Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилається на те, що з відповідачем зареєстрували шлюб 20.11.2004 р. у виконкомі Стеблівської сільської ради за а/з №17. Від даного шлюбу у них народилося троє дітей: доньки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони є людьми різних характерів та поглядів на життя. Відповідач зловживає алкогольними напоями, зневажає її, про сімю не турбується. Сторони разом не проживають більше пів року, не ведуть спільного господарства, не спілкуються. На неодноразові прохання позивача змінити поведінку відповідач не реагує. Шлюб носить суто формальний характер та його збереження є недоцільним. Діти перебувають на повному утриманні позивач, батько дітей не турбується про їхнє забезпечення, ніяких коштів на утримання не надає. Позивач просить суд шлюб, укладений з відповідачем розірвати, стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей: доньок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] в розмірі по 1000 грн. щомісяця на кожну дитину, до досягнення ними повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася. Подала суду заяву, в якій просить провести розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Прізвище після розірвання шлюбу просить залишити їй [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про дату проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Причини неявки суд не повідомив. У відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за її відсутності, неявки відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20.11.2004 року у виконкомі Стеблівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за а/з № 17. Від спільного проживання у сторін народилося троє дітей: доньки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, ствердивши про неможливість існування шлюбу між ними у такій формі. З пояснень, викладених в позовній заяві встановлено, що сторони є людьми різних характерів та поглядів на життя, вони фактично припинили спільне проживання. З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб носить формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Продовження існування шлюбних відносин між сторонами у такій формі приводить до загостренні їхніх відносин і створює лише конфліктні ситуації. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, а тому суд вважає, що даний шлюб доцільно розірвати. Майнового спору позивачем не заявлено. Відповідач зобовязання по утриманню дітей належно не виконує. При розгляді даної справи з позовної заяви встановлено, що відповідач не турбується про матеріальне утримання дітей. Оскільки відповідач ніде офіційно не працює, на думку суду питання про розмір аліментів, що повинні стягуватися з відповідача слід вирішувати на підстав ст. 184 СК України. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обовязків. Такий обовязок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2016 рік» визначено прожитковий мінімум на одну особу: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач ухиляється від матеріального утримання своїх дітей, враховуючи матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище відповідача, який є працездатний, однак ніде офіційно не працює, інших утриманців не має, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі по 800 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття. Судові витрати по справі в частині позовних вимог про стягнення аліментів, підлягають до стягнення з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved