Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області, про позбавлення батьківських прав. У позові вказувала, що її дочка, [PERSON], перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], і у них народилося двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. Рішенням Вижницького районного суду від 05.05.2015 року шлюб між ними розірвано. Причиною розірвання шлюбу між ними послужило те, що [PERSON] пиячив, скандалив, застосовував до своєї дружини фізичну силу і спричиняв тілесні ушкодження, не займався вихованням дітей і взагалі своєю поведінкою негативно впливав на їх виховання. [INFO] року її дочка, [PERSON], раптово померла. Неповнолітні діти залишилися без батьківського піклування, оскільки їх батько не бажає займатися їх вихованням, відмовився їх утримувати, про що написав заяву. Діти проживають з нею і вона надалі буде про них піклуватися, виховувати їх, матеріально допомагати, бажає бути їх опікуном та піклувальником. Стверджувала, що звернулася до служби у справах дітей Вижницької РДА з письмовою заявою про надання висновку щодо позбавлення батьківських прав відносно її внуків [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] їх батька [PERSON], [INFO], жителя м. Вашківці, який ніде не працює і не бажає працевлаштуватися. Останній не заперечує щодо позбавлення батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що немає можливості утримувати та виховувати їх. На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при районній державній адміністрації, яке відбулося 23.12.2016 року, [PERSON] заявив, що не проти, щоб його позбавили батьківських прав. Орган опіки та піклування Вижницької РДА прийшов до висновку за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] та малолітнього сина [PERSON]. Просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO]. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, в адресованій суду заяві представник просила справу розглядати у їх відсутності, позов підтримують повністю. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, що підтверджується поштовим повідомленням, причини неявки суду не повідомив. У судове засідання представник Органу опіки та піклування Вижницької РДА Чернівецької області Усова В.П. не з'явилася, в адресованій суду заяві просила справу розглядати у її відсутності та задовольнити позовні вимоги. Оскільки представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом установлено, що [PERSON] з 12.03.2002 року перебував у зареєстрованому шлюбі [PERSON]. У шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серія [NUMBER] від 14.06.2002 року та серія [NUMBER] від 08.12.2009 року, виданих виконавчим комітетом Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 05.05.2015 року по цивільній справі №713/659/15-ц (провадження №2/713/293/15) позов [PERSON] до [PERSON], про розірвання шлюбу задоволено. Вирішено: Розірвати шлюб, зареєстрований 12.03.2002 року у виконавчому комітеті Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №5 між [PERSON] та [PERSON]. Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище [PERSON]. Рішення набрало законної сили, а тому встановлені ним обставини в сулу положень ч.3 ст.61 ЦПК України не потребують доказуванню. [INFO] року мати дітей, [PERSON], померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від [INFO] року, виданим виконавчим комітетом Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області. 12.12.2016 року батько дітей, [PERSON], у присутності начальника Служби у справах дітей [PERSON] написав заяву в якій зазначив, що не заперечує щодо позбавлення батьківських прав відносно його двох дітей [PERSON], 2009 року народження та [PERSON], 2002 року народження з підстав відсутності можливості матеріально утримувати та виховувати їх, що підтверджується її копією. З довідки виконавчого комітету Вашківецької міської ради Вижницького району від 12.12.2016 року №152 вбачається, що [PERSON], проживає в [ADDRESS], освіта середня, не працює, розлучений; приймає участь у громадському житті міста; до адміністративної відповідальності не притягувався; по місцю проживання характеризується з позитивної сторони. З копії акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного виконавчим комітетом Вашківецької міської ради Вижницького району від 12.12.2016 року №1298 вбачається, що [PERSON], проживає у квартирі з дітьми [PERSON], 2002 року народження та [PERSON], 2009 року народження. На даний час батько [PERSON] не працює, коштів на утримання дітей не вистачає. Батько відмовляється від подальшого виховання дітей і за згодою бабусі, [PERSON], передає дітей їй на виховання. З висновку Органу опіки та піклування Вижницької РДА №01.34-11 від 04.01.2017 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З вказаного висновку також установлено, що: [PERSON], [INFO] учениця 9 класу, шкільним життям дитини цікавилася мати, систематично відвідувала батьківські збори, за час навчання дитини у школі батько жодного разу не був присутнім на шкільних зібраннях; [PERSON], [INFO] учень 1-А класу, батько за час навчання дитини у школі жодного разу не відвідував його, ніколи не дзвонив, не цікавився навчанням, вихованням, шкільними справами дитини. Шкільним життям учня цікавилася мати, систематично відвідувала батьківські збори, оточувала дитину увагою та любов'ю. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків, зокрема, по вихованню своєї дитини, піклуванню про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, освіту. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надано роз'яснення про те, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.2 ст.258 СК України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи вимоги закону та досліджені у судовому засіданні письмові докази Судом установлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не цікавиться їх життям, не займається їх вихованням, не надає будь-якої матеріальної допомоги, байдуже ставиться до їх життя та існування, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та передачу їх на виховання бабі [PERSON], що відповідно до ст.164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. За таких обставин Суд приходить до висновку, що позовна вимога про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] обґрунтована та підлягає до задоволення і буде відповідати їхнім інтересам. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Крім того відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст.166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до чч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч.1 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України закріплено обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 184 ч.1 СК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина 2 цієї ж статті вказує, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що [PERSON] не надає допомоги на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], хоча зобов'язаний утримувати їх до досягнення ними повноліття і позбавлення його батьківських прав по відношенню до його дітей, не звільняє його від цього обов'язку. [PERSON] офіційно не працює, хоча є здоровим та працездатним чоловіком, на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків не має, а тому суд дійшов висновку, що з нього необхідно стягувати на користь неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] аліменти на їх утримання у твердій грошовій сумі у розмірі по 500,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи від дня подачі позову і до їх повноліття. На підставі ст.18, чч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини, ст.51 Конституції України, ст.ст.150, 155, 165-166, 180-184, 258 СК України, ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», п.п.15, 16 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved