Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука, Полтавської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частку квартири. Посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві позивач просив суд визнати за [PERSON] (ІПН [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], виданий Крюківським РВ КМУ УМВС України в Полтавській обл. 30.08.1996 р.) право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS]., що в цілому складається із 3 (трьох) жилих кімнат житловою площею 34,09 кв.м. та загальною площею 49,98 кв. м. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, про день, час та місце слухання справи повідомлена була належним чином, надали суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про день, час та місце слухання справи повідомлена була належним чином, надала суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги визнала. Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не прибула, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Суд, давши аналіз та оцінку наданим доказам знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] з 21 березня 1992 року по 11 травня 2013 року перебувала в шлюбі з [PERSON] (копія свідоцтв про укладення та розірвання шлюбу додається). За період перебування в шлюбі за спільні кошти була придбана трикімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 06.06.1996 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], в реєстрі за № 1220, яка була зареєстрована за його чоловіком. З позовом про поділ спільно нажитого майна ані вона, ані її колишній чоловіком не зверталися, оскільки, незважаючи на факт розірвання шлюбу, між ними збереглися хороші відносини і ніяких перешкод в користуванні спільним майном у них не виникало. З дати розірвання шлюбу до дати його смерті минуло менше року. Шлюбний контракт між ними не укладався, режим роздільного майна подружжя також не встановлювався. [INFO] в м. Кременчуці Полтавської обл. мій колишній чоловік, [PERSON], помер у віці 43 роки, про що в книзі реєстрації смерті 04 квітня 2014 року був зроблений відповідний актовий запис про смерть за №536, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть, видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 04 квітня 2014 року. Після його смерті залишилось спадкове майно: квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] дійсною вартістю 166 545,00 грн. Вказана квартира належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 06.06.1996 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], в реєстрі за № 1220, зареєстрованого в Кременчуцькому МБТІ за № 187. Відповідно до ст. 1261 ТІК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем на спадкове майно є їхня спільна донька [PERSON], яка прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину від 09.10.2014 р. Інших спадкоємців, передбачених законодавством, немає. Після смерті колишнього чоловіка вона звернулась до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округ Полтавської області [PERSON] (за місцем заведення спадкової справи) для отримання свідоцтва про право власності на 1/2 частину спірної квартири. У видачі свідоцтва про право власності Позивачу було відмовлено і роз'яснено, що питання виділу 1/2 частки із спільного майна подружжя колишній дружині, необхідно вирішувати у судовому порядку, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.10.2014 року. Отже, спадкодавцю на день його смерті мала б належати тільки 1/2 частка спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи положення ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України та ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю. За ст. 70 Сімейного кодексу України, частки кожного з подружжя у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки, паєнакопичення в житлово-будівельному кооперативі, тощо. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Ч. 1. ст.114 ЦПК передбачена виключна підсудність - позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. На підставі вищевикладених обставин, з врахуванням встановлених в судовому засіданні фактичних даних суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved