Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, відповідно до якого просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , 2015 року народження, а також стягувати з [PERSON] у користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , 2015 року народження у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісячно, а також понесені судові витрати. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, у якому народилась неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , який у подальшому розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12.10.2017 року. Після розірвання шлюбу, [PERSON] життям неповнолітньої доньки не цікавився, не приймав та не приймає участі у її вихованні. Впродовж 2019-2019 років [PERSON] надсилала [PERSON] листи за допомогою яких намагалася налагодити нормальні стосунки між батьком та дитиною, однак відповіді на них не отримала. [PERSON] неодноразово у сторону [PERSON] висловлював погрози, внаслідок чого вона змушена була звертатись до органів Національної поліції. Неповнолітня дитина внаслідок конфліктів отримала сильне психічне потрясіння, внаслідок чого позивач за даним позовом зверталась за професійною допомогою до лікаря. На даний час дитина не пам`ятає батька. Дитина з 18.06.2016 року відвідувала Тернопільський НВК №3, однак [PERSON] не цікавився успіхами неповнолітньої [PERSON] , не з`являвся на батьківські збори, не цікавився розвитком чи досягненнями дитини, не брав участі у здійсненні оплати за харчування, тощо. Позивачка на даний час проходить інтернатуру після закінчення Тернопільської державної медичної академії ім..І.Горбачевського, самостійного заробітку чи доходу, який би використовувався на утримання дитини не має. Позивачу відомо, що [PERSON] працює на об`єктах будівельної галузі м.Тернополя та має мінливий, нерегулярний дохід. Вважає, що вимоги [PERSON] є підтвердженими та обґрунтованими, а тому просить їх задовольнити. Представник [PERSON] - адвокат Баранець О.А. подала письмові заперечення щодо позову у яких зазначила, що відповідач [PERSON] з моменту розлучення, тобто з 2017 року намагався зустрічатись із неповнолітньою донькою [PERSON] , однак [PERSON] чинила перешкоди у цьому, знаходячи причину відмови, розмови із нею перетворювались у сварки та образи у сторону колишнього чоловіка. [PERSON] неодноразово виявляв бажання зустрітись із дочкою, купував їй подарунки та не був проти надання їй матеріальної допомоги. Проте, [PERSON] , на думку відповідача, чинила йому перешкоди у спілкуванні та пробаченні з дитиною. [PERSON] з метою усунення йому перешкод у спілкуванні з дитиною звертався до Тернопільського міськрайонного суду із позовом про сплату аліментів та визначення порядку участі батька у спілкуванні з дитиною, однак таку заяву було повернуто судом через невідповідність нормам ЦПК, а адвокат, який на той час захищав інтереси [PERSON] не зміг належним чином виконати свої професійні обов`язки та своєчасно усунути недоліки поданої позовної заяви. У 2018 році [PERSON] зустрівши [PERSON] на вуличці разом із неповнолітньою донською намагався поспілкуватись, однак [PERSON] звернулась до органів поліції, заявивши що відповідач її переслідує. Вважає, що [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з неповнолітньою донькою, що зумовлює те, що відповідач не може виконувати належним чином свої батьківські обов`язки. Позов у частині стягнення аліментів відповідач визнає частково, на суму 1500 грн., внаслідок свого скрутного матеріального становища, оскільки на даний час не має постійної роботи, не отримує заробітку. Таким чином, просить у задоволенні позову [PERSON] у частині її вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] відмовити, у частині стягнення аліментів, визнає частково на суму 1500 грн. Крім цього, [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про визначення способу участі батька у вихованні дитини, відповідно до якого просить встановити йому наступний графік побачень із донькою [PERSON] , а саме кожної суботи з 15.00 до 19.00 год. в присутності матері в громадських місцях (торгових центрах, дитячих ігрових кімнатах, парках, тощо), на день народження доньки та у великі релігійні свята за домовленістю із матір`ю. Обгрунтовуючи свої вимоги зазначив, що з моменту розлучення із [PERSON] , тобто з 2017 року намагався зустрічатись із неповнолітньою донькою [PERSON] , однак [PERSON] чинила йому перешкоди у цьому. [PERSON] неодноразово виявляв бажання зустрітись із дочкою, купував їй подарунки та не був проти надання їй матеріальної допомоги. Проте, [PERSON] , чинились перешкоди йому у спілкуванні та побаченні з дитиною. [PERSON] з метою усунення йому перешкод у спілкуванні з дитиною звертався із позовом до Тернопільського міськрайонного суду про сплату аліментів та визначення порядку участі батька у спілкуванні з дитиною, однак таку заяву було повернуто судом через невідповідність нормам ЦПК. Вважає, що [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з неповнолітньою донькою, а тому просить суд визначити йому графік участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дитиною [PERSON] , 2015 року народження. [PERSON] та її представник [PERSON] відзиву на поданий зустрічний позов не подавали. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради письмових пояснень щодо позовів [PERSON] та [PERSON] не подавав. 13 липня 2020 року у даній справі закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. Представник [PERSON] - адвокат Денисовський М.Д. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Крім цього, зустрічні позовні вимоги [PERSON] про встановлення йому графіку побачень з малолітньою дочкою [PERSON] визнав, зазначивши, що [PERSON] погоджується із вказаним батьком графіком побачень з малолітньою дитиною. Відповідач - позивач [PERSON] та його представник адвокат Баранець О.А. в судовому засіданні первинні позовні вимоги [PERSON] визнали частково у частині стягнення аліментів на суму 1500 грн. У частині позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дочки [PERSON] , заперечили. Зустрічні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, подавши клопотання про слухання справи у його відсутності та підтримавши складений зазначеним Управлінням висновок. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. [PERSON] та [PERSON] з 23.04.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2017 року). У даному шлюбі в них народилася одна дитина: дочка - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 26 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції). Позивач [PERSON] разом із малолітньою дочкою [PERSON] , яка перебуває на її утриманні, проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] навчалась на стоматолічному факультеті Тернопільського державного медичного Університету ім..І.Горбачевського, що підтверджено довідкою від 15.02.2019 року за №16/1/226, на контрактній умові, форма навчання денна. На даний час [PERSON] закінчила навчання та проходить інтернатуру в лікувальному стоматологічному закладі. Згідно довідки Тернопільського навчально-виховного комплексу №35 від 18.02.2019 р., [PERSON] , [INFO] , відвідує даний заклад з 18.09.2016 року. Дитину в заклад приводить та забирає мати, бере участь у всіх батьківських зборах, виховних заходах, що проводяться у закладі, своєчасно здійснює оплату за харчування. Батько, [PERSON] розвитком, здоров`ям та успіхами дитини не цікавиться. Відповідно до довідки, виданої ФОП [PERSON] від 13.02.2019 року, з грудня 2018 року [PERSON] , [INFO] відвідує міні-сад та отримує освітні послуги у ФОП [PERSON] . За весь період перебування дитини у садочку на заняттях [PERSON] з`являлась із мамою, до всіх святкових заходів дитину готувала мати, яка здійснює оплату за навчання. Згідно з довідкою, виданою Тернопільською обласною комунальною клінічною психоневрологічною лікарнею від 18.04.2018 року №857, мати дитини [PERSON] - [PERSON] , 16.08.2018 року зверталась за професійною допомогою до дитячого психотерапевта міської дитячої поліклініки, про що був зроблений відповідний запис в медичній документації. Як вбачається з інформації Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 28.02.2019 року №Д-15аз, звернення [PERSON] за фактом конфліктних ситуацій з колишнім чоловіком [PERSON] прийнято та зареєстровано в журналі ЄО Тернопільського ВП: - 18.10.2017 року надійшла заява [PERSON] про те, що її чоловік [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню спільної дитини; 23.11.2017 року, 14.03.2018 року надійшло повідомлення [PERSON] про те, що її колишній чоловік [PERSON] в телефонному режимі погрожує їй фізичною розправою; 27.09.2017 року надійшло повідомлення [PERSON] про те, що її колишній чоловік [PERSON] в телефонній розмові погрожує їй фізичною розправою; 09.03.2018 року надійшло повідомлення [PERSON] про те, що її колишній чоловік [PERSON] погрожує їй фізичною розправою. Зазначені повідомлення списано до справ. Позивач [PERSON] за первісним позовом упродовж 2018-2019 років неодноразово зверталась із письмовими листами до відповідача-позивача [PERSON] у яких зазначала про вимогу відповідачем щодо виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дочки [PERSON] , 2015 року народження, здійснення її матеріального утримання, що підтверджено наданих позивачем копіями рекомендованих поштових відправлень. Крім цього, як вбачається із касових фіскальних чеків наданих [PERSON] остання упродовж 2018-2019 років постійно несла витрати на купівлю продуктів харчування, одягу, медикаментів, предметів для забезпечення дозвілля малолітньої дочки сторін у справі [PERSON] , оплачувала вартість навчання її у дошкільних навчальних закладах. [PERSON] на даний час не має щомісячного заробітку, оскільки проходить інтернатуру після закінчення ТДМА ім..Горбачевського. Як з`ясовано у судовому засіданні, [PERSON] на даний час проходить стажування на підприємстві у м.Тернополі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що був очевидцем у 2018 році конфлікту, який відбувався між [PERSON] та [PERSON] з приводу побачень батька з неповнолітньою [PERSON] . Зазначені обставини у судовому засіданні підтвердив також свідок [PERSON] . Судом з`ясовано, що [PERSON] у березні 2018 року звертався із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та встановлення порядку участі у вихованні дитини, який ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 07 травня 2018 року повернуто позивачу у зв`язку із не усуненням останнім недоліків поданого позову. Як вбачається із висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 14.11.2019 року №1013, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Крім цього, орган опіки і піклування, вважає за недоцільне визначення способу участі батька у вихованні дитини, до вирішення в Тернопільському міськрайонному суду справи. Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 15,16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як-то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав. Європейський Суд з прав людини у пунктах 54, 55, 56, 59 свого рішення у справі «Хант проти України» (Hant v. Ukraine) від 07 грудня 2006 року зазначив, «…що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v.Sweden (№2), від 27 листопада 1992 року, Серія а, №250, ст.35-36, п.90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Суд зазначає, що в даній справі компетентні національні суди, вирішуючи позбавити заявника батьківських прав, брали до уваги аргументи, надані матір`ю дитини та іншими свідками її сторони, відповідно до яких заявник втратив цікавість до свого сина. Суд не має сумнівів, що такі доводи можуть бути належними. Однак, звертаючись до усталеної прецедентної практики Суду щодо статті 8, яка виключає імпліцитні процедурні вимоги, необхідно визначити, чи був заявник залучений до процесу прийняття рішень, розглядаючи провадження в цілому, в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення відповідного захисту його інтересів, беручи до уваги обставини справи, а також важливість прийнятих рішень…». Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує позбавлення батьківських прав, виходячи з вимог ст.164 СК України, судом враховується вік дитини та вік батька, те, що [PERSON] є наркологічно здоровим, ставлення батька до виховання дитини, а також того, що [PERSON] бажає піклуватися про свою дочку, висловлював таке бажання й раніше, запевнив суд, що в подальшому буде належним чином виконувати свої батьківські обов`язки незважаючи на відносини з позивачем, суд вважає за можливе відмовити в позові у цій частині та не позбавляти батьківських прав [PERSON] . Крім цього, суд зазначає, що у сторін по справі виникають конфлікти з приводу участі батька у вихованні та побачення з дитиною, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, у тому числі намагання батька раніше встановити йому графік побачень з неповнолітньою дитиною, відтак підтверджує бажання батька брати участь у житті малолітньої доньки. Одночасно, суд вважає, що [PERSON] слід попередити про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини - [PERSON] , [INFO] , поклавши на Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків [PERSON] . Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Визначаючи розмір аліментів, суд, на підставі ст. 182 СК України, враховує стан здоров`я дитини та її матеріальне становище, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 06 років, який із 01.12.2020 р. становить 1921 грн., суд вважає, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення із [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі, по 2 000 грн. 00 коп., щомісячно. При цьому, суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, інших утриманців та додаткових витрат, які б перешкоджали здійснювати сплату аліментів, не має. Щодо зустрічних вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення способу участі батька у вихованні дитини, суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 2, 6, 7, 8, 9 ст.7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до ч.3 ст.151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Положеннями ст.153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1- 3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Частинами 1, 2 ст. 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Таким чином, при вирішенні даного спору та визначенні відповідності способу захисту права вимогам закону, суд враховує принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та положення ст.159 СК України, згідно яких право на звернення до суду для усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні має той з батьків, хто проживає окремо у разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди. Відповідно до положень ст.12 ч.1 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифіковану Україною 27 лютого 1991 року), держави учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Також Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»). Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Суд проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, врахувавши інтереси малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , вважає, що позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом підлягають до задоволення. При цьому, суд враховує, що представник [PERSON] не заперечує щодо запропонованого батьком графіку побачень із малолітньою дитиною. Визначаючи графік участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні з малолітньою дитиною, суд також враховує позицію сторін, бажання батька провадити час із своєю малолітньою дитиною, враховує якнайкращі інтереси та права дитини та приходить до висновку, що побачення дитини із батьком слід проводити в такі дні: щоосуботи з 15.00 год. до 19.00 год.,а також у день народження дітини та релігійних свят, за домовленістю із матір`ю. Побачення та спілкування з дитиною проводити у присутності матері, у тому числі в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей та за місцем проживання неповнолітньої дитини. При цьому, встановлюючи зазначений графік участі [PERSON] у спілкуванні з дитиною, суд вважає, що такий графік спілкування буде найкраще враховувати інтереси самої дитини, її життя, зайнятість у процесі здобуття дошкільної та шкільної освіти, дозвілля та відпочинку. Крім цього, в силу вимог ст..141 ЦПК України суд вирішує порядок розподілу судових витрат у даній справі, а тому вважає, що слід стягнути із [PERSON] у користь держави судового збору у розмірі 840 грн.. 80 коп. за первісним позовом, а також із [PERSON] у користь [PERSON] сплачений ним судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. за зустрічним позовом. На підставі наведеного,

Outcome: partial