Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON], працюючи на посаді водія автонавантажувача у ПП «Ушкевич», згідно з розпорядженням № 3 від 01.11.2013 року керівника вказаного підприємства, 22 листопада 2013 року о 09 год. 40 хв. на вул.Б.Хмельницького,188А в м.Львові, на будівельному майданчику гіпермаркету «Епіцентр», керуючи автонавантажувачем марки «JCB 535», р.н. [NUMBER] та рухаючись заднім ходом, порушив вимоги п.п.1.5, 1.10 (в частині визначення терміну «небезпека для руху» Розділу 1; п.2.3 б, д) Розділу 2; п.п.10.1, 10.9 Розділу 10 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед початком руху заднім ходом, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, внаслідок чого створив аварійну обстановку, яка призвела до наїзду на робітника [PERSON] Таким чином [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Вироком Личаківського районного суду м.Львова від 25 червня 2014 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком три роки. Позивач є матір'ю [PERSON], а тому в даному випадку і потерпілою. Внаслідок вчинення даного злочину їй було завдано глибокої моральної травми, страждання та переживання, погіршився її стан здоров'я, що стало причиною неодноразового звернення до медичних закладів для надання медичної допомоги. Зважаючи на те, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю - відповідачу, а тому вважає, що така має бути відшкодована власником (володільцем) джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо водієм. Враховуючи вищенаведене, просить стягнути з відповідача на її користь 200 000 гривень моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить суд позов задоволити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов заперечив та пояснив, що позивач має право на відшкодування шкоди, проте, останньою не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження того, що їй було завдано моральної шкоди на суму 200 000 гривень та не підтверджено жодними медичними чи іншими документами заподіяння моральної шкоди. Крім того, зазначив, що 20 вересня 2013 року між ФОП «[PERSON].» та ТзОВ «Київтрансбуд» було укладено Договір підряду № 11/2013, а тому вважає, що відповідно до ст.1172 ЦК України саме на ТзОВ «Київтрансбуд» покладається обов'язок відшкодування заподіяної шкоди. Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, подавши при цьому заяву про розгляд справи у його відсутності, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. У своїх письмових поясненнях зазначив, що під час досудового слідства він постійно контактував з позивачем. З метою усунення нанесеної шкоди, між ними виникла усна домовленість про сплату 21 000 гривень заподіяної шкоди, яка була відшкодована повністю (а.с.86, 87). Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.5-7), вироком Личаківського районного суду м.Львова від 25 червня 2014 року, [PERSON] засуджено за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КПК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком три роки. При розгляді кримінального провадження представник потерпілої [PERSON] підтвердив, що потерпілій відшкодовано шкоду в повному розмірі. Даний факт підтверджується заявою про переказ готівки фізичними особами від 25 червня 2014 року (а.с.87). Відповідно до Договору № 11/2013 від 20 вересня 2013 року, укладеного між ФОП «[PERSON].» та ТзОВ «Київтрансбуд» (а.с.16), виконавець виконує замовнику роботи навантажувачем марки «JCB 535» на ділянках, визначених замовником. Замовник приймає та оплачує виконавцю надані роботи, виходячи з обсягу наданих та на умовах даної угоди. Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з вимогами ч.1 ст.33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. В судовому засіданні позивачу було роз'яснено наслідки пред'явлення позову до неналежного відповідача. Оцінюючи вищенаведені обставини, враховуючи те, що позовні вимоги пред'явлені лише до відповідача [PERSON], а також положення ст.ст.1167, 1168 ЦК України, суд приходить до висновку, що позов до [PERSON] є безпідставним, оскільки це неналежний відповідач, і з цих підстав слід відмовити у задоволенні позовну.

Outcome: dismissed