Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до ГБК «Маяк», третя особа КП «ЧООБТІ» про визнання права власності на капітальний автогараж-бокс за набувальною давністю. Свій позов обґрунтовує тим, що 10 серпня 2006 року вона придбала у власність капітальний автогараж-бокс№322, що знаходиться в ГБК «Маяк», який розташований по вул.. Береговій. 4 в м. Черкаси та стала членом ГБК «Маяк». Протягом 11 років вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє зазначеним гаражем та сплачує членські внески. У липні 2010 року вона звернулася до КП «ЧООБТІ» з проханням виготовити технічний паспорт на вказаний гараж з метою його використання при здійсненні реєстрації права власності на даний обєкт. У листопаді 2012 року, коли вона ознайомилася з інвентаризаційною справою на авто гараж-бокс №322 їй стало відомо, що право власності на вказаний гараж зареєстроване за іншою особою. Особа власника спірного гаража їй не відома, а також не зрозуміло на підставі чого і коли за цією особою було зареєстроване право власності на гараж. Вважає, що вона є добросовісним набувачем автогаражу-боксу №322, що знаходиться в ГБК «Маяк». Окрім того, пайовий внесок за будівництво даного капітального авто гаражу-боксу виплачений нею повністю. Окрім того, нею повністю виплачено пайовий внесок за будівництво даного капітальногоавто гаражу-боксу, а тому у відповідності до положень ст.19-1 Закону України «Про кооперацію», член ГБК, який повністю виплатив свій пай за гараж, наданий йому у користування, набуває права власності на це майно і вправі розпоряджатися ним на власний розсуд. За таких умов вважає, що є всі законні підстави для визнання за нею права власності на капітальний автогараж-бокс №322, що знаходиться в ГБК «Маяк». Просила суд визнати за нею право власності на капітальний автогараж-бокс №322, що знаходиться в ГБК «Маяк», який розташований по вул. Береговій, 4, у м. Черкаси за набувальною давністю. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2018 року відкрите провадження у справі за позовом [PERSON] до ГБК «Маяк», третя особа КП «ЧООБТІ» про визнання права власності на капітальний автогараж-бокс за набувальною давністю, справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених в позові. Представник відповідача в судове засідання не зявився,надіслав до суду заяву про визнання позову. Представник КП «ЧООБТІ» в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З доданих до позовної заяви та досліджених в судовому засіданні доказів вбачається наступне. 27 серпня 2006 року головою ГБК «Маяк»[PERSON] була видана довідка про те, що капітальний автогараж-бокс №322 в ГБК «Маяк» побудований господарським способом, належить їй на праві особистої власності. Гараж придбаний 10 серпня 2006 року. З копії довідки ГБК «Маяк» №273 від 11 травня 2017 року, яка видана власнику гаражу №322 [PERSON] вбачається, що кооператив побудований згідно рішення Черкаської міської ради депутатів трудящих №244 від 29 березня 1972 року. За власником гаражу заборгованості по виплаті платежів немає. Пайовий внесок виплачено в повному обсязі. Довідка видана для предявлення в бюро технічної інвентаризації. Відповідно до положень ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При цьому, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Одним із способів набуття права власності Цивільний кодекс України розглядає набувальну давність. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Пунктом 9 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно п.11 вказаної постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. З огляду на положення статті та роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об'єктивно чужою, володілець суб'єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років. Отже володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Частиною 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а відповідно ч.1 ст. 88 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи і які відповідно до ч. 2\~ст. 77 ЦПК України\~повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Обґрунтовуючи позов, [PERSON] зазначала, що протягом 11 років вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє зазначеним гаражем та сплачує членські внески. У липні 2010 року вона звернулася до КП «ЧООБТІ» з проханням виготовити технічний паспорт на вказаний гараж з метою його використання при здійсненні реєстрації права власності на даний обєкт. У листопаді 2012 року, коли вона ознайомилася з інвентаризаційною справою на автогараж-бокс №322 їй стало відомо, що право власності на вказаний гараж зареєстроване за іншою особою.в. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачка не надала належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що вона відкритоволоділа автогаражом-боксом №322 в ГБК «Маяк» та дане володіння було давнім та безперервним, а тому визнання за нею права власності на вказану квартиру суперечить вимогам закону. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі наведеного, ст.ст. 344,1268,1297 ЦК України

Outcome: dismissed