Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 14 грудня 2007 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Молодавською сільською радою Дубенського району Рівненської області, актовий запис №10 від 14 грудня 2007 року. Від цього шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження Серія 1-ГЮ № 243883 від 30.11.2015). З липня 2017 року проживають окремо, малолітній син [PERSON] увесь цей період проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач дуже рідко навідує свого сина, а ще рідше надає хоч якесь матеріальне забезпечення для задоволення його потреб. Так як відповідач з 21 червня 2010 року по 28 грудня 2017 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, отримуючи зі своєї підприємницької діяльності чималі доходи, зараз надалі спільно з матірю продовжує займатись підприємницькою діяльністю неофіційно, мав та має немалий дохід, у його володінні та користуванні знаходиться житловий будинок, магазин-кіоск, та земельні ділянки, з 01.01.2013 по даний час працює на посаді фельдшера медицини невідкладних станів у Варковецькому пункті постійного базування бригад екстренної (швидкої) медичної допомоги Центру, з посадовим окладом 3046,65 грн., не має інших дітей, на його утриманні ніхто інший не знаходиться, на стан здоров'я ніколи не скаржився, добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно. А також просить стягнути понесені судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1644.05 грн. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Ходак С.К. Ухвалою судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 20 березня 2018 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, призначено дату, час і місце проведення судового засідання за правилами спрощеного позовного провадження. 10 квітня 2018 року до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якій відповідач зазначив, що незгоден з визначеним позивачем розміром аліментів заявлених до стягнення, так як вважає його завищеним та не обґрунтованим, однак згоден на стягнення з нього аліментів в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої заперечення обґрунтовує тим, що усвідомлює свій батьківський обов'язок дбати про виховання і матеріальне забезпечення своєї дитини, і в жодному разі не відмовляється її утримувати, але сума аліментів, яку позивачка просить стягнути є необгрунтованою, зазначених позивачем неофіційних доходів він не має, єдине джерело його доходів заробітна плата фельдшера медицини невідкладних станів у Варковецькому пункті постійного базування бригад екстренної (швидкої) медичної допомоги у розмірі 3046,65 грн. По мірі можливості купував дитині одяг, іграшки та інші речі, перераховував кошти на його утримання. 19 квітня 2018 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій остання заперечує проти викладених відповідачем пояснень у відзиві на позов, та просить суд задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні частково заперечували проти задоволення позовних вимог, просили суд задовольнити позовні вимоги з урахуванням пояснень викладених у відзиві на позовну заяву. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що з липня 2017 року відповідача не бачила, їй не відомо чи надає він кошти на утримання сина. Заслухавши пояснення відповідача, представників сторін по справі, допитавши свідка, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 14 грудня 2007 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Молодавською сільською радою Дубенського району Рівненської області, актовий запис №10 (а.с.7). Від цього шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія 1-ГЮ № 243883 від 30.11.2015 (а.с.6), який проживає з матірю-позивачем по справі, що не спростовувалось відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд зазначає, що сторони по справі не дійшли згоди щодо розміру аліментів. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною статті 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем підтверджено, що дійсно відповідач працює на посаді фельдшера медицини невідкладних станів у Варковецькому пункті постійного базування бригад екстренної (швидкої) медичної допомоги, з посадовим окладом 3046,65 грн, що підтверджується довідкою КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та катастроф» Рівненської обласної ради №224 від 22.02.2018. Вказані обставини відповідачем по справі не спростовувались. У зв'язку з цим, суд вважає доводи позивача, що відповідач спроможній сплачувати аліменти в сумі 3000 гривень необґрунтованими та безпідставними, оскільки заявлена позивачем до стягнення сума аліментів складає усю заробітну плату позивача, а доводи стосовно отримання інших доходів є недоведеними. При вищевикладених обставинах, з урахуванням встановлених обставин, у тому числі, що: позивачем не доведено, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі 3000 гривень щомісячно, як заявлено позивачем у позовних вимогах; з урахуванням приписів встановлених ч. 1 ст. 182 СК України, щодо якого виник спір, беручи до уваги рівність обов'язку обох батьків щодо утримання своєї дитини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з урахуванням вищевикладених обставин, законним і справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень щомісячно. Разом з цим, суд вважає за належне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов'язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Одночасно суд роз'яснює, що статтею 196 Сімейного кодексу України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. Згідно зі ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів. З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів, з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем судові витрати на її користь та судовий збір в дохід держави. Поряд з тим, рішення слід допустити до негайного виконання по платежах за один місяць, згідно\~ст. 430 ЦПК України.

Outcome: partial