Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про надання тимчасового дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 22 лютого 1992 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. Позивач зазначає, що вона утримує доньку, піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Колишній чоловік, [PERSON] взагалі дитиною не цікавиться, інтересу до її розвитку не проявляє. У зв'язку з тим, що позивач не знає, де знаходиться її колишній чоловік, вона не може отримати від нього згоду на виїзд їх дитини за кордон. У зв'язку з цим позивач просила суд надати дозвіл на виїзд [PERSON] за межі України без згоди батька. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснила, що з 2005 року не проживає разом з [PERSON]. Не спілкується з ним та нічого не знає про його місце знаходження та роботи. Вона ніколи не перешкоджала у спілкуванні батька з донькою, проте він сам не бажає з ними спілкуватися, не сплачує аліменти, не цікавиться життям доньки. Вона бажає виїжджати разом з донькою за кордон на відпочинок з метою її розвитку та оздоровлення. Окрім того, донька займається у гуртку танцями, і також не може виїжджати за межі України, навіть до Росії, для участі в змаганнях та конкурсах. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 9 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та Верхньодніпровський районний відділ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи без їх участі. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. [PERSON] та [PERSON] мають спільну доньку - [PERSON], [INFO]. 6 грудня 2005 року було зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] (а.с.6). Згідно з довідкою Дніпровської селищної ради від 26 листопада 2013 року [PERSON] проживає разом з [PERSON] та знаходиться на повному її утриманні (а.с.8). Судом встановлено, що позивач не може отримати згоду відповідача на виїзд їх доньки за межі України, оскільки їй не відомо його місце проживання та роботи. Згідно з довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області [PERSON] знято з реєстрації по [ADDRESS] 29 грудня 2011 року на підставі рішення суду. За іншим місцем проживання не зареєстровано. (а.с.10). Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Зазначена конституційна норма конкретизується сімейним законодавством, а саме - Сімейним кодексом України, яким регламентує, крім іншого і особисті немайнові права і обов'язки батьків щодо дитини. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Сімейним кодексом України це питання не регламентовано. Відповідно до ст. 8 Сімейного кодексу України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовано цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Право на свободу пересування фізичної особи за межі України, закріплене у ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років (далі - дитина), має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон модже бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами перетинання державного кордону громадянами України затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (із змінами і доповненнями) передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків або на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року, оформлення паспорта (проїзного документа) здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, із ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчується нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в інтересах дитини буде надати їй дозвіл на виїзд за межі України без згоди та супроводу батька - [PERSON], а тому позовні вимоги є законним та обґрунтованими. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved