Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Краснокутського районного суду Харківської області з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина - [PERSON], [INFO]. У відкритому судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у відкритому судовому засіданні позов визнав, прохав задовольнити. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Краснокутської РДА за дорученням Пономаренко Л.А. в судовому засіданні підтримала позов та просить суд задовольнити його в повному обсязі, виходячи з інтересів неповнолітнього [PERSON] Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи та свідка, перевіривши та дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], однак 11.11.2005 року шлюб розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Від цього шлюбу народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Статтею 1 СК України передбачено забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, сама дитина, яка досягла 14 років. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків, як позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У п. 15 вищезазначеної постанови зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківського обов'язку. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвами про його народження, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Згідно виконавчого листа Краснокутського районного суду Харківської області №2-1117/05 від 12.07.2005 року, відповідач зобов'язаний щомісячно сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], спочатку в розмірі 1/4 частині всіх видів доходу відповідача до досягнення сином повноліття, починаючи з 01.06.2005 року. Не зважаючи на це, [PERSON] аліменти на користь позивача не сплачує, про що свідчить довідка-розрахунок Краснокутського РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області від 26.03.2018 року, згідно якої відповідач має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 18 759,10 грн. Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, а саме вироку Краснокутського районного суду Харківської області від 11.09.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, а саме у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів). З наданої довідки Краснокутської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступеня №2 Краснокутської районної ради Харківської області, дитина [PERSON] навчається в 9 класі школи, однак батько за всі роки навчання жодного разу не відвідав школу, не цікавиться навчанням сина, не відвідував батьківських зборів, класних та шкільних виховних заходів. Висновком комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації № 8 від 06.09.2017 року підтверджується доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина. Окрім цього, допитаний в судовому засіданні в якості свідка син відповідача - [PERSON] підтримав вимоги [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно нього та повідомив, що вже більше року батько з ним не спілкується. У відповідності зі ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток і навчання. Однак, відповідач, ухиляється від своїх обов'язків по утриманню та вихованню своїх дітей, що суперечить вимогам чинного законодавства та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 640,00 грн., що підтверджено квитанцією про сплату. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає судовий збір в сумі 640, 00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved