Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , просить визнати відповідача, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Позовні вимоги\~обґрунтовує тим,\~що їй на\~праві власності\~належить квартира\~ [ADDRESS] .\~Згідно довідки\~про склад\~сім`ї,\~виданої ЦНАП\~у м.\~Рівне №31668\~від 23.05.2019\~року до\~складу сім`ї\~ [PERSON] входить\~донька -\~ [PERSON] ,\~чоловік -\~ [PERSON] ,\~онука -\~ [PERSON] .З травня 2018 року відповідач [PERSON] у квартирі за місцем реєстрації не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, її особистих речей у квартирі не має, вона добровільно визначила собі інше місце проживання. Факт відсутності відповідача [PERSON] за адресою [ADDRESS] підтверджується актом обстеження від 22 квітня 2019 року, складеним обслуговуючим кооперативом\~«Комунальник Рівне».\~А тому\~вважає,\~що наявні\~підстави для\~визнання відповідач\~такою,що втратила право користування житловим приміщенням. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Рівненського міського суду Рівненської області від 13 серпня 2019 року справу №569/15433/19 розподілено судді Галінській В.В. Ухвалою суду від 27 серпня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті з повідомленням (викликом) сторін, надано сторонам строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень. У судове засідання 25 жовтня 2019 року з`явилася позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, тому розгляд справи було відкладено. 06 листопада 2019 року позивач [PERSON] не з`явилася, однак подала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, вказала, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання 06 листопада 2019 року повторно не з`явилася, жодних заяв чи клопотань від неї не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд ухвалив здійснити розгляд справу у відсутності відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ЖБК «Комунальник» від 09.08.2016 року, де значиться, що згідно записів у справах кооперативу [PERSON] є членом ЖК «Комунальник». Згідно довідки про склад сім`ї, виданої ЦНАП у м. Рівне №31668 від 23.05.2019 року до складу сім`ї [PERSON] входить донька - [PERSON] , чоловік - [PERSON] , онука - [PERSON] . Як вбачається з позовної заяви, з травня 2018 року відповідач [PERSON] у квартирі за місцем реєстрації не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, її особистих речей у квартирі не має, вона добровільно визначила собі інше місце проживання. Факт відсутності відповідача [PERSON] за адресою [ADDRESS] підтверджується актом обстеження від 22 квітня 2019 року, складеним обслуговуючим кооперативом «Комунальник Рівне». Позивач [PERSON] звернувшись до суду з указаним позовом, на підставі ст.405 ЦК України просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд виходить із наступного. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Згідно з ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб і будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У зв`язку з наведеним вище, суд вважає, що права позивача підлягають захисту, оскільки вона, як власник нерухомого майна, згідно вимог статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, має право вільно користуватись і розпоряджатись власністю, однак реєстрація місця проживання відповідача у належній їй квартирі перешкоджає цьому, що призводить до порушення прав позивача. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. Житлове\~приміщення,\~яке вони\~мають право\~займати,\~визначається його\~власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки факт відсутності відповідача [PERSON] без поважних причин понад один рік знайшов підтвердження у судовому засіданні, суд вважає, що слід визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог та задоволення позову. Відповідно до\~ч.1\~ст.141\~ЦПК України,\~з відповідача\~слід стягнути\~на користь\~позивача 768,40\~грн. в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved