Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що З 16 квітня 2013 року по 01 жовтня 2013 року вона перебувала на обліку як безробітна у Луцькому міському центрі зайнятості Волинського обласного центру зайнятості Державного центру зайнятості Міністерства соціальної політики України. У передбаченому чинним законодавством порядку вона була направлена на працевлаштування до відповідача - у Волинську дирекцію Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», що підтверджується відповідним корінцем направлення на працевлаштування № 03501302130025004 від 09 квітня 2013 року. Вона фактично вже почала працювати на посаді листоноші відділення поштового зв'язку Луцьк-17 Волинської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» і стала добросовісно виконувати взяті на себе обов'язки. Проте начальником поштамту Волинської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» С.В. Костюк всупереч усім вимогам трудового законодавства їй було відмовлено у працевлаштуванні, покликаючись на невідповідність її кандидатури посаді, котра пов'язана із матеріальними цінностями та обслуговуванням населення. Більше того, начальник поштамту Волинської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» С.В. Костюк під час співбесіди з нею почала принижувати її, як людину, так і громадянина України, вказуючи на те, що вона є неврівноваженою та агресивною людиною і що моя поведінка викликає у неї сумніви щодо її адекватності, про що керівництву поштамту стало відомо від сусідів та під час безпосереднього неодноразового спілкування, що зокрема може бути підтверджено листом начальника поштамту Волинської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» С.В. Костюк за № 07-п/16-2ЗЗ від 17 квітня 2013 року, а також висновком о/у СДСБЕЗ Луцького МВ УМВС України у Волинській області за № 95730 від 04 липня 2013 року. Вищезазначеними неправомірними діями відповідача по справі Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» - Волинською дирекцією Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» їй завдано велику моральну шкоду, яка полягає в тому, що у зв'язку із незаконною відмовою у працевлаштуванні, під час чого її людські честь і гідність були принижені, вона внаслідок такої протиправної поведінки зазнала душевних страждань, переживаючи за своє майбутнє та майбутнє її малолітньої дитини, котра залишилася на її утриманні. При цьому, стан її здоров'я та загального самопочуття різко погіршилися, вона стала відчувати постійні головні болі та болі в ділянці серця. Сам момент її приниження викликав у неї значний психологічний шок, змусивши душевно страждати і переживати за її майбутнє життя. Також вона зазнала значних матеріальних збитків, а саме її було позбавлено робочого місця, субсидії на житлово-комунальні послуги, а також виплат по соціальній допомозі як малозабезпеченій сім'ї. При цьому, було принижено також її честь і гідність, як людини, так і громадянина України, котра зазнала протиправної поведінки щодо себе у відношенні до трудової книжки, так як вона стажувалася, коли ще була працевлаштована, про що свідчать долучені до даної позовної заяви письмові докази. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди вона оцінює в - 10 000 гривень. Просить стягнути з відповідача по справі Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» - Волинської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» 10 000 гривень заподіяної моральної шкоди. Зобов'язати відповідача по справі Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» - Волинську дирекцію Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» укласти трудовий договір щодо прийняття її на посаду листоноші відділення поштового зв'язку Луцьк-17 Волинської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» . Позивач в судовому засіданні заявлений позов підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заявлений позов не визнав з підстав викладених в письмових запереченнях, просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача укласти з позивачем трудовий договір щодо прийняття на посаду листоноші відділення поштового зв'язку Луцьк-17 Волинської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», то вона не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до Конституції України і статті 22 Кодексу законів про працю України забороняється необґрунтована відмова в прийнятті на роботу, а також будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової і національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства в професійній спілці або іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання. Згідно ст. 22 КЗпП України забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Судом при розгляді справи встановлено, що 09.04.2013 року Луцьким міським центром зайнятості [PERSON] було направлено на роботу на посаду листоноші (поштаря) Волинської дирекції УДП «Укрпошта», що підтверджується корінцем направлення на працевлаштування № 03501302130025004 від 09.04.2013 року (а.с. 8). Також встановлено, що 17.04.2014 року [PERSON] було відмовлено у прийнятті на роботу листоноші (поштаря) Волинської дирекції УДП «Укрпошта» з причини невідповідності її кандидатури вимогам. Також встановлено, що відповідачем суду не надано доказів та навіть не наведено перелік вимог, яким кандидатура [PERSON] не відповідає посаді листоноші (поштаря) Волинської дирекції УДП «Укрпошта». Також встановлено, що суду також не надано доказів, зокрема і самої заяви, на підтвердження того, що [PERSON] написала заяву на звільнення у відповідності до ст. 38 КЗпП України 26 березня 2013 року та пізніше відкликала цю заяву. При цьому за ст.38 КЗпП України не передбачено можливість продовження роботи протя гом двох тижнів та відкли кання працівником заяви про звільнення. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що у відповідності до вимог чинного законодавства Луцьким міським центром зайнятості [PERSON] було направлено на роботу на посаду листоноші (поштаря) Волинської дирекції УДП «Укрпошта». Однак [PERSON] було неправомірно відмовлено в укладенні трудового договору. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення даної позовної вимоги. Щодо позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 10 000 гривень, то вона не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Судом при розгляді справи встановлено, що моральну шкоду завдану незаконним переведенням позивач оцінює в сумі 10 000 гривень. Однак позивачем на засадах змагальності сторін, суду не доведено та не надано доказів на підтвердження обґрунтування заподіяння моральної шкоди завданої відмовою відповідача укласти трудовий договір. Зокрема позивачем не заявлялось клопотання про проведення судово-психологічної експертизи, на основі висновку якої можна було оцінити завдану моральну шкоду. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даної вимоги, через не доведення позивачем факту заподіяння моральної шкоди та розміру на її відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 458,80 грн. (а.с. 14). При цьому позов задоволено частково. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових вират по сплаті судового збору в сумі 243,60 гривень.

Outcome: partial