Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку (пай) № [NUMBER] , площею 2,79 га, розташовану в м. Біляївка, Одеської області (колишній КСП «Промінь») в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та звільнити з-під арешту нерухоме майно, що залишилося після смерті [PERSON] , свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла матір позивачки - [PERSON] , після смерті якої залишилась спадщина у вигляді вищевказаної земельної ділянки, яка належала померлій на праві приватної власності. За життя [PERSON] не склала заповіт. Позивач є єдиною спадкоємицею першої черги за законом. На час відкриття спадщини позивач постійно проживала та була зареєстрована разом зі своєю матір`ю. 03 липня 2013 року в установленому законом порядку позивач звернулась до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] на підставі чого було відкрито спадкову справу № 283/2013. 19 квітня 2017 року державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А., позивачу було надано лист № 1696/02-14 про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з тим, що під час перевірки відсутності заборони або арешту на майно [PERSON] було встановлено, що Реєстр речових прав на нерухоме майно містить архівний запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про накладення арешту на все майно деякої громадянки [PERSON] , зареєстрований Хрусталинською державною нотаріальною конторою Луганської області 20.12.2005 року на підставі постанови Краснолуцької міської прокуратури б/н від 29.03.2001 року (реєстраційний номер обтяження: 2717173). Також позивач зазначила, що вочевидь при реєстрації даного обтяження реєстратором Хрусталинської державної нотаріальної контори була допущена технічна помилка, оскільки відповідно до вказаної постанови, арешт накладено на все невизначене майно даної особи, окрім того не зазначено її реєстраційного номера облікової картки платника податків, серії, номеру паспорта та дати народження, що унеможливлює будь-яку ідентифікацію вказаної особи та свідчить проте, що все нерухоме майно будь-якого громадянина України з ім`ям, тотожним імені матері позивачки автоматично знаходиться під арештом та забороною відчуження. Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що її матір постійно проживала у м. Біляївка Одеської області та жодного разу не була відповідачкою по цивільним, адміністративним та кримінальним справам, жодного майна на території Луганської області не мала. 12 грудня 2017 року з метою з`ясування відомостей стосовно підстав накладення вищевказаного арешту державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А. було зроблено запит до Краснолуцької державної нотаріальної контори Луганської області відповіді до теперішнього часу не отримано. Враховуючи те що, особа на майно якої Краснолуцькою міською прокуратурою Луганської області було накладено арешт та матір позивачки мають однакове прізвище, ім`я та по батькові, а документ на підставі якого було накладено арешт на майно належної особи не містить будь-яких ідентифікаційних даних, то вчинення нотаріальних дій щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилось після смерті [PERSON] є неможливим, тому позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, але від представника позивача надійшла до суду заява в якій він просив справу розглядати без його участі та участі позивача та просив задовольнити позовні вимоги (а.с. 121). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі та зазначив, що Біляївська міська рада Біляївського району Одеської області не заперечує проти позовних вимог (а.с. 67). Третя особа - державний нотаріус Біляївської районної державної нотаріальної контори Шевченко Ю.А. в судове засідання не з`явилась, але надала до суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі (а.с. 120). Представник третьої особи -Хрустальнинської державної нотаріальної контори Луганської області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків: судом встановлено, що [PERSON] за життя належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 2,79 га., яка розташована за адресою: м. Біляївка, колишній КСП «Промінь» діл. № [NUMBER] , яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 017560 від 05.02.2002 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 343 (а.с. 8-9). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 160 (а.с. 11). [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] , яка зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] та змінила своє дівоче прізвище - [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 174 (а.с. 12) та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис № 55 (а.с. 75). На час відкриття спадщини позивач постійно проживала та була зареєстрована разом зі своєю матір`ю, що підтверджується копіями з будинкової книги на будинок [ADDRESS] та довідкою (витяг з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) № 1593 від 26.06.2013 року (а.с. 16-21, 72). 03 липня 2013 року в установлений законом порядку позивач звернулась до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] на підставі чого було відкрито спадкову справу № 283/2013, що підтверджується заявою [PERSON] від 03.07.2013 року № 637 та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 47500952 від 21.04.2017 року (а.с. 69, 22). 19 квітня 2017 року державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А., було надано лист № 1696/02-14 про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину [PERSON] у зв`язку з тим, що під час перевірки відсутності заборони або арешту на майно [PERSON] було встановлено, що Реєстр речових прав на нерухоме майно містить архівний запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про накладення арешту на все майно деякої громадянки [PERSON] , зареєстрований Хрусталинською державною нотаріальною конторою Луганської області 20.12.2005 року на підставі постанови б/н вд 29.03.2001 року Краснолуцької міської прокуратури б/н від 29.03.2001 року (реєстраційний номер обтяження: 2717173) (а.с. 23). З роздруківки скріншоту зробленого з Державного реєстру речових прав вбачається, що на все майно деякої громадянки [PERSON] накладено арешт (а.с. 24). Державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А., було направлено запит № 1632/02-14 від 11 липня 2013 року до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори про надання відомостей про рік народження та місце проживання [PERSON] від імені якої посвідчено заповіт, згідно відповіді Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори № 3934 від 27.07.2013 року вбачається, що рік народження гр. [PERSON] не зазначено, а адреса за якою мешкала [PERSON] - [ADDRESS] (а.с. 81-82). Інші докази суд не бере до уваги так як вони не несуть інформацію щодо предмету спору. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1297 ЦК встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. г ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельну ділянку, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. За нормами п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Гарантії захисту права власності закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю за винятком обмежень, установлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована ст. 391 цього кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на це майно і про звільнення майна з-під арешту. Враховуючи вищевказане суд вважає що заявлені вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved