Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа - ПП «Наш дім», про усунення перешкод у користуванні квартирою. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що вона з сім'єю з 1993 року проживає у приватизованій квартирі [ADDRESS]. Їхніми сусідами є сім'я [PERSON], яка мешкає у квартирі №26 за вказаною адресою. Стосунки між сусідами були нормальні, однак у вересні 2014 року, скориставшись відсутністю позивача та членів її сім'ї, [PERSON] самовільно без будь-яких дозволів і погоджень захопив частину коридору, який є місцем загального користування всіх мешканців 5-го поверху, замурувавши прохід і поставив двері для входу. На прохання позивача звільнити самовільно захоплений коридор відповів відмовою. Своїми самовільними діями [PERSON] створив ряд перешкод у користуванні квартирою позивача. [PERSON] не має змоги внести і винести великогабаритні речі, меблі, оскільки відповідач замурував прохід поряд з вхідними дверима позивача, самовільно захопив частину коридору, який є місцем користування всіх мешканців п'ятого поверху. Оскільки [PERSON] добровільно усунути перешкоди в користуванні житлом позивача не бажає, остання просить суд зобов'язати відповідача звільнити самовільно захоплену частину коридору шляхом прибрання стіни. До початку розгляду судом справи по суті [PERSON] уточнила позовні вимоги, в яких просила суд зобов'язати відповідача звільнити самовільно захоплену частину коридору шляхом прибрання стіни і демонтажу дверей. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали та з урахуванням поданих уточнень просили суд зобов'язати відповідача звільнити самовільно захоплену частину коридору шляхом прибрання стіни і демонтажу дверей. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, пояснивши, що позивач своєї згоди на встановлення ним дверей у загальному коридорі не надавала, однак він погодив таке перепланування із мешканцями сусідніх квартир. Представник третьої особи ПП «Наш дім» в судовому засіданні при вирішення спору поклався на думку суду. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Міським бюро технічної інвентаризації м.Тернопіль 10 січня 2007 року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності [PERSON] - ? та членам її сім'ї [PERSON] - ?. [PERSON] зверталась до ПП «Наш дім» з приводу сомовільного захоплення відповідачем частини коридору загального користування. На подану заяву 03 жовтня 2014 року їй надано відповідь №383, з якої слідує, що працівниками підприємства підготовлено протокол про адміністративне правопорушення на гр.[PERSON], проживаючого за адресою: [ADDRESS], та направлено його в адміністративну комісію при управлінні житлово-комунального господарства, благоустрою і екології для подальшого розгляду та прийняття рішення. Постановою Адміністративної комісії Виконавчого комітету Тернопільської міської ради 01 жовтня 2014 року виселено постанову №581 по справі про адміністративне правопорушення, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.150 КУпАП та накладено штраф в межах санкції даної статті у розмірі 17 грн. З мотивувальної частини даної постанови вбачається, що станом на 26 вересня 2014 року всупереч встановленим правилам користування жилими будинками і жилими приміщеннями [PERSON] самовільно без отримання дозволу здійснив перепланування в квартирі [ADDRESS], долучивши частину коридору загального користування. Стаття 41 Конституції України надає кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, придбаною в законному порядку. Частинами 1, 3, 5 ст.319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належить на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартири, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Пунктом 2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що допоміжні приміщення стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру. У рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року №4-рп/2004 передбачено, що допоміжні приміщення передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього чи інше. Таким чином, позивач [PERSON], як власник квартири [ADDRESS], є співвласником приміщень загального користування, в тому числі позаквартирного коридору. В силу ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] самовільно без будь-яких дозволів і погоджень захопив частину позаквартирного коридору, який є місцем загального користування всіх мешканців 5-го поверху, замурував прохід між квартирами №25 та №26 і встановив двері для входу. Своїми діями відповідач порушує право позивача на користування належним їй на праві спільної сумісної власності приміщення загального призначення, а саме частиною позаквартирного коридору на п'ятому поверсі між квартирами [ADDRESS]. [PERSON] не має змоги внести і винести великогабаритні речі, меблі, з квартири, яка належить їй на праві приватної власності, вчинити інші дії, спрямовані на реалізацію свого права, як співвласника багатоквартирного будинку, безперешкодно користуватися приміщенням позаквартирного коридору, а тому таке право має бути захищено судом. За даних обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення шляхом зобов'язання [PERSON] усунути перешкоди у користуванні спільним майном (частиною позаквартирного коридору), шляхом демонтажу незаконно встановлених на п'ятому поверсі між квартирами [ADDRESS]. Щодо стягнення з відповідача в користь позивача 1000 грн. витрат на правову допомогу суд виходить з того, що витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, котрі беруть участь у справі. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною й особою, яка надає правову допомогу. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). З 01 січня 2012 року Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року врегульовано питання надання правової допомоги. Статтею 1 цього Закону встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] представляє інтереси [PERSON] на підставі ордеру серія АА №043838 від 10 грудня 2014 року та Витягу з договору про надання правових послуг від 10 грудня 2014 року. На підтвердження вартості понесених витрат на правову допомогу позивачем надано договір про оплату від 20 січня 2015 року з п.1.2.1. якого вбачається, що ціна договору складає 1000 грн. Оплата за цим договором здійснюється одноразово, після завершення розгляду справи (п.2.1.). Таким чином, на час винесення судом рішення, [PERSON] не понесла витрат на правову допомогу, а тому підстави для її стягнення відсутні. Однак, після понесення таких витрат, позивач вправі звернутися з вимогою про їх стягнення з [PERSON] у встановленому законом порядку. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

Outcome: partial