Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що 31 березня 2012 року в селі Вовнянка Миргородського району Полтавської області померла [PERSON], яка своїм заповітом від 22 лютого 2012 року все належне їй майно та все те що їй буде належати на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла їй. В наслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина в тому числі і на будинковолодіння по вулиці Коцюбинського, 62 в селі Вовнянка Миргородського району. В установленому законом порядку вона прийняла спадщину. [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на будинковолодіння, однак нотаріус відмовив їм у вчиненні нотаріальних дій, оскільки оригінал свідоцтва на право особистої власності на будинковолодіння, виданий на імя спадкодавця [PERSON] 17.07.1989 року Гаркушинською сільською радою Миргородського району, на підставі якого зареєстровано за спадкодавцем право власності, не зберігся. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 25 ЦК України отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно, домоволодіння в звязку зі смертю власниці неможливо, а будь яким іншим способом захистити своє право вона не має можливості, тому звернулася до суду з вищевказаним позовом та просила визнати за нею, [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на будинковолодіння, розташоване за адресою село Вовнянка, вулиця Коцюбинського, 62, Миргородського району, Полтавської області, яке складається з житлового будинку А-1, загальною площею 40,3 кв. м, житловою площею 18,6 кв.м. та господарських споруд прибудови а ,сараю Б, сараю Г, погреба г, вбиральні Д, і споруд №1-3 загальною вартістю 72287 гривень, після смерті 31 березня 2012 року [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Суду пояснила, що вона здійснювала догляд за [PERSON] і остання заповіла все належне їй майно, в тому числі будинок з господарськими спорудами, який розташований на земельній ділянці в селі Вовнянка по вулиці Коцюбинського,62 Миргородського району. При зверненні до нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок, оскільки відсутній оригінал свідоцтва про право власності на імя [PERSON] Отримати свідоцтво на спадщину на земельну ділянку на якій розміщене домоволодіння вона має можливість у нотаріуса, так як державний акт зберігся. Просила розглянути справу за відсутності представника відповідача, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився повторно, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про відкладення справи на адресу суду не надходило ( а.с.20,27). Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що за життя [PERSON] розпорядилася своїм майном на випадок смерті, 22 лютого 2012 року склала заповіт на імя позивачки [PERSON] (а.с.6). 31 березня 2012 року померла [PERSON] в селі Вовнянка Миргородського району Полтавської області, внаслідок чого відкрилася спадщина (а.с.5). До спадкового майна серед іншого входить житловий будинок № 62 та господарські споруди, розташовані по вулиці Коцюбинського в селі Вовнянка Миргородського району Полтавської області, який належав [PERSON] згідно Свідоцтва на право особистої власності від 17.07.1989 року, виданого виконавчим комітетом Гаркушинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, що підтверджується довідкою ДКП «Миргородтехінвентаризація №290-Т від 23.02.2016 року (а.с.8). Відповідно до державного акту про право приватної власності на земельну ділянку виданого на підставі рішення [PERSON] сільської ради №39 від 28.09.2009 року земельна ділянка площею 0,2100 га, на якій розташоване дане будинковолодіння, належала на праві приватної власності [PERSON], яка померла. Після смерті [PERSON], позивач [PERSON] прийняла спадщину, подала заяву до Другої державної нотаріальної контори та отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 4,6172 га розташовану на території [PERSON] сільської ради Миргородського району Полтавської області, що підтверджується повідомленням нотаріуса №65/02-14 від15.03.2016 року (а.с.21). Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом зокрема із правочинів і вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки позивач [PERSON] є спадкоємцями домоволодіння, яке належало померлій [PERSON] Є Г., за заповітом, вчинила дії по прийняттю спадщини, тому вона набула право на це майно в порядку спадкування. Це право ніким не оспорюється, а отже підстав для визнання спадщини відумерлою немає. За таких обставин, виходячи з положень ст. 392 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved