Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрований, але з 2014 року не проживає колишній чоловік позивача [PERSON], [INFO]. За весь час відсутності відповідач не приймав участі по сплаті за комунальні послуги, у звязку з чим всі обовязки лягли на позивача. В добровільному порядку відповідач з реєстраційного обліку не знімається, у звязку з чим позивач звернулася з даним позовом до суду. Учасники справи, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилися. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Причини неявки відповідача суду не відомі. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~ ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно ст. 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що у відповідності до копії паспорта серії ЕМ №510176, виданого 29.12.1999 року Рубіжанським МВ УМВС України в Луганській області, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO]. Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON], що підтверджується копією договору дарування квартири серії НМХ № 792179 від 28.12.2017 року. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09.02.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 13.03.2018 року вказане рішення набрало законної сили. Згідно копії довідки про склад сімї №24831 від 07.05.2018 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З акту про встановлення факту проживання/не проживання №654 від 07.05.2018 року вбачається, що при опитування сусідів встановлено та підтверджено, що фактичне проживання за адресою: [INFO] [PERSON] та [PERSON]. Крім зазначених осіб за вказаною адресою ніхто не мешкає з 2014 року по теперішній час. Аналізуючи викладене вбачається, що у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], відповідач не мешкає з 2014 року. Наміру проживати у вказаній квартирі відповідач не має, перешкод у користуванні будинком позивач не чинить. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад передбачені законодавством строки та втратив інтерес до житла, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог на необхідність їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved