Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що 02 січня 2008 року вона позичила відповідачу [PERSON] 150\~000 гривень. На підтвердження фактичного одержання відповідачем вказаної суми, позичальником надано розписку від 02.01.2008 року на суму 150 000 гривень. У розписці відповідач зобов»язався повернути кошти протягом одного місяця після пред»явлення вимоги позивачем про повернення грошей. 01 червня 2008 року відповідач повернув їй 50\~000 гривень. За взаємною домовленістю вона погодилася продовжити відповідачу строк повернення позики в розмірі 100\~000 гривень. В 2016 році їй терміново потрібні були гроші і вона повідомила про це відповідача, запропонувавши відповідачу повернути гроші до 01.06.2016 року. Однак в зазначений термін і до теперішнього часу відповідач свого зобов»язання не виконав. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, просить суд їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що її довіритель позовні вимоги [PERSON] визнає, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення повністю. Судом встановлено, що відповідно до розписки (а.с. 4), оригінал якої був оглянутий і досліджений в судовому засіданні, позивач позичила відповідачу 150 000 гривень. Згідно до цієї ж розписки відповідач взяв зобовязання повернути вказаний борг протягом одного місяця після пред»явлення вимоги про повернення грошей. 01 червня 2008 року відповідач повернув позивачу 50\~000 гривень. За взаємною домовленістю позивач погодилася продовжити відповідачу строк повернення позики в розмірі 100\~000 гривень до 01 червня 2016 року, однак борг відповідач не повернув незважаючи на вимоги позивача. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов′язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, однак відповідач на даний час борг не повернув. Відповідно до ст. 525 Цивільного Кодексу України, одностороння відмова від зобовязання не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов»язний виконати свій обов»язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов»язання чи звичаїв ділового обороту. А тому, з відповідача слід стягнути на користь позивача 100\~000 гривень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 1\~000,00 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 275,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved