний час виповнилось 15 років, то вона вправі самостійно визначати своє місце проживання. Спору щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] між сторонами немає, так як з часу фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин, він проживає з позивачкою. Крім цього, [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що хоче проживати з матірю. З огляду на вищевикладене вказана позовна вимога підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, позивачка 19.09.2018 року змінила своє імя на Підлуцька Юлія Василівна, то позовна вимога про зміну прізвища при реєстрації розірвання шлюбу на дошлюбне Підлуцька до задоволення не підлягає. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України, ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: dismissed