Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову зазначено, що 13 лютого 2013 року між сторонами по справі у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального упраління юстицї в Івано-Франківській області було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис за №124. Діти в шлюбі не народилися. Сімейні відносини між сторонами поступово погіршувалися, що призвело до фактичного припинення подружніх відносин. Шлюб носить формальний характер. Позивачка вважає, що примирення між сторонами неможливе, збереження сімї суперечитиме їхнім спільним інтересам, просить позов задовольнити. У судове засідання позивачка не прибула, направила на адресу суду письмове клопотання про слухання справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, направив на адресу суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Просив шлюб розірвати. За ст.43 ЦПК України участь у судових засіданнях є правом, а не обов'язком сторін по справі. За ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про одруження серія І-НМ №199405, виданого повторно 10 липня 2018 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, 13 лютого 2013 року було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно довідки №02-25/641, виданої 17 липня 2018 року виконавчим комітетом Рогатинської міської ради, [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою [INFO]. За статтею 16 «Загальної декларації прав людини» від 10.12.1948 року чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності, чи релігії вступати у шлюб і створювати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо вступу в шлюб, під час перебування у шлюбі і під час його розірвання. Проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дані положення закріплені у ст.55 Сімейного кодексу України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до вимог ст.112 СК України при розірванні шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову. Бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Згідно вимог ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що у сторін наявне стійке волевиявлення, направлене на припинення сімейних відносин, дітей на утриманні в подружжя немає. Викладені обставини свідчать, що подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї неможливе, суперечитиме інтересам обох із подружжя, що має істотне значення, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Після одруження дружина прізвища не змінювала.

Outcome: approved