Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який в подальшому неодноразово уточнювала, і просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку та присадибної ділянки, розташованих за адресою: м. Біляївка, Одеської області, вул. Миру, 196-б, які є обєктами права спільної сумісної власності, набутої за час перебування у шлюбі з відповідачем (а.с. 44,45,60). Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала та просила задовольнити позов в повному обсязі не зазначаючи надвірні споруди так як вони є самовільно збудованими. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та просив визнати за позивачкою право власності на ? частину спірного домоволодіння та присадибної земельної ділянки. Так пояснив, що у нього велика сімя, а тому йому потрібна більша частина спільного нажитого майна та ним було витрачено більше коштів на будівлю будинку. Заслухавши пояснення сторін по справ та вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні у період з 21 жовтня 1995 року по 07 травня 2012 року сторони перебувала в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 7 травня 2012 року у цивільній справі № 1506/1546/2012 та свідоцтво про одруження (а.с. 7,8). За час перебування у шлюбі з відповідачем, подружжям було збудовано житловий будинок розташований за адресою: м. Біляївка, Одеської області, вул. Миру, 196-б, та 22 березня 2001 року виконавчим комітетом Біляївської міської ради Одеської області було видане свідоцтво про право власності на приватний будинок на ім`я відповідача (а.с.29). Згідно технічного паспорту, виготовленого 2 липня 2015 року КП «БТІ» ОМР (а.с.46-48), житловий будинок (Літ. А), 2000 року забудови, має загальну площу 110,7 кв. м. та житлову площу 78,5 кв. м., а сарай (Літ. В) та гараж (Літ. Г) є обєктами самочинного будівництва, у звязку з чим вони не являються обєктами права спільної сумісної власності, так як відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Крім того за час перебування у шлюбі відповідачем було отримано у власність присадибну земельну ділянку загальною площею 0,17 га, яка, в свою чергу, складається з земельної ділянки площею 0,10 га, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та погосподарських будівель (кадастровий № 5121010100:02:003:0013), а також земельної ділянки площею 0,07 га, наданої для ведення особистого селянського господарства (кадастровий № 5121010100:02:003:0014). Право власності відповідача на земельні ділянки підтверджується відповідними державними актами на право власності на земельні ділянки серії ОД № 014157 та серії ОД № 014178, виданими 08 жовтня 2003 року головою Біляївської міської ради Одеської області, які, в свою чергу, були видані на підставі рішення VІ сесії ХХІІІ скликання Біляївської міської ради Одеської області від 30 червня 1999 року № 115 (а.с. 30,31). Відповідно до положень ст. ст. 368 та 370 ЦК України все майно, набуте подружжям під час шлюбу, перебуває в спільній сумісній власності та долі кожного з подружжя є рівними. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання, Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділ, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved