Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів\~на неповнолітнього сина, який продовжує навчання, посилаючись на те, що 14 листопада 1998 року вона та відповідач - [PERSON] одружилися. 14 квітня 2010 року шлюб між ними розірвано. 22 вересня 2000 року від даного шлюбу народився син - [PERSON]. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії I- СР № 079599 від 24 жовтня 2000 року. Син [PERSON] на даний час навчається в [PERSON], м. Бидгощ, а саме в «Університеті Економіки у Бидгощі», денної форми навчання, за напрямом підготовки Логістика, на платній основі, на період навчання з 01.10.2018 року по 31.03.2022 року. Доказом даної обставини є довідка Університету економіки у Бидгощі про зарахування на навчання іноземного громадянина від 16.10.2018 року, з перекладом на українську мову, який завірено нотаріально. В 2007 році вона зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з [PERSON]. Згідно рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 червня 2007 року позовні вимоги були задоволенні, аліменти стягнуто на її користь на утримання сина [PERSON]. Аліменти на утримання сина [PERSON] вона не отримувала починаючи з винесення рішення, і тільки в 2018 році відповідач сплатив за декілька місяців аліменти на утримання сина. У них з відповідачем домовленості щодо утримання сина в період навчання немає, наскільки вона зрозуміла відповідач сплачувати аліменти в добровільному порядку на утримання сина не бажає. Вона проживає разом з сином [PERSON] в м. Черкаси, по вул. Святотроїцькій, 94 в кв. 39. На період навчання син [PERSON] проживає в [PERSON] в орендованому житлі. Вона самотужки оплачує сину [PERSON] навчання в університеті, харчування, одяг, проїзд, лікування (в разі потреби) та інші необхідні витрати, тобто самостійно утримує сина. Їй одній важко утримувати сина [PERSON], тому хоче скористатися правовою нормою передбаченою ст. 199 СК України та звертаєся до суду з даним позовом. У звязку із вищевикладеним вона звертається до суду з заявою про стягнення аліментів на повнолітнього сина [PERSON], оскільки матеріальний стан її не дає можливості самостійно повноцінно забезпечувати матеріально їх сина. [PERSON] не може самостійно забезпечувати себе матеріально оскільки не працює, так як форма навчання у нього денна, що не дає йому можливості влаштуватися на роботу. У відповідача, вважає, є можливість надавати матеріальну допомогу синові [PERSON], який продовжує навчання, а саме матеріальну допомогу на утримання сина (одяг, продукти харчування, проїзд, канцтовари необхідні для навчання). Де працює відповідач їй не відомо. Просить стягнути з [PERSON] [INFO], РНОКПП [NUMBER] аліменти на користь повнолітнього сина - [PERSON] [INFO] у звязку з навчанням у розмірі ? частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до закінчення [PERSON] навчального закладу. Позивач в судове засідання не зявилась, скерувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. З заявами та клопотаннями до суду не звертався. Відповідачем не надано суду відзиву на позовну заяву, а тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 листопада 1998 року. 14 квітня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обовязки щодо\~дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. 22 вересня 2000 року від даного шлюбу народився син - [PERSON]. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 червня 2007 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 січня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття. На даний\~час син\~ [PERSON]\~є студентом\~1 курсу, денної форми навчання, за напрямком підготовки: «Логістика» ,«Університету Економіки у Бидгощі» м. Бидгощ, Республіка Польща, на платній основі, на період з 01.10.2018 року по 31.03.2022 року, що підтверджується довідкою «Університету Економіки у Бидгощі» від 16.10.2018 року. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO], перебуває на утриманні своєї матері [PERSON]. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з\~тим,\~позивачем в\~позовній заяві\~зазначено,\~що їй не відомо місце роботи відповідача, однак має змогу утримувати їх спільну дитину. Відомості про його доходи в матеріалах справи відсутні. Вказані факти відповідачем не спростовані та свідчать про те, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. В той же час, в судовому засіданні встановлено, що мати [PERSON] надає своєму сину матеріальну допомогу. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установити у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року 1700 гривень, з 1 липня 1777 гривень, з 1 грудня 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року 1492 гривні, з 1 липня 1559 гривень, з 1 грудня 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року 1860 гривень, з 1 липня 1944 гривні, з 1 грудня 2027 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2018 року 1762 гривні, з 1 липня 1841 гривня, з 1 грудня 1921 гривня. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із розрахунку наявності такої можливості у батьків надавати таку матеріальну допомогу. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. За таких обставин, оскільки судом було встановлено, що [PERSON] проживає зі своєю матірю, перебуває на її утриманні та потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням, а відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги у добровільному порядку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того, в порядку, визначеному ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн. Також, суд вважає за необхідне на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Зі згоди\~\~позивача суд ухвалює заочне рішення в справі, що передбачено\~ст. 280-282 ЦПК України.

Outcome: approved