Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який згодом уточнила та просить частково скасувати свідоцтво про право особистої власності на будівлю № 583 від 22 грудня 1992 року на квартиру [ADDRESS], видане на ім'я [PERSON], також доповнила позовні вимоги вимогою про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартиру [ADDRESS], посилаючись на те, що з 30 грудня 1980 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON], на підставі розпорядження виконкому Ізмаїльської міської ради № 323р від 08 грудня 1992 року на ім'я її чоловіка було видане свідоцтво № 583 від 22 грудня 1992 року про право особистої власності на квартиру [ADDRESS]. Після смерті чоловіка в процесі підготовки документів для оформлення спадщини вона дізналася, що під час приватизації квартира була оформлена лише на її чоловіка, та в свідоцтві про право власності було зазначено невірне розпорядження, тому вважає, що про незаконність видачі свідоцтва дізналася лише в жовтні 2012 року та строк звернення до суду нею не пропущений, оскільки до цього вона вважала себе власницею квартири нарівні з чоловіком, оскільки він отримав право власності на квартиру в період шлюбу. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, підтвердили вищевикладене та просили задовольнити позов. Представник відповідача виконкому Ізмаїльської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що в свідоцтві про право особистої власності, виданому на ім'я [PERSON] дійсно було помилково зазначене не те розпорядження, однак це не є підставою для його скасування, оскільки свідоцтво було видане у відповідності до законодавства, з моменту приватизації пройшло більше 20 років, [PERSON] знала про наявність даного свідоцтва та в заяві на приватизацію зазначала, що вона не проти передачі квартири в особисту власність чоловіка [PERSON], а тому пропустила строк позовної давності, на підставі чого просила в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вважає, що позовні вимоги порушують права третьої особи [PERSON], оскільки вже існує рішення суду, що набрало законної сили, яким за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину за кожним, при приватизації квартири [PERSON] не заперечувала проти передачі її у власність лише [PERSON], про що нею було зазначено в заяві, а тому просить застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як було встановлено в судовому засіданні, померлому [PERSON] квартира [ADDRESS] належала на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю № 583 від 22 грудня 1992 року, виданого на підставі розпорядження виконкому Ізмаїльської міської ради № 323р від 08 грудня 1992 року. Як вбачається з розпорядження виконкому Ізмаїльської міської ради № 323р від 08 грудня 1992 року, в ньому справді відсутні дані щодо оформлення документів на приватизацію за [PERSON] на квартиру [ADDRESS], втім такі дані містяться в розпорядженні виконкому Ізмаїльської міської ради № 352р від 25 грудня 1992 року. Як вбачається з заяви [PERSON] про передачу йому в особисту власність квартири [ADDRESS] від 18 листопада 1992 року його дружина [PERSON] не заперечувала проти отримання в особисту власність [PERSON] квартири [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом ДРАЦС по м.Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 жовтня 2012 року за [PERSON] та [PERSON] як за спадкоємцями померлого [PERSON] було визнано право власності за кожним на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та в цій частині рішенням апеляційного суду Одеської області від 07 травня 2013 року воно було залишене без змін. Враховуючи те, що свідоцтво про право власності на ім'я [PERSON] було видане на законних підставах, допущення технічної помилки при підготовці та видачі свідоцтва на право власності на житло не може бути підставою для його скасування. На момент приватизації позивачка [PERSON] знала про те, що квартира передається в особисту власність її чоловікові [PERSON] та не заперечувала проти цього, що нею самою було зазначено в поданій ним заяві на приватизацію, що також було встановлене рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10 жовтня 2012 року та рішенням апеляційного суду Одеської області від 07 травня 2013 року. До того ж спір щодо того, що позивачці [PERSON] спірна квартира належала на праві спільної сумісної власності, а отже, їй та померлому чоловікові належало по 1/2 частині квартири, вже судом розглядався, з приводу чого були прийняті вищезазначені рішення суду першої та апеляційної інстанції. Окрім того, з моменту приватизації померлим [PERSON] спірної квартири пройшло більше 20 років, жодних претензій з даного приводу до цього позивачка не заявляла, а отже суд приходить до висновку, що нею пропущений строк позовної давності та на підставі всього вищезазначеного вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed