Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою в якій просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт належності їй свідоцтва про право власності на житло від 02 квітня 1993 року, виданого Управлінням житлово комунального господарства адміністрації [PERSON] міської Ради народних депутатів, відповідно до якого їй належить частина квартири [ADDRESS]. Заява вмотивована тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.04.1993 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства адміністрації [PERSON] міської Ради народних депутатів, згідно з розпорядженням від 22.03.1993 року їй належить на праві спільної сумісної власності квартира №12 в житловому будинку №46 по вул. Правобережній (колишня назва вул. Червоноармійська) в м. Кременчуці. Іншими співвласниками вказаної квартири на момент видачі свідоцтва були [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Вказана квартира була зареєстрована [PERSON] бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності за вищевказаними особами та записана в реєстрову книгу за номером № М-2/32. 30.10.2006 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області по справі за позовом [PERSON] до виконавчого комітету [PERSON] міської ради, третя особа [PERSON] Державна нотаріальна контора, [PERSON], в інтересах неповнолітнього [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності було постановлено рішення, яким визнано, що [PERSON] належить 1/4 частина квартири [ADDRESS]; [PERSON] належить 1/4 частина квартири [ADDRESS]; [PERSON] належить 1/4 частина квартири [ADDRESS] та [PERSON], яка померла 31.03.1997 року належить 1/4 частина квартири [ADDRESS]. В подальшому на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.10.2006 року, [PERSON] міжміським бюро технічної інвентаризації було зареєстровано право власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер 17731661 від 06.02.2007 року) за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частині за кожним. При цьому частка померлої [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 27.02.2007 року державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], була зареєстрована за [PERSON] та зареєстрована 23.03.2007 року [PERSON] міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 17731661, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13992168 від 23.03.2007 року. 02.02.2019 року [PERSON] подарував їй частину квартири [ADDRESS], при цьому, правочин був посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №312. Отже, наразі співвласниками квартири [ADDRESS] є вона та її син [PERSON]. 04.02.2019 року вона звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації виконавчого комітету [PERSON] міської ради Полтавської області із заявою про державну реєстрацію права власності на частку квартири. Проте, 08.02.2019 року державний реєстратор [PERSON] прийняла рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень у звязку із тим, що відповідно до поданого свідоцтва про право власності на житло виданого від 02.04.1993 року Управлінням житлово-комунального господарства адміністрації [PERSON] міської ради народних депутатів, одним із субєктів права власності на квартиру є [PERSON], при цьому, згідно з паспортом громадянина України серія КН №247663 від 30.10.1996 року, виданого Крюківським РВ УМВС України в Полтавській області повне імя заявника [PERSON]. Тому, на підставі наявних розбіжностей у написанні імені, неможливо встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. При цьому, вищевказаним рішенням їй було розяснено право на звернення до суду в порядку окремого провадження для встановлення належності правовстановлюючого документу. Також зазначає, що різниця у написанні її імені у правовстановлюючому документі на квартиру (свідоцтві про право власності на житло) та паспорті громадянина України, є наслідком довільного перекладу її імені з російської мови на українську. Крім того, 14.03.2019 року, вона звернулась до відділу приватизації Комунального підприємства «Квартирне управління [PERSON] міської ради» з метою отримання послуги щодо внесення змін у свідоцтво про право власності на житло. Відповідно змісту отриманої нею довідки КП «Квартирне управління [PERSON] міської ради», неможливе встановлення факту технічної помилки, так, як надані документи, де зазначене імя [PERSON] отримані нею пізніше ніж видане свідоцтво про право власності на житло. Враховуючи викладене, вона вимушена була звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала з підстав, що в ній зазначені. Представник заінтересованої особи Управління державної реєстрації виконавчого комітету [PERSON] міської ради Полтавської області в судове засідання не зявився, завчасно подав до суду заяву, відповідно до якої просить розглядати справу за його відсутності. Суд вважає, що в справі достатньо доказів для її розгляду без участі представника заінтересованої особи. Вислухавши пояснення заявника, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02 квітня 1993 року, що видане Управлінням житлово комунального господарства адміністрації [PERSON] міської Ради народних депутатів, згідно з розпорядженням від 22 березня 1993 року №184/2, Управлінням житлово комунального господарства адміністрації [PERSON] міської Ради народних депутатів посвідчено, що квартира [ADDRESS] (Червоноармійська) в м.Кременчуці Полтавської області належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та заявнику [PERSON], при цьому імя заявника у Свідоцтві було зазначено як «Нина». 30 жовтня 1996 року заявник отримала паспорт громадянина України серії КН №247663, де її імя вказане як «Ніна», що не збігається з її імям, яке зазначене у вказаному Свідоцтві про право власності на житло від 02 квітня 1993 року, що видане Управлінням житлово комунального господарства адміністрації [PERSON] міської Ради народних депутатів, згідно з розпорядженням від 22 березня 1993 року №184/2. Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 жовтня 2006 року визнано, що [PERSON] належить 1/4 частина квартири [ADDRESS]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13465199 від 06.02.2007 року, КП «[PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» за [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності від 02.04.1993 року, виданого УЖКГ адміністрації [PERSON] міської Ради народних депутатів та рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 30.10.2006 року, зареєстроване право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] (Червоноармійська) в м. Кременчуці. Відповідно договору дарування 1/2 частки квартири від 02 лютого 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON], [PERSON] передав у власність (подарував), а [PERSON], прийняла у власність (в дарунок), 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №154849037, сформованого 02.02.2019 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON], за [PERSON] на підставі договору дарування 1/2 частки квартири від 02 лютого 2019 року зареєстровано право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] (Червоноармійська) в м. Кременчуці. 04 лютого 2019 року заявник [PERSON] звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету [PERSON] міської ради Полтавської області з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] (Червоноармійська) в м. Кременчуці. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету [PERSON] міської ради Полтавської області [PERSON] №45424123 від 08 лютого 2019 року відмовлено заявнику [PERSON] у державній реєстрації права власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] (Червоноармійська) в м.Кременчуці, у звязку із тим, що відповідно до поданого свідоцтва про право власності на житло від 02.04.1993 року, яке видане Управлінням житлово-комунального господарства адміністрації [PERSON] міської Ради народних депутатів, одним із субєктів права власності на квартиру є [PERSON], при цьому, згідно з паспортом громадянина України серія КН №247663 від 30.10.1996 року, виданого Крюківським РВ УМВС України в Полтавській області повне імя заявника [PERSON]. Як вбачається як матеріалів справи, заявник 14 березня 2019 звернулася до КП «Квартирне управління» [PERSON] міської ради Полтавської області з заявою щодо внесення змін до свідоцтва про право власності на житло, а саме на квартиру №12 у житловому будинку №46 по вул.. Правобережній (Червоноармійська) в м. Кременчуці, виданого Управлінням житлово комунального господарства адміністрації [PERSON] міської Ради народних депутатів 02 квітня 1993 року. Листом від 25.03.2019 року за вих..№01-12/151 КП «Квартирне управління» [PERSON] міської ради Полтавської області повідомило заявника про те, що не можливо встановити факт технічної помилки. Відповідно до п.6 ч.1 ст..315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Приймаючи до уваги вищевикладене та аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт того, що [PERSON], [INFO], належить свідоцтво про право власності на житло від 02 квітня 1993 року на квартиру [ADDRESS] (Червоноармійська) в місті Кременчуці Полтавської області, що видане Управлінням житлово комунального господарства адміністрації [PERSON] міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 22 березня 1993 року №184/2 та підстави для встановлення такого факту є, а тому заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Outcome: approved