Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 02.02.2007 року, актовий запис №2011, неповнолітнього сина [PERSON] просила залишити на проживання з матір'ю. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 02.08.2016 року було прийнято до провадження та об'єднано в одне провадження позовні вимоги за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу справи № 344/3048/16-ц і вимоги справи № 344/9629/16-ц за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 02.08.2016 року було залучено до участі в справі орган опіки і піклування м. Івано-Франківська для надання пояснень щодо предмету спору за зустрічним позовом. В судовому засіданні позивач-відповідач позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на те, що вона з відповідачем останній період сімейні відносини не підтримують, постійно виникало в них непорозуміння, у них різні погляди та інтереси на життя і сім'ю. На примирення не згідна. Неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], просила залишити на проживання з нею. Відповідач-позивач в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, вказавши на відсутність наміру подальшого збереження сім'ї. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 01.03.2016 року, виданого відділом ДРАЦС Івано_Франківського міського управління юстиції, сторони зареєстрували шлюб 02.11.2007 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 2011 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], що посвідчується копією Свідоцтва про народження (а.с.7). В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач з відповідачем останній період сімейні відносини не підтримують, постійно виникало в них непорозуміння, шлюб існує формально. Згідно з ч. 2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. В ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України). Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, миритися вони не бажають, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а збереження шлюбу є недоцільним. Крім того, шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, cуд, з урахуванням того, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, вважає обгрунтованою вимогу позову про розірвання шлюбу. З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що позов про розірвання шлюбу слід задовольнити. Позивач просила залишити на проживання із нею неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] року. Відповідач заперечував проти даної позовної вимоги, подавши до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] року із батьком, [PERSON], [ADDRESS]. Позивач-відповідач заперечила проти задоволення зустрічного позову. Згідно ст.. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст..29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. За вимогами ст..155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Орган опіки та піклування м.Івано-Франківська, залучений ухвалою суду, підготував висновок щодо визначення місця проживання дитини [PERSON]. Даний висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міськради від 03.11.2016 року №726, за яким вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO], із матір'ю [PERSON]. Зважаючи на викладене, беручи до уваги висновок органу опіки і піклування, суд приходить до висновку, що у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], третя особа - орган опіки і піклування м.Івано-Франківська, про визначення місця проживання дитини слід відмовити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 104, 105, 110, 112, 161 СК України,

Outcome: approved