Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до ПАТ «Комерційний банк «Надра», про визнання договору поруки від 28.09.2007 року припиненим та стягнення судових витрат. В позовній заяві зазначено, що 28.09.2007 року було укладено договір поруки між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] з метою забезпечення зобов'язання [PERSON] по кредитному договорі від 28.09.2007 року, за умовами якого надано кредит в сумі 50 000 доларів США, під 14.4% річних, терміном виконання зобов'язання до 03.10.2017 року. Позивач вважає, що договір поруки слід визнати припиненим, оскільки додатковою угодою до кредитного договору було встановлено новий графік повернення кредиту та встановлено комісію по консультаціях за кредитні операції у розмірі 1% від суми залишку боргу позичальника. В судовому засіданні позивач вимоги поданої позовної заяви підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, вважає вимоги не обґрунтованими та такими що не підлягають до задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які надані сторонами, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.09.2007 року було укладено договір поруки б/н між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] з метою забезпечення зобов'язання [PERSON] по кредитному договорі від 28.09.2007 року, за умовами якого надано кредит в сумі 50 000 доларів США, під 14.4% річних, терміном виконання зобов'язання до 03.10.2017 року (а.с.5). Позивач вважає, що договір поруки слід визнати припиненим, оскільки додатковою угодою до кредитного договору було встановлено новий графік повернення кредиту та встановлено комісію по консультаціях за кредитні операції у розмірі 1% від суми залишку боргу позичальника. Однак такі доводи щодо підстав для припинення оспорюваного договору поруки суд відхиляє, а позовні вимоги є недоведеними, виходячи з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Договір може бути укладено в будь-який час встановлений сторонами. В силу ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Доводи позивача про те, що додатковою угодою №1 від 29.10.2010 року (а.с.6-9) до кредитного договору від 28.09.2007 року (а.с.10-11) було встановлено новий графік повернення кредиту, а тому збільшено розмір відповідальності поручителя. Так, пунктом 1.1.5., абзац 2 п.1.1.6 додаткової угоди №1 від 29.10.2010 року, в зв'язку з заборгованістю по кредитному договору, яка виникла на час укладення даної додаткової угоди, позичальнику надавалася можливість відстрочити частину заборгованості, при умові виконання умов даного договору, протягом 6 місяців та визначено новий графік погашення заборгованості. При цьому, п.1.1.1 - 1.1.3 викладено в незмінній редакції до попереднього договору в частині суми кредиту, відсотків та терміну остаточної сплати, при цьому сума щомісячних платежів по кредитних зобов'язаннях позичальника не змінилася і становила -797 доларів США (додаток №1 до кредитного договору від 28.09.2007 р. - а.с.19-20, та абзац 2 п.1.1.1. додаткової угоди №1 до кредитного договору від 29.10.2010р. - а.с.6). А тому, доводи позивача, що відстрочка виниклої заборгованості позичальника, який повинен її оплатити в період з 29.10.2010 року по 03.04.2011 року за додатковим додатком №2, збільшило відповідальність поручителя є недоведеною обставиною. Що стосується вимог позивача в частині збільшення відповідальності через умови додаткової угод №1 від 29.10.2010 року до кредитного договору від 28.09.2007 року, якою було встановлено комісію по консультаціях за кредитні операції у розмірі 1% від суми залишку боргу позичальника, то судом встановлено, що згідно абзацу 3 п.1.1.6. даної додаткової угоди було передбачено, що позичальник сплачує банку комісію по консультаціях за кредитні операції у розмірі 1% від суми залишку по кредиту, при цьому комісія сплачується одноразово протягом першого календарного місяця (тобто по 29.11.2010 року за п.1.1.5). Однак, дана комісія банком не нараховувалась, так як позичальник не звертався за наданням консультацій до банку, позивачем не наведено інших доказів щодо спростування цього факту, який підтверджено відповідачем. Відповідно до чч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок . В силу ст..598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставі, встановлених договором або законом. Термін сплати основного зобов'язання по кредитному договору, як вже зазначалось вище встановлено до 03.10.2017 року. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Оцінюючи всі надані сторонами докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги не є обґрунтованими і до задоволення не підлягають На підставі наведеного, відповідно до ст. 553, 554 ЦК України,

Outcome: dismissed