Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про визнання права власності. Посилалась на те, що з 2011 року по [INFO] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . У грудні 2013 року за спільні кошти за довогором купівлі-продажу (з розстрочкою платежу до 01 липня 2015 року) вони придбали квартиру [ADDRESS] . Придбане майно було зареєстроване на [PERSON] . Укладення шлюбу постійно відкладалося, оскілки у зв`язку із складною економічною ситуацією в країні, постійною зміною курсу долара, було важко виплачувати кошти за придбане житло. Незважаючи на те, що з [PERSON] вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, але кошти за квартиру виплачували спільно. Проте грошей не вистачало, у зв`язку із чим, їй прийшлося брати кошти у борг. У листопаді 2015 року вони остаточно розрахувалися за квартиру з продавцем, однак у них залишилися невиконані боргові зобов`язання за борговими розписками. [INFO] [PERSON] раптово помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і квартиру №2 . Спадкоємцем майна померлого за законом був його батько - [PERSON] , який [INFO] також помер. Оскільки спірна квартира придбана під час перебування її у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та вона вкладала особисті кошти для придбання вказаного житла, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08 травня 2019 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] - [PERSON] , а також замінено третю особу з Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області на Чернівецьку міську раду. 28 травня 2019 року від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Загарії О.Д. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що його довірителька не заперечує того факту, що дійсно позивачці належить частка у спірному майні, однак не в тому розмірі, який вона зазначає. Квартира №2 була придбана [PERSON] та його батьком [PERSON] за їхні особисті кошти, які вони отримали від відчуження належного їм на праві спільної сумісної власності майна - квартири [ADDRESS] , а вже решта коштів в розмірі 12 500грн., які за договором купівлі-продажу [PERSON] зобов`язався сплатити до 01.07.2015 року, були сплачені за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] . Отже, частка [PERSON] у спільних коштах становить 6255грн., тобто 61/625 частки спірного майна. Просив позов задовольнити частково. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Бабічук Д.Д. позов підтримали та просили його задовольнити. Поряд із цим, [PERSON] пояснила, що після продажу квартири [ADDRESS] , яка належала спільно покійним [PERSON] (батькові і сину), половину грошей забрав собі покійний [PERSON] (батько [PERSON] ) як компенсацію за частку у вказаній квартирі. Іншу половину [PERSON] використав для придбання житла по [ADDRESS] . Так як грошей було надто мало для придбання квартири, решта грошей вона позичила у своєї знайомої. Батько [PERSON] ніколи не претендував на їхнє житло і вважав, що квартира належить їм, а її сприймав як невістку. Тим паче, що за декілька місяців до смерті вони з [PERSON] вже спланували весілля. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Загарія О.Д. просили позов задовольнити частково, з підстав викладених ними у відзиві. Не заперечували щодо визнання за [PERSON] права власності на 61/625 частки квартири [ADDRESS] . Розгляд справи відбувався у відсутність представника третьої особи Чернівецької міської ради, який у судове засідання не з`явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 21.06.2017 року встановлено факт спільного проживання однією сім?єю [PERSON] та [PERSON] з початку 2013 року по [INFO] (а.с.34-39 том 2). За час перебування [PERSON] та [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, останнім було придбано квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,60 кв.м., в тому числі житловою площею 30,00 кв.м. (а.с.44 том 1). [INFO] [PERSON] помер (а.с.58 том 1). Спадкоємцем майна померлого, в тому числі і квартири № 2 був його батько [PERSON] (а.с.58 том 3). [INFO] [PERSON] помер (а.с.52 том 3). Із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори звернулася рідна сестра померлого - відповідачка [PERSON] , яка, подавши вказану заяву, фактично вступила у користування спадковим майном. Згідно вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Слід зазначити, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу задоволення позовних вимог, вже були предметом судового розгляду. Так, рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 21.06.2017 року, яке ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 29 серпня 2017 року залишено без змін, встановлено, що 18 грудня 2013 року, тобто у день, коли було придбано спірну квартиру, [PERSON] та його батько [PERSON] за ціною 45697 грн. продали квартиру [ADDRESS] , що належала їм на праві спільної сумісної власності Згідно рішення суду, вказані кошти, а також особисті кошти в розмірі 5822грн. [PERSON] вніс в рахунок оплати вартості квартири [ADDRESS] . Таким чином, суд дійшов висновку, що кошти у сумі 51 519 грн. були особистою власністю [PERSON] , а тому, спірне нерухоме майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності. Попри це, рішенням суду встановлено факт спільної участі [PERSON] та [PERSON] у виплаті боргу за квартиру [ADDRESS] у розмірі 12500 гривень, що на момент укладення договору купівлі-продажу (з розстрочкою платежу) еквівалентно 1500 доларів США. Таким чином, згідно рішення суду, об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] є кошти у розмірі 1500 доларів США. Однак вказані судові рішення були скасовані постановою Верховного Суду від 16 січня 2019 року, оскільки суди першої та апеляційної інстанції, встановивши, що [PERSON] та [PERSON] брали спільну участь у виплаті боргу за спірну квартиру у розмірі 1500доларів США, тобто набули права спільної сумісної власності на спірну квартиру у межах вказаної суми, помилково прийшли до висновку, що визначення розміру частки не входить до компетенції суду (а.с.125-128 том 2). Так, згідно зі ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що ст.74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12, яка є обов`язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи наведене, суд зауважує, що вирішуючи питання щодо правового режиму майна, набутого в період спільного проживання, суд повинен встановити: факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків; з`ясовути час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. За змістом ч. 4 ст. 368 ЦК Українидля набуття членами сім`ї права спільної сумісної власності на певне майно необхідна сукупність двох передумов: майно, набуте в результаті спільної праці; майно, набуте за спільні кошти. За таких обставин, суд вважає, що кошти в розмірі 12500грн., які були сплачені [PERSON] та [PERSON] в рахунок погашення боргу за квартиру [ADDRESS] є їхньою спільною сумісною власністю, а отже виходячи з принципу рівності, частка кожного із них у вказаній грошовій сумі становить по 6 250грн. З урахуванням суми вказаних коштів, відсоткова частка [PERSON] становить 9,76% (6250 (частка коштів [PERSON] ) х 100% / 64019 (повна вартість квартири)), що у свою чергу становить 61/625 частки №2 по [ADDRESS] , а тому і позов у цій частині підлягає задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню та за нею слід визнати право власності на нерухоме майно - 61/625 частки квартири [ADDRESS] .

Outcome: partial