Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~Красноармійського міськрайонного\~суду з\~заявою про\~встановлення факту\~смерті особи\~на тимчасово\~окупованій території\~України.\~В обґрунтування\~своєї заяви\~вказала,\~що [INFO] в\~місті Донецьк\~помер її\~чоловік [PERSON] ,\~що підтверджується\~медичним свідоцтвом\~про смерть\~та свідоцтвом\~про смерть,\~ виданим\~ в\~м.Донецьк.\~ При\~зверненні до РАЦСу було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть чоловіка, так як свідоцтво про смерть, видане в м.Донецьк, не відповідає вимогам українського законодавства. Для отримання свідоцтва про смерть просить встановити факт смерті [PERSON] , який [INFO] помер в місті Донецьк. В судове засідання заявниця та її представник [PERSON] надали заяву, в якій підтримують заяву, просять справу слухати без їх участі. В судове засідання представник заінтересованої особи: відділу державної\~реєстрації\~актів\~цивільного стану\~по\~Павлоградському,\~Юр`ївському\~районах\~та по\~місту\~Павлограду\~Головного територіального\~управління\~юстиції\~у Дніпропетровській\~областіне з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надали заяву про розгляд справи у відсутності представника заінтересованої особи. Суд, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. \~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено,\~що заявниця\~ [PERSON] \~ є дружиною [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 14.08.2007 (копія свідоцтва в матеріалах справи). \~ \~ \~ \~Згідно паспорту громадянина України на ім`я [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~воназареєстрована в [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Згідно копії паспорту громадянина України на ім`я [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~уродженець дер.Скачкове\~Нікольського району\~Вологодської \~області,\~вінзареєстрований в [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Згідно медичного свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті №4209 від 30.10.2019 року, виданої Республіканським бюро СМЕ м.Донецька, [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~щозареєстрований в [ADDRESS] , помер в стаціонарі лікарні [INFO] , місце смерті: Калінінський район м.Донецька, причина смерті набряк головного мозку, закритий травматичний епідурельний крововилив. Згідно свідоцтва про смерть № [NUMBER] від 30.10.2019 року, виданого Калінінським відділом ЗАГСу м.Донецька, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 60 років, місце смерті: Донецька область, м.Донецьк Калінінський район. Згідно свідоцтва про поховання, виданого ДП «Ритуал» 31.10.2019 року на кладовищі «Южне» м.Макіївка здійснено поховання [PERSON] . Згідно відмови відділу державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~по Павлоградському,\~Юр`ївському районах\~та по\~місту Павлограду\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Дніпропетровській\~області від 03.12.2019 року, вказано, що свідоцтво про смерть № [NUMBER] від 30.10.2019 року, виданого на тимчасово окупованій території, надане заявницею для підтвердження факту смерті [PERSON] , є документом, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року №1150/13024, а тому - у державній реєстрації відмовлено. Згідно п.8 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення смерті особи в певний час у разі не можливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. \~ \~ \~ \~ Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5, у зв`язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та тимчасово окупованих територіях, на території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров» я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу 111 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року №52/5, визначені підстави для державної реєстрації смерті: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Згідно з Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я від 08.08.2006 року № 545-а, перший примірник лікарського свідоцтва про смерть видається родичам померлого чи іншим особам, які зобов`язалися поховати померлого, другий примірник лікарського свідоцтва про смерть залишається в закладі охорони здоров`я. Згідно ст. 9 Закону України « Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові і службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені в порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт, виданий органами та особами, передбаченими частиною другою цієї статті є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та їх посадових осіб з незаконними органами, створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Відповідно до п. 1 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема ту обставину, що факт смерті [PERSON] саме [INFO] в м.Донецьк, підтверджений вказаними доказами, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved