Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.03.2015 року по день ухвалення судом рішення у розмірі 76659 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що в період з 24.05.1994 року по 10.03.2015 року позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, з 01.07.2006 року обіймала посаду економіста з праці. З листопада 2013 року відповідач перестав сплачувати за своїх працівників єдиний соціальний внесок у звязку з чим ПФ перестав нараховувати позивачу страховий стаж, а у травні 2015 року нараховувати персоналу заробітну плату (до цього часу нараховував, але не сплачував). Позивач була змушена 10.03.2015 року звільнитись з підприємства за власним бажанням згідно до ст. 38 КЗпП України, про що зроблені записи у трудовій книжці. Станом на день звільнення за період з травня 2014 року по березень 2015 року заборгованість по заробітній платі разом з компенсацією за порушення строків її виплати становить 34847,49 грн. На даний час відповідачем заборгованість не виплачена. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.03.2015 року по 28.02.2017 року складає 76659 грн. Тому позивач звернувся з даним позовом до суду. У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не зявилися. Позивач надав до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач неодноразово повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, проте для участі у судових засіданнях до суду не зявлявся. Надіслав до суду заяву про перенесення розгляду справи у звязку зі своєю хворобою. При цьому жодних доказів на підтвердження вказаних обставин суду надано не було, у звязку з чим суд визнав неявку відповідача у судове засідання без поважних причин. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії трудової книжки серії БТ-І №3822875 [PERSON] 24.05.1994 року згідно наказу №34-к від 03.06.1994 року прийнята економістом з праці та планування у фінансово-економічний відділ ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест». 01.07.2006 року на підставі наказу № 97-к від 06.07.2006 року переведена економістом з праці та 10.03.2015 року звільнена за власним бажанням у звязку з уходом на пенсію ст. 38 КЗпП України. Зі змісту судових наказів, копії яких наявні в матеріалах справи вбачається, що судовим наказом від 02.02.2015 року у справі №428/632/15-ц з ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» на користь [PERSON] стягнено нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 14012 грн., судовим наказом від 26.10.2015 року у справі №428/10590/15-ц зазначено, що з ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» на користь [PERSON] стягнено нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 7456,43 грн., судовим наказом від 26.10.2015 року у справі №428/10589/15-ц з ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» на користь [PERSON] стягнено нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 10723 грн. та компенсацію за втрату частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати у розмірі 2656,06 грн. Згідно довідки № 26, виданої 15.02.2017 року ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест», в день звільнення [PERSON] 10.03.2015 року через відсутність у підприємства грошових коштів їй не була виплачена нарахована заробітна плата за період з квітня 2014 року по березень 2015 року включно. На день складання даної довідки заборгованість підприємства перед [PERSON] в розмірі, зазначеному в раніше виданих довідках не погашена. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданих Пенсійним фондом України, ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» нарахувало [PERSON] заробітну плату за січень 2015 року в сумі 3038,04 грн., за лютий 2015 року 3627,88 грн. В копії графіку роботи ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» зазначено, що у січні 2015 року кількість робочих днів складає 20 днів та у лютому 2015 року 20 днів. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем, суд враховує, що позивач була звільнена 10 березня 2015 року, тобто в день, коли вона знаходилася на роботі, у звязку із чим розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня звільнення позивача, що відповідає положенням ст. 116 КЗпП України. Отже, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з 10.03.2015 року по 21.04.2017 року (дату ухвалення судом даного рішення). Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. У відповідності з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134. Середньоденна заробітна плата позивача складає 166,65 грн. (заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців, що передують події звільнення, робочі дні в загальному розмірі 6665,92 грн. ділиться на число відпрацьованих робочих днів за два вищевказаних місяці в кількості 40 днів). Середньомісячне число робочих днів позивача складає 20 робочих днів (сумарне число робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, тобто за січень та лютий 2015 року із урахуванням святкових та вихідних днів, в кількості 40 днів ділиться на 2). Затримка розрахунку відповідача перед позивачем за період з 10.03.2015 року по 21.04.2017 року, тобто станом на дату ухвалення судом даного рішення, складає 25 повних місяців (період з 10 березня 2015 року по 10 квітня 2017 року включно). Тобто загальне середньомісячне число робочих днів за період невиплати тривалістю 25 повних місяців складає 500 робочих днів (25 місяців х 20 робочих днів), до яких має бути додано 9 робочих днів за квітень 2017 року. Тобто затримка розрахунку відповідача перед позивачем складає 509 робочих днів. Таким чином, 509 робочих днів затримки слід помножити на 166,65 грн. середньоденної заробітної плати позивача, що складе 84824,85 грн. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналізуючи викладене, вбачається, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.03.2015 року по 21.04.2017 року, тобто з дня звільнення по дату ухвалення судом даного рішення у розмірі 84824,85 грн. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, у звязку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати. Частиною 2 п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 848,25 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved