Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі. В обґрунтування позову посилається на те, що 15 листопада 2003 року було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON] 1 квітня 2014 року на підставі рішення суду шлюб було розірвано. Під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу ними було придбано житловий будинок в м.Верхівцеве по вул..Ленінградській, 16. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2014 року в порядку поділу майна за позивачем було визнано право власності на ? частину вищевказаного житлового будинку. Позивач не дійшла згоди з відповідачем щодо порядку користування спільним майном та присадибною земельною ділянкою. Відповідач чинить перешкоди у користуванні цим майном. На підставі вищевикладеного [PERSON] просила суд поділити житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами за адресою м.Верхівцеве по вул..Кузьми Скрябіна (колишня вул..Ленінградська), 16 в натурі по ? частині кожному. До початку розгляду справи по суті відповідачем заявлено зустрічний позов до [PERSON] про стягнення комунальних платежів. В обґрунтування зустрічної позовної заяви посилається на те, що перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Під час шлюбу вони придбали житловий будинок з господарчими спорудами у м.Верхівцеве по вул..Ленінградській, 16. Рішенням Верхньодніпровського районного суду від 17 лютого 2014 року за [PERSON] було визнано право власності на ? частину вказаного житлового будинку, тобто вони мають рівні права на це майно. Проте протягом двох років відповідач сплачує комунальні послуги самостійно, хоча позивач продовжує користуватися цим будинком. Відповідач посилається на те, що в період з 17 лютого 2014 року до квітня 2016 року [PERSON] було понесено витрати на суму 9212 грн. 66 коп. На підставі вищевикладеного [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] на його користь 4198 грн. 33 коп. як половину витрат на сплату комунальних послуг. В судовому засіданні позивач та її представник первісний позов підтримали, просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позові та просили суд виділити в натурі позивачу ? частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами у відповідності до варіанту № 1, запропонованому експертом, де позивач є першим співвласником. Зустрічний позов не визнали, проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на їх необґрунтованість. Відповідач та його представник в судовому засіданні первісний позов визнали, проти поділу майна в натурі у відповідності до варіанту № 1 не заперечували. Також просили суд задовольнити зустрічний позов з підстав, зазначених у ньому. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2014 року в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю за [PERSON] було визнано право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: вул..Ленінградська, 16 м.Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с.37-38). Згідно з ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 1 ст. 356 Цивільного кодексу України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Враховуючи те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо здійснення права спільної часткової власності, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги [PERSON] про поділ домоволодіння по вул.Ленінградська, 16 м.Верхівцеве Верхньодніпровського району в натурі. Згідно з розпорядженням міського голови м.Верхівцеве від 2 лютого 2016 року вул.. Ленінградську було перейменовано на вул.. [PERSON], що підтверджується довідкою Верхівцевської міської ради № 452 від 24 квітня 2017 року (а.с.118). Згідно з висновком експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 2417/2418/2419/2420-16 від 3 березня 2017 року експертом запропоновано два варіанти поділу домоволодіння в натурі (а.с.81-105). Суд приходить до висновку про можливість поділу цього майна в натурі згідно з варіантом І (співвласник [PERSON], співвласник ІІ [PERSON]В.) з огляду на те, що такий варіант розподілу будинку було запропоновано сторонами в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що запропонований експертом варіант І поділу домоволодіння в натурі відповідає інтересам сторін. Тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі суд вважає законним та обґрунтованими, а позов є таким, що підлягає задоволенню. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення комунальних платежів, суд приходить до таких висновків. Як зазначалося вище домоволодіння по вул..Ленінградській, 16 м.Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області є спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] Згідно зі ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів). Матеріалами справи підтверджується, що в період з лютого 2014 року до квітня 2016 року відповідачем було понесено витрати на утримання будинку 9212 грн. 66 коп.: 7405 грн. 46 коп. (витрати на газопостачання) та 1807 грн. 20 коп. витрати на електропостачання (а.с.39-51). Враховуючи те, що вказані витати сторони як співвласники майна мають нести в рівних частках, проте понесені вони були лише [PERSON], половина вартості цих витрат підлягають відшкодуванню позивачем на користь відповідача, що становить 4606 грн. 33 коп. Обраний відповідачем спосіб захисту порушених прав відповідає способам захисту, передбаченим ч. 2 ст. 16 ЦК України. При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що вона не проживає в цьому будинку з квітня 2014 року, що також встановлено у рішенні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 1 квітня 2014 року (а.с.58), оскільки вона не заперечувала в судовому засіданні, що вона продовжує користуватися цим будинком і саме з цих підстав між нею та відповідачем виник спір щодо порядку користування цим майном. Також позивач не заперечувала того, що вона не сплачувала комунальні послуги за цей час. Також суд звертає увагу на те, що акт, складений депутатом Верхівцевської міської ради про те, що [PERSON] разом з дитиною фактично проживає за адресою: [INFO] (а.с.57) не спростовує висновків суду, оскільки складений лише 13 квітня 2016 року, а відповідач просить суд стягнути половину комунальних витрат до квітня 2016 року. Інші докази, надані позивачем, а саме лікарняні листи та свідоцтво про право на спадщину (а.с.59-62) також не спростовують висновків суду про те, що до квітня 2016 року позивач продовжувала користуватися спірним будинком, навіть, якщо і не проживала в ньому постійно, що є підставою для стягнення з неї на користь відповідача половини витрат, понесених ним на сплату комунальних послуг. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню у межах заявлених позовних вимог, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, передбачений ст. 11 ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позивачем було понесено судові витрати в сумі 7326 грн. 85 коп.: 1161 грн.25 коп. понесені судові витрат на сплату судового збору (а.с.1); 6165 грн. 60 коп. витрати на проведення судової експертизи (а.с.75), які підлягають стягненню з відповідача на її користь. Відповідачем, в свою чергу, також понесено судові витрати, а саме сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп., які підлягають відшкодуванню позивачем. Правових підстав для звільнення відповідача від відшкодування позивачу понесених нею витрат на проведення експертизи не має. Витрати на правову допомогу понесені відповідачем в сумі 300 грн., на думку суду, відшкодуванню не підлягають з огляду на те, що із наданою відповідачем квитанції (а.с.30), не можливо визначити розрахунку витрат часу на надання правової допомоги з урахуванням Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», оскільки згідно зі ст. 1 цього Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. А тому ці витрати слід віднести за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved