Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вимогою зобовязати [PERSON] не чинити перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні житловим будинком у с.Женів, Золочівського району Львівської області по вул.Л.Українки, 67 та виселити [PERSON] з даного житлового будинку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] являється власником спірної квартири, однак через перешкоди, які чинить їй [PERSON] вона не може потрапити у належну їй квартиру. [PERSON] проживає у даному будинку без реєстрації та правовстановлюючих документів на це і являється дядьком позивачки. Представник позивача позов підтримав, надав суду пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволені. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною першою ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої ст. 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Вищеозначене відображає правову позицію Верховного суду України викладену в Постанові від 16.11.16 року у справі №6-709цс16. Згідно Свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.07.2010 року [PERSON] являється одноосібним власником житлового будинку №67 по вул.Л.Українки у с.Женів Золочівського району Львівської області. Разом із житловим будинком [PERSON] являється власником земельної ділянки, площею 0,2500 га, на якій розташований вказаний будинок, що підтверджується [PERSON] на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №116302. Як вбачається із запису у Будинковій книзі, зареєстрованими у житловому будинку №67 по вул.Л.Українки у с.Женів Золочівського району Львівської області являється лише [PERSON] Актами обстеження матеріально-побутових умов спірного житлового будинку від 13 липня 2016 року, від 15 липня 2016 року, від 18.07.2016 року, зафіксовано, що при обстеженні у будинку виявлено [PERSON], [INFO] З пояснень позивача та його представника вбачається, що між [PERSON] та відповідачем не має жодних родинних відносин, договорів найму з відповідачами сторони не укладали. Виникнення права особи на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої він вселився, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право особи, який з її згоди був вселений, на користування житлом. Право відповідача, який не є власником спірного будинку, на користування ним було похідним від прав колишнього власника цього будинку, а з припиненням його права власності, припинилось й право користування житлом відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сімї, які проживають разом з ним, зобовязані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Суд, дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що позов є підставним та підлягає задоволенню, оскільки у звязку з відсутністю у відповідачів договірних відносин з новим власником будинку, відповідачі, які мають статус тимчасових жильців втратили право користування цим будинком, а тому підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. З огляду на вимоги ст. 60-62 ЦПК України позивачем не були доведені факт вчинення перешкод з боку відповідачів в користуванні житлом, та порушення її прав в цій частині. Також на користь позивача з відповідача слід стягнути частково сплачений нею судовий збір.

Outcome: dismissed