Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із вказаною позовною заявою посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Вказує, що відповідач зареєстрована у належній позивачу квартирі, за місцем реєстрації не проживає з 2014 року, її особистих речей у квартирі немає, що чинить перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним їй на праві власності майном. У зв'язку з чим, просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], особами, які втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Позивач, [PERSON], та її представник, [PERSON], у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, але надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач, [PERSON], у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, вона не використала наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Третя особа, Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради, надала заяву про розгляд справи за відсутності свого представника, заперечувала проти визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого комісією по приватизації житлового фонду при Краснолиманському регіональному представництві Донецької залізниці від 01.10.2001 року за №6730, є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «БТІ» м. Слов'янська (а.с.7). З довідки КП «ЖЕК №6» від 01.08.2018 року вбачається, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до Акту обстеження від 06.08.2018 року, складеного КП «ЖЕК №6», [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в квартирі [ADDRESS] не проживають з 2014 року, їх особистих речей в квартирі немає (а.с.9). Таким чином, судом встановлено, що відповідач в квартирі [ADDRESS] не мешкає без поважних причин з 2014 року. За змістом ст.ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 34,39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Згідно з ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Оскільки, судом було встановлено, що відповідач є членом сім'ї власника квартири, однак з 2014 року разом з дитиною не мешкає без поважних причин у квартирі [ADDRESS], що належить позивачу на праві власності, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON], визнавши відповідача, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved