Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Купянського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, посилаючись на те, що 02 листопада 2012 року відповідач зобовязався сплатити їй 8000 грн. за письмовою розпискою, які він заборгував відповідно до письмової розписки. Розписка була видана у звязку з тим, що відповідач не розрахувався з позивачем за розібраний будинок. В жовтні 2015 року відповідач відмовився виплачувати кошти позивачу за борговою розпискою. Тому позивач вважає, що відповідач набув без достатньої правової підстави 8000 грн., хоч і не прийняв заходи щодо здійснення правочину. [PERSON] признався в міліції про те, що розібрав будинок, а щодо нього було ухвалено постанову про закриття кримінального провадження. В позасудовому порядку сторонам не вдалося владнати спір, так як, відповідач відмовляється повертати суму боргу позивачу. У звязку з викладеним, позивач була вимушена звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав та просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 8000 грн. з урахуванням індексу інфляції та 3-х відсотків річних за правилами ст. 625 ЦК України. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі, пояснили, що 8\~000 грн. це кошти, які заборгував відповідач за будинок, оскільки позивачка домовлялася з [PERSON] продати йому будинок. Проти заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України не заперечували. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судової повістки. Причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. Зі згоди позивача та його представник суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України, та розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази і оцінивши їх у сукупності суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. 02 листопада 2012 року [PERSON] в присутності свідка [PERSON] написав боргову розписку, якою зобовязався протягом пяти місяців виплатити суму в розмірі 8000 грн. [PERSON] (а.с. 3). З Постанови про закриття кримінального провадження від 27.10.2015 р. слідчого СВ Куп'янського МВ ГУМВС України в Харківській області, вбачається, що потерпіла [PERSON] домовилася із [PERSON] про купівлю-продаж житлового будинку розташованого за адресою: Харківська область, м. Куп'янськ, вул. Кутузова, 1. Потім сторони дійшли згоди про те, що [PERSON] буде розбирати сарай та будинок, який продає [PERSON] та поступово виплачувати їй кошти. Розібравши сарай [PERSON] віддав [PERSON] гроші у сумі 4000 грн., а останні по сьогоднішній день не повернув. В постанові також зазначено, що [PERSON] визнає борг у розмірі 4000 грн. та зобовязується його повернути (а.с. 4). Ч. 1 ст. 1212 ЦК України, на яку посилається позивач у своєму позові, передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. В нашому випадку сторони між собою домовлялися про купівлю-продаж житлового будинку розташованого за адресою: Харківська область, м. Куп'янськ, вул. Кутузова, 1, тобто між сторонами були договірні відносини. Так у своїй постанові № 6-88цс13 від 02.10.2013 р. Верховний Суд України висловив правову позицію, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. На підставі викладеного, посилання позивача на те, що відповідач без достатньої правової підстави набув 8000 грн., які їй належать, суд вважає безпідставними, оскільки для безпідставного отримання чи збереження майна, необхідно, щоб дане майно належало позивачу, а відповідач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, однак, як вбачається з розписки і проти чого не заперечує сама позивач, відповідач збовязався саме сплатити кошти, тобто віддати 8000 грн., як повідомила позивач за придбання будинку, тобто з викладеного вбачається, що відповідач повинен був віддати свої власні кошти, а отже позивач даними коштами не володіла, у звязку з чим відсутня підстава для повернення коштів, набутих без достатньої правової підстави. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, спірний будинок, який розташований за адресою: Харківська область, м. Куп'янськ, вул. Кутузова, 1, і за який відповідач повинен був сплатити кошти, належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується ксерокопією договору купівлі-продажу житлового будинку від 23 січня 2007 року, витягом з державного реєстру правочинів, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 5-10). Тобто угода купівлі-продажу будинку не відбулася і позивач залишилася власницею свого будинку. Стосовно посилань позивач у своєму позові на постанову про закриття кримінального провадження від 27.10.2015 р., в якій нібито дана оцінка діям відповідача, та указаний документ є доказом за ст. 61 ЦПК України, який не потребує доказування, то суд їх вважає також безпідставними, оскільки ст. 61 ЦПК України передбачений принцип загальнообовязковості саме судового рішення, до якого не відноситься вищевказана постанова. Крім того, як вбачається з вищевказаної постанови, відповідач [PERSON] пояснював, що він 4\~000 грн. повернув і зобовязувався сплатити останню суму в розмірі 4\~000 грн. За таких обставин, ураховуючи, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, беручи до уваги, що між сторонами були договірні відносини, а отже, на думку суду, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Тому суд дійшов висновку про безпідставність посилань позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України, у звязку з чим суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed