Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в неї є картка для виплат ПАТ КБ «Приватбанк» № 4731 2171 0230 1593. В лютому 2015 року вона була заблокована з невідомих причин. На ній знаходяться кошти в сумі 6648 грн. 50 коп. Вона неодноразово зверталася до відповідача з письмовими заява про розблокування картки, однак мотивованої відповіді про причини блокування картки так і не отримала. Такі дії відповідача позивач вважає незаконними та протиправними. На підставі вищевикладеного [PERSON] просила суд стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь 6648 грн. 50 коп. (а.с.64-65). В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені вимоги. Суду пояснила, що в лютому 2015 року її картку було заблоковано з невідомих їй причин. Вона не може зняти кошти ні в банкоматі, ні в касі банку. Цією карткою вона користувалася лише для отримання заробітної плати та розрахунків. Неодноразово зверталася до банку з письмовими та усними заявами, щоб їй пояснили причину блокування картки, проте мотивованої відповіді вона так і не отримала. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував. Суду пояснив, що позивач дійсно є клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк», проте позивачем не доведено, що її картка заблокована саме відповідачем, а не нею особисто. Окрім того, якщо картка і була заблокована відповідачем, то для цього були певні підстави, зокрема у звязку з кримінальними провадженнями. Тому вимоги позивача він вважає необґрунтованими. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 3 лютого 2012 року [PERSON] на підставі анкети-заяви отримала картку для виплат «Gold» № 4731 2171 0230 1593 (а.с.26,89). Отже встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір банківського рахунка. Згідно зі ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. З лютого 2015 року [PERSON] не має можливості користуватися цією карткою, зокрема зняти кошти. Те, що картковий рахунок заблоковано підтверджується листом Головного Управління МВС України в Дніпропетровській області від 18 червня 2015 року (а.с.33), а також випискою по рахунку, відповідно до якої видно, що з березня 2015 року розрахунки не проводились, кошти не знімалися (а.с.83). Отже, встановлено, що [PERSON], як клієнт ПАТ КБ «Приватбанк», обмежена щодо розпорядження власними коштами, які знаходяться на її рахунку. Жодних доказів на спростування таких обставин відповідачем надано не було. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» має право призупинити дію картки, відмовитись від здійснення операцій за рахунком клієнта, зупинити здійснення розрахунків за картою (заблокувати карту), тощо, проте за певних причин, обставин та підстав, які також визначені умовами договору. Разом з тим відповідачем не наведено жодного обґрунтування причин блокування картки [PERSON], як у відповідях, які надавалися їй 24 березня 2015 року, 28 липня 2015 року (а.с.15-16, 17-18), так і в судовому засіданні. Відповідно до листа Головного Управління МВС України в Дніпропетровській області від 18 червня 2015 року під час досудового розслідування кримінального провадження № 12014060310000284 старшим слідчим СУ УМВС України в Житомирській області було здійснено тимчасовий доступ до інформації, яка знаходиться в ПАТ КБ «Приватбанк», а саме отримано роздруківки коштів з банківської карти ПАТ КБ «Приватбанк», що належить [PERSON] після отримання тимчасового доступу до інформації Банк за власної ініціативою заблокував картковий рахунок [PERSON] [PERSON] у кримінальному провадженні є свідком, тому, на думку органу досудового розслідування, підстав для блокування карткового рахунку не має (а.с.33). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість та неправомірність дій ПАТ КБ «Приватбанк» в обмеженні [PERSON] щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на її рахунку. Такі дії відповідача у відповідності до ст. 610 ЦК України є порушенням зобовязання. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Відповідно до ст. 1073 ЦК України банк повинен відшкодувати завдані збитки у разі неналежного виконання операцій за рахунком клієнта. Встановлено, що станом на 21 квітня 2016 року (на час звернення позивача до суду) на її рахунку знаходилось 6648 грн. 50 коп., що підтверджується випискою по рахунку (а.с.83). Оскільки [PERSON] через порушення ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязання не має можливості розпорядитися цими коштами, тобто фактично зазнала втрат на цю суму, суд приходить до висновку про законність та правомірність вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь 6648 грн. 50 коп. в рахунок відшкодування завданих збитків. Обраний позивачем спосіб захисту прав відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, а тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позивачем було понесено судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. (а.с.1), суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати, а саме сплачена нею сума судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved