Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в якому вказано, що 27.06.2003 року вона, [PERSON], уклала шлюб з відповідачем, [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис за № 325 від 27.06.2003 року. Від даного шлюбу у них народилися сини, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Їхні неповнолітні діти знаходяться повністю на її утриманні, а відповідач не надає коштів на утримання дітей. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, суду пояснила, що відповідач не надає матеріальної допомоги в добровільному порядку, тому просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав, проти доводів позивача та проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька та (чи) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27.06.2003 року, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД № 358078, виданого 27 червня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Сєвєродонецького міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 325. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЕД № 251051, виданого 03 грудня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 837, та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЕД № 251050, виданого 03 грудня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 836. За таких обставин, враховуючи, що відповідач в добровільному порядку не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дітей, а позивач потребує такої допомоги, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, позовні вимоги підтверджено протягом судового засідання, відповідач проти задоволення позову не заперечував, у звязку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до підп. 3 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, від сплати державного мита звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved