Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, яким просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, виданий 17 листопада 2017 року Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № НЕWWАU00180343 від 25.05.2007 року в розмірі 54541,31 дол. США та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати. Позивач вказала, що вважає вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню виходячи з наступного. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як вбачається із оспорюваного виконавчого напису та додатного до нього розрахунку заборгованості, неможливо встановити чи є заборгованість за кредитним договором дійсно простроченою, як і не можливо встановити коли у банку виникло право вимоги до позичальника. Зважаючи на те, що виконавчий напис було вчинено на підставі документів, які не свідчили про безспірність заборгованості боржника, без повідомлення позивача про суму заборгованості та без доказів направлення на адресу позивача письмової вимоги щодо усунення порушень і погашення заборгованості за кредитом, крім того, на момент вчинення виконавчого напису минуло значно більше трьох років з моменту виникнення у кредитора права вимоги, то є достатні підстави вважати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Позивач наголосила, оспорюваний нею виконавчий напис вчинений нотаріусом із порушенням двох обов`язкових умов, встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а саме: безспірність вимоги та сплив більше ніж 3 років з моменту виникнення права вимоги. Представник позивача надав суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі та участі позивача, заявлені вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судових засідань, в судові засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив не подав. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович надав суду заяву, якою просив розглянути справу за його відсутності. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 16 жовтня 2019 року за вказаним позовом було відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. 06 грудня 2019 року ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 15 січня 2020 року ухвалою суду було виправлено описку в резолютивній частині рішення Білозерського районного суду Херсонської області (вступна та резолютивна частини) від 14 січня 2020 року по справі № 648/3291/19. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: 17 листопада 2017 року Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № НЕWWАU00180343 від 25.05.2007 року в розмірі 54541,31 дол. США. Стягнення здійснено за період з 25.05.2007 року по 07.08.2017 року. Вказана сума заборгованості відображена в розрахунку заборгованості за кредитним договором № НЕWWАU00180343 від 25.05.2007 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] станом на 07.08.2017 року. Так, загальна сума заборгованості складає 54541,31 дол. США та складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8044,12 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 5801,39 доларів США, заборгованості з комісії у розмірі 604,76 доларів США, заборгованості з пені у розмірі 40091,04 доларів США. Відповідно до положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-ХІІ від 02.09.1993 року (в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису), нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» № 3425-ХІІ від 02.09.1993 року (в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом міністрів України. Згідно Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 (в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису), для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З урахуванням вищевикладеного, умовами для вчинення нотаріусом виконавчого напису станом на 17.11.2017 року є: наявність оригіналу кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому, подані документи мають підтверджувати безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості за договором №НЕWWАU00180343 від 25.05.2007 року, строків погашення заборгованості, дня виникнення права вимоги до боржника, та підтвердження безспірності заборгованості [PERSON] вказаний документ не містить. При цьому, оспорюваний виконавчий напис містить відмітку про те, що стягнення здійснюється за період з 25 травня 2007 року по 07 серпня 2017 року, всупереч тому, що нотаріус вчиняє виконавчий напис лише за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Положенням ст. 87 Закону України «Про нотаріат» № 3425-ХІІ від 02.09.1993 року (в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Крім того, відповідно до пункту 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженогоНаказом Міністерстваюстиції України22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України22 лютого 2012 р.за № 282/20595, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. Як вбачається з матеріалів справи, всупереч вимогам ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,оспорюваний виконавчий напис було вчинено на окремому аркуші формату А-4, а не на документі, яким встановлено заборгованість. При цьому з тексту та оформлення виконавчого напису не вбачається, що він не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, тому продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року по справі № 569/8884/17 визначено, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). Оцінивши та дослідивши надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оспорюваний позивачем виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог щодо його форми, передбаченої ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, крім того, його було винесено без дотримання вимог, встановлених ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису), оскільки сам по собі розрахунок заборгованості за кредитним договором, без надання самого договору, не підтверджує безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, оскільки не містить строків погашення заборгованості, визначених у встановленому порядку розмірах відсотків, комісії, пені. Крім того, суду не надано даних про день виникнення права вимоги до боржника, а сама заборгованість нарахована за період з 25 травня 2007 року по 07 серпня 2017 року, поза межами строків давності за вимогами. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved