Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису, відповідно до якої просить видати обмежувальний припис строком на 6 місяців яким зобов`язати [PERSON] : - не перебувати в місцях спільного проживання її та малолітнього сина [PERSON] ; - не наближатись до неї у місцях, де вона може тимчасово або постійно перебувати у зв`язку із роботою, відвідуванням установ та організацій або ж на вулиці не ближче ніж 10 метрів; - не спілкуватись із нею до чи після судових засідань в приміщенні Тернопільського міськрайонного суду за адресою: м.Тернопіль, вул..Котляревського,34 в м.Тернополі, а також в приміщеннях судів апеляційної та касаційної інстанції, якщо кримінальна справа щодо нього буде знаходитись там на розгляді; - не спілкуватись із нею по телефону, електронною поштою, вести переписку, як самому так і через третіх осіб; - не поширювати щодо неї жодних компрометуючих її відео чи аудіо записів або друкованих матеріалів. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначає, що вона з 2009 по 2011 рік перебувала в шлюбі із [PERSON] та проживала за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Тернопільськоїх міської ради №6 від 09 січня 2013 року [PERSON] встановлено графік побачень із сином в окремі суботи та неділі місяця. Зазначила, що як під час шлюбу та і після його розірвання, [PERSON] систематично влаштовує конфлікти із заявницею, порушував графік побачень та намагався не повертати сина після побачення із ним. Конфлікти та погрози на адресу заявниці вчинялись [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння в присутності її малолітнього сина та батьків. З цього приводу, заявник неодноразово зверталась із заявами в Тернопільській відділ поліції. Так, в жовтні 2012 року, [PERSON] в дворі будинку, перебуваючи в нетверезому стані підійшов до заявниці та наніс її удар рукою . Крім цього, 03 листопада 2018 року, [PERSON] , після того, як заявник відмовилась відпустити сина на побачення, оскільки він перебував у нетверезому стані, в дворі, в присутності сусідів спричинив тілесні ушкодження заявнику, у вигляді синців лівої навколо орбітальної ділянки, синців носа, правого стегна, закритий перелом кісток носа із викривленням носової переділки, що відноситься до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я. За вказаним фактом, 03 листопада 2018 року внесено відомості до ЄРДР про скоєння [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. На даний час, обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні про обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст..125 КК України перебуває на розгляді в Тернопільському міськрайонному суді. Перед судовими засіданнями, в коридорах та приміщеннях суду, [PERSON] виражався до заявника образливими словами та жестами, викрикував 28.11.2019 року із салону свого автомобіля образливі слова та робив непристойні жести. Крім цього, при зустрічі наодинці із заявником він шантажує заявника тим, що може надати її та своїм друзям і знайомим компрометуючі неї відеозаписи, які змонтовані ним умисно. 28 листопада 2019 року в 14 год. 30 хв. на телефон заявника зателефонував невідомий їй чоловік та в глузливій формі почав ображати її та сказав, що отримав від [PERSON] відеозаписи, які вже оглянув. Заявник боїться залишатись на одинці в приміщенні суду чи біля нього, коли там є [PERSON] Умисне, систематичне вчинення фізичного і психологічного насильства щодо заявника з боку [PERSON] з яким вона перебувала у шлюбних відносинах, завдають їй фізичних і моральних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності та погіршують якість її життя в цілому. Зазначені обставини негативно відбиваються на малолітньому сину заявниці, оскільки фізичне насильство і погрози надходили в його присутності, а також в обмеженні її можливостей по його утриманні та вихованні. \~ \~ \~ \~ [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні подану заяву підтримали та просять її задовольнити, з підстав наведених у ній. Також заявник пояснила, що її колишній чоловік [PERSON] постійно вчиняє щодо неї фізичне та психологічне насильство, психологічний тиск, який полягає у її залякуванні, словесних образах, заподіянням їй тілесних ушкоджень у листопаді 2018 року та у 2012 році, з приводу чого вона зверталась в органи поліції, розповсюдження відеоматеріалів щодо неї, виражається нецензурними словами, погрожує фізичною розправою. \~ \~ \~ \~Зацікавлена особа [PERSON] в судовому засіданні вважає, що подана заява [PERSON] не підлягає до задоволення та вважає обставини наведені у ній такими, що не відповідають дійсності. Зазначив, що [PERSON] обмежує його спілкування з дитиною, кримінальне провадження щодо нього за ст..125 КК України, по факту нанесення ним тілесних ушкоджень заявниці вважає таким, що не відповідає дійсності, тілесних ушкоджень він [PERSON] не заподіював. Пояснив, що він не вчиняє щодо заявниці фізичного та психологічного насильства, а [PERSON] постійно компрометує його, має намір таким чином обмежити його у спілкуванні із неповнолітнім сином. В подальшому, у судовому засіданні погодився на видачу обмежувального припису щодо заборони спілкування із [PERSON] , зазначив, що не буде поширювати інформацію інтимного характеру про свою колишню дружину, проте просить суд не обмежувати його спілкування із дитиною. Запевнив суд, що при проведенні побачень з дитиною не буде з`ясовувати стосунки із своєю колишньою дружиною [PERSON] . Також, пояснив суду, що спілкування із заявником по телефону відбувалось у його сильному емоційному стані, оскільки він перебував у той час в зоні АТО. \~ \~ \~ \~Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.11.2009 року, який згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10 жовтня 2011 року розірвано. Від даного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Як вбачається із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.11.2018 року, слідчим Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції внесено відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ч.2 ст.125 КК України, а саме 03 листопада 2018 року близько 10.30 год. [PERSON] перебуваючи по [ADDRESS] , наніс удари кулаком [PERSON] в ділянку голови перенісся, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа, забій, гематома лівої половини обличчя, ЗЧМТ, струс головного мозку. 26 грудня 2018 року слідчим СВ Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області повідомлено [PERSON] про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.125 КК України. Як вбачається із довідки Тернопільської міської лікарні швидкої допомоги від 03 листопада 2018 року №13045, [PERSON] звернулась в травпункт 03 листопада 2018 року з приводу вчинення щодо неї кримінального правопорушення у якої діагностовано закритий перлом кісток носа, забій гематома лівої половини обличчя, ЗЧМТ, струс головного мозку. Відповідно до інформації зазначеної у листі Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 05 квітня 2019 року №3-93/ОП, звернення [PERSON] зареєстровані в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Тернопільського ВП за №15736 від 09.08.2015 року звернення [PERSON] про те, що її чоловік, [PERSON] не повертає спільного сина; - №37163 від 03.11.2018 року про те, що її колишній чоловік [PERSON] під час конфлікту наніс їй тілесні ушкодження, зареєстровано у ЄРДР №12018210010003265; -№7166 від 04.03.2019 року звернення [PERSON] про те, що її колишній чоловік [PERSON] систематично вчиняє з нею конфлікти та погрожує фізичною розправою; - №11574 від 06.10.2011 року звернення [PERSON] про те, що її чоловік [PERSON] за місцем проживання погрожує їй фізичною розправою; №11368 від 27.10.2012 року звернення [PERSON] про те, що її колишній чоловік [PERSON] за місцем проживання спричинив їй не значні тілесні ушкодження. Крім цього, як вбачається із інформації, викладеній у листі Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області від 11.12.2019 року №9408, [PERSON] зверталась до зазначеного відділу 28.11.2019 року із заявою про те, що її колишній чоловік вчиняє стосовно неї протиправні дії, ображає нецензурними словами та погрожує, а також про те, що до неї на мобільний телефон телефонує невідома особа, яка під час розмови в глузливій формі ображає її. Із зазначеного звернення не вбачається підстав для внесення відомостей до ЄРДР та початку розслідування. Як вбачається із висновку органу опіки та піклування про участь батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , яке є додатком до рішення виконавчого комітету від 09.01.2013 року №6, встановлено графік побачень батька [PERSON] із сином [PERSON] , [INFO] , в такі дні: І-ІІІ субота місяця з 10.00 год. до 19.00 год., ІІ-ІV неділя місяця з 10.00 год. до 19.00 год. побачення мають відбуватись за місцем проживання матері дитини. Як вбачається із протоколу індивідуального діагностичного обстеження від 6-21.03.2019 року [PERSON] , складений практичним психологом Тернопільської СЗШ І ступеня повного дня з поглибленим вивченням основ економіки [PERSON] . «…в ході бесіди та за результатами проведених методик виявлено емоційну відстороненість від батька. [PERSON] неохоче розповідає про ситуацію, що сталась. Виявлено почуття сорому, незручності хлопчика перед однокласниками, що були свідками даної ситуації. У ході бесіди пригадував негативні вчинки батька, вчинені стосовно матері. Помітна сильна емоційна прихильність до матері. Прагне позбутися ситуації, яка його пригнічує, намагається відгородити себе від участі у суперечках та конфліктах. Має виражену потребу у підтримці, в увазі до себе…». Висловлено рекомендації сприяти усвідомленню батьками негативного впливу конфлікту на формування особистості дитини, недопустимості втягування дитини у конфлікти дорослих, створення безпечного середовища для розвитку дитини. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що вони були присутні під час спілкування [PERSON] із своїм неповнолітнім сином [PERSON] під час яких останній проявляв турботу про свого сина та бажання піклуватись про нього. Проте, при зустрічі [PERSON] із сином відбуваються конфлікти між ним та родичами колишньої дружини [PERSON] І Заперечили про факти вчинення фізичного та психологічного насильства зі сторони [PERSON] до [PERSON] . Судом встановлено, що між заявником [PERSON] та зацікавленою особою [PERSON] , яка є колишньою його дружиною, існують неприязні відносини, часто виникають конфліктні ситуації з приводу проведення побачень [PERSON] із своїм неповнолітнім сином [PERSON] . Також, заявник [PERSON] з приводу вчинення фізичного насильства по відношенню до неї з боку [PERSON] неодноразово зверталась до органів Національної поліції, а саме згідно поданих нею заяв 05 квітня 2019 року, 03.11.2018 року, 04.03.2019 року, 06.10.2011 року, 27.10.2012 року, що підтверджено даними відображеними у листі Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 05 квітня 2019 року №3-93/ОП.\~Крім цього,\~за заявою\~ [PERSON] від 03.11.2018 року, слідчим Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції внесено відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ч.2 ст.125 КК України, а саме події, яка мала місце 03 листопада 2018 року. На даний час зазначене кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] за ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України, за фактом спричинення заявнику [PERSON] зазначених тілесних ушкоджень перебуває на розгляді в Тернопільському міськрайонному суді. Також, як слідує із наданих заявником електронних доказів, [PERSON] при розмові із заявником словесно висловлював на її адресу словесні образи,\~погрози,\~залякування,а також про намір здійснити розповсюдження інформації про її приватне життя. Відповідно до п. 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч.1 ст.1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. За п. 9 ч. 1\~ст. 1 цього ж Закону\~оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно із п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.7, 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. В силу вимог ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Крім цього, в даній ситуації суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані\~статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Також Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»). Статтею 16 Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (далі - Реєстр) - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. \~ \~ \~ \~До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі. Проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши та дослідивши докази надані суду, суд вважає, що заява [PERSON] про видачу обмежувального припису підлягає до часткового задоволення, а тому суд вважає, що з метою захисту прав заявника слід видати обмежувальний припис яким 1). Заборонити [PERSON] перебувати у місцях спільного перебування із [PERSON] , крім визначених днів графіку побачень батька [PERSON] із сином [PERSON] , згідно якого такі побачення відбуваються за місцем проживання матері; 2) Заборонити [PERSON] наближатись на відстань 10 метрів до місця роботи, місць частого відвідування [PERSON] або ж на вулиці, крім визначених днів графіку побачень батька [PERSON] із сином [PERSON] , яке відбувається за місцем проживання матері; 3) Заборонити [PERSON] спілкування із [PERSON] , у будь-якому місці, крім визначених днів графіку побачень батька [PERSON] із сином [PERSON] , у тому числі вести телефонні переговори або контактувати із нею через інші засоби зв`язку і через третіх осіб. Встановити строк дії припису терміном шість місяців. При цьому, видаючи обмежувальний припис суд враховує думку зацікавленої особи [PERSON] , який погодився на обмеження спілкування із заявницею, а також суд враховує права та законні інтереси зацікавленої особи [PERSON] , який є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] щодо взяття його участі у вихованні та спілкуванні зі ним, а тому не вважає за необхідне обмежувати [PERSON] у спілкуванні та побаченнях із своїм сином. Також, суд зазначає, що заявником не надано доказів, які б підтверджували вчинення фізичного чи психологічного насильства стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] . Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що в силу вимог ст. 32 Конституції України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Згідно із ч.ч. 1-4 ст.301 ЦК України, фізична особа має право на особисте життя. Фізична особа сама визнає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Фізична особа має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою. Частина 1 ст.302 ЦК України передбачає, що збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускається, крім випадків, визначених законом, і лише і інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію», не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. Таким чином, суд зазначає, що інформація про особу, яка стосується її особистого життя може бути поширена лише із її згоди, крім випадків визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного доброту та прав людини, а тому зазначає, що інформація про [PERSON] , яка стосується її особистого життя може бути поширена іншою особою лише виключно із наведених вище підстав. Також, задовольняючи частково заяву про видачу обмежувального припису, суд вважає, що вимоги заявника є частково підставними, оскільки приходить до переконання, що з боку [PERSON] вчиняються дії стовно [PERSON] , що включають\~словесні образи,\~погрози,\~приниження,\~залякування,\~інші діяння,\~спрямовані на\~обмеження волевиявлення\~особи,\~які викликали\~у постраждалої\~особи побоювання\~за свою\~безпеку чи\~безпеку третіх\~осіб,\~спричинили емоційну\~невпевненість,\~нездатність захистити\~себе або\~завдали шкоди\~психічному здоров`ю\~особи. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного,

Outcome: partial