Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16 лютого 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ясинувата реєстраційної служби Ясинуватського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, Актовий запис № 30. Від цього шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . На даний час їх сім`я фактично припинила своє існування, вони проживають за однією адресою, однак вони сімейних стосунків не підтримують, сімейного життя не ведуть. Вважає, що збереження сімейних стосунків неможливе, строк для примирення не потрібен. Просить суд, шлюб, зареєстрований 16 лютого 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ясинувата реєстраційної служби Ясинуватського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, Актовий запис № 30, між нею та відповідачем, розірвати. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] » та не надавати їм строк для примирення. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] у наданій до суду Заяві зазначає, що його дружина звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з метою обмовити його в домашньому насильстві та обмежити права дитини, оскільки він любить свою дитину та дбайливо ставиться до виховання своєї дитини. Зазначає, що його дружина має нестабільний психічний стан та вважає, що сім`я розпадається саме від психологічного тиску дружини. Зазначає, що сім`я матеріально залежить від його заробітків (а.с. 11). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 16 лютого 2013 року, який було зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ясинувата реєстраційної служби Ясинуватського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено відповідний Актовий запис № 30, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб (а.с. 27). Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 2 зворот). В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що вона з чоловіком проживає разом в одному будинку, однак фактично їх сім`я розпалася, сімейних стосунків не підтримують. Відповідач [PERSON] у наданій до суду Заяві зазначає, що його дружина звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з метою обмовити його в домашньому насильстві та обмежити права дитини, його дружина має нестабільний психічний стан, сім`я матеріально залежить від його заробітків, однак в порушення ст. 81 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, відповідач [PERSON] не надав жодного допустимого доказу в обґрунтування своїх посилань щодо психічного стану своєї дружини та матеріального забезпечення родини. Натомість, [PERSON] надала суду копію запису сімейного лікаря [PERSON] , з медичної картки, в якій зазначено, що 22 червня 2018 року [PERSON] зверталася до лікаря з приводу її побиття чоловіком, при обстеженні виявлені гематоми плеча та спини (а.с. 20). В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач зазначає, що на даний час спору з приводу майна та місце проживання дитини на теперішній час немає. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] не просить суд відновити дошлюбне прізвище і бажає надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Позивач [PERSON] не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved