Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов обґрунтовує тим, що з 21 грудня 2002 року по 23 вересня 2013 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. В шлюбі народилася дитина - [PERSON], [INFO], який проживають разом з нею та знаходиться на її утриманні. Дитина постійно потребує нормального харчування, матеріального забезпечення та догляду. Усне це потребує значних коштів і сама вона не здатна в повній мірі цього забезпечити. Також дитина часто хворіє, перебуває на обліку у лікаря ортопеда та окуліста і потребує постійного лікування. Просить суду стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх його доходів щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дітьми повноліття. Представники позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити повністю. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що відповідач добровільно надає допомогу на утримання дитини. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з свідоцтв про народження [PERSON], [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови ПВСУ № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина, а відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 141 СК України визначено рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно пунктів 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. З наданої відповідачем довідки від 28 грудня 2017 року вбачається, що відповідачем в період часу з 24 травня 2015 року по 30 листопада 2017 року на картковий рахунок позивачки здійснювалося перерахування грошових коштів на утримання дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 12 цього Закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У зв'язку з цим суд вважає, що позивачка має право на отримання від відповідача аліментів на утримання дитини у порядку та розмірі, встановленому законодавством, а відповідач зобов'язаний надавати допомогу на утримання дитини. Звертаючись до суду з позовом, позивачка обгрунтовує його тим, що дитина хворіє, а тому враховуючи її стан здоров'я, з відповідача необхідно стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини усіх його доходів щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, ч. 1 ст. 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). А тому, хвороба дитини є підставою для стягнення додаткових витрат, що передбачено ст. 185 СК України Отже, відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, а тому у відповідності до ст.ст. 180, 182 СК України, з відповідача необхідно стягувати аліменти на користь позивачки на утримання дитини до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частки його заробітку щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, оскільки з судової практики що склалася по такій категорії справ вбачається, що саме такий розмір аліментів стягується на утримання однієї дитини. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, його у відповідності до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 640 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 185 СК України,

Outcome: partial