Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить виділити її у приватну власність 304/1000 частки квартири [ADDRESS] . Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивачка зазначила, що відповідно до договору дарування від 10.08.2011 за № 879, вона являється власником 304/1000 частин чотирьох кімнатної квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . Добровільно між нею та відповідачами не досягнуто згоди щодо виділу часток квартири в натурі. Так вони тривалий час перебувають в неприязних відносинах, а тому досягти згоди в добровільному порядку про виділення належних їм часток майна, не мають можливості. Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна за № 5/05/19 від 13.05.2019 за технічними показниками 304/1000 частина відокремлена, має окремий вихід і може бути виділена в натурі. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2019 року справу прийнято до провадження, призначено у справі підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Згідно листа КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» від 13.03.2020 р. № 516588.72.20, відповідно із записом в реєстраційній книзі 247 пр-стор.89-р.163 та станом на 31.12.2012 р. право власності в комунальному підприємстві зареєстровано на 696/1000 частин квартири [ADDRESS] за « [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] » (П.І.Б. вказано згідно із записом у реєстраційній книзі, який зроблений на російській мові) на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради 23.12.1997 р. №7-12896. Дата реєстрації 25.02.1998 р. 23.10.2020 року до суду надійшла уточнена позовна заява за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виділення в натурі частки із спільної часткової власності. Сторони у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] являється власником 304/1000 квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] також належить 696/1000 частки квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна за № 5/05/19 від 13.05.2019 за технічними показниками 304/1000 частина відокремлена, має окремий вихід і може бути виділена в натурі. Відповідно до технічного паспорту та висновку експертного дослідження в результаті виділення частки в натурі, частки відповідачів в праві власності на квартиру не зменшуються, не змінюється порядок користування. Виділення частки позивача в натурі не потребує ремонтно-будівельних та інших робіт. Відповідно до\~ст. 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1\~ст. 364 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Відповідно до ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321\~ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.\~355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст.\~356\~ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Згідно з ч. 1ст.\~364\~ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ст.\~367\~ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 3ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу змісту норм статей183,358,364\~ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Як роз`яснено в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» /зі змінами/, у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Відповідно до п.6 вищенаведеної Постанови при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом /квартиру/. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Зазначена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, оцінивши належність, допустимість, а також достатність наданих доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved