Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати йому основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з порушенням вимог закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату йому, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (il групи інвалідності), основної пенсії згідно вимог статті 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка повинна становити 75 % від мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період з 23.!2.2009 року, зобов'язати відповідача призначити їй, як постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи і категорії (Н групи інвалідності), основну та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю згідно вимог ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХН. В обґрунтування позову позивач посіпається на те. що він є інвалідом 2-ї групи від захворювання, повязаного з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і категорії. Він перебуває на обліку та отримує пенсію в Управлінні Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова. У звязку з чим позивач вважав свої права на отримання щомісячної державної та додаткової пенсії за шкоду, завдану ушкодженням здоровя, порушеними бездіяльністю відповідача, який не здійснив перерахунок пенсії відповідно до вимог закону, та звернувся за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів до суду. Позивач в судове засідання не зявився, в позовній заяві просив про розгляд справи у його відсутності. Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова подало до суду заперечення на позов, в яких просить суд розглядати справу у відсутності його представника, в задоволенні позову відмовити., посилаючись на те, що [PERSON] перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова та отримує пенсію по інвалідності як інвалід II групи, як особа, що постраждала внаслідок аварії на ЧАЄС (учасник ліквідації аварії) згідно зі ст. 54 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЄС». Управління пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова не погоджується з позивачем стосовно застосування для розрахунку додаткової пенсії згідно ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 796 величини мінімальної пенсії за віком встановленої законами України про державний бюджет України, оскільки ст..28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» закріплює норму, відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом. Розмір пенсій, встановлений частиною 4 статті 54 Закону 796, був визначений виходячи з розміру мінімально! пенсії за віком, який для цієї категорії пенсіонерів законодавчо встановлено не було. Норми статті 49 Закону № 796 щодо застосування розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обмеження максимального розміру пенсії, призначених за цим Законом, законодавцем на інші статті цього Закону, у тому числі і на частину 4 статті 54 Закону № 796 поширені не були. Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо встановлених обмежень застосування розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ч.1 цього Закону. Конституційним Судом України таким, що не відповідають Конституції України, не визнавались, а тому підлягають виконанню. Таким чином, усі дії управління узгоджуються в вимогами Конституції України, пенсія позивачу призначена згідно діючого законодавства, виплачується своєчасно і в повному обсязі. За таких обставин суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав. З матеріалів справи та наявних в ній доказів, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам II групи - 75 % мінімальної пенсії за віком. Як свідчать матеріали справи, позивач має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС І категорії, є інвалідом II групи по захворюванню, що повязане з ліквідацією наслідків на ЧАЕС, перебуває на пенсійному обліку у відповідача та отримує щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, внаслідок Чорнобильської катастрофи, в звязку з отриманим статусом. Крім того, позивач отримує основну пенсію як інвалід другої групи, як особа, що постраждала внаслідок аварії га ЧАЄС. При таких обставин позивач має право на призначення щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком як інваліду II групи, щодо якої встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою. Наявність у позивача такого права є визначальним при вирішенні вказаного спору, крім того це право гарантується ч.2 ст.46 Конституції України. Згідно п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст.75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є Парламент - Верховна Рада України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 від 28.02.1991 р. має вищу юридичну силу і виходячи з загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, саме закони підлягають застосуванню при вирішенні даного спору. Тому суд вважає посилання відповідача на те, що КМУ своїми нормативно - правовими актами, визначає конкретний розмір пенсії, встановлених статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які виплачуються за рахунок державного бюджету, безпідставними. Оскільки відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов висновку, що при розмірі пенсії позивачеві застосуванню підлягають ч.1 ст.50 та ч,4 ст.54 Закону України № 796, а не постанова Кабінету Міністрів України № 1, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав. Також суд не бере до уваги посилання відповідача на ч.5 ст.54 Закону № 796, якою передбачено, що порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається КМУ, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України, не означає, що останній встановлюючи такий порядок може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим Законом. Зі ст. ст. 50,54 Закону № 796 випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться розмір мінімальної пенсії за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. У звязку з чим, суд не бере до уваги положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. ст.50,54 Закону № 796. Відповідно до ч.3 ст.67 Закону № 796, яка набрала чинності 31.10.2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам віднесеним до 1,2,3 категорії. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Прожитковий мінімум встановлюється КМУ і щороку затверджується Верховною Радою України в Законі України про Державний бюджет України на відповідний рік. Оскільки позивачу слід визначити пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачу повинен проводитися з нового розміру мінімальної пенсії та віком. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в редакції від 28.12.2007 р. яка чинна з 01.01.2008 р.„ у ст. ст. 50 Закону № 796 були внесені зміни, а саме зменшений розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам віднесеним до категорії 1 інвалідам 2 групи до 20 % мінімальної пенсії за віком (до внесених змін - 75%). Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 10-рп/2008 року, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів 61,62,63,66 розділу 2, пункту 3 розділу Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і 101 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст..67 розділу 1, п.п. 1-4.6-22,24-100 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) положення п.28 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами ,які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішенням Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року та приписів ч.2 ст. 152 Конституції України, суд дійшов до висновку, що до 01.01.2008року та з 22.05.2008 року Управління Пенсійного Фонду України в Дзержинському районі міста Харкова повинно було нарахувати та сплачувати позивачу додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, передбачену ст..ст.50 Закону України № 796, які діяли до 01.01.2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності п.28 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 01 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22.05.2008року по 01 квітня 2010 року мав діяти у відповідності з приписами діючих норм ст. ст. 50 Закону України № 796 нараховувати та здійснювати позивачу виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком. Статтею 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» затверджений на 2008 рік прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, в розрахунку на місяць: з 01 жовтня 2008р. - 498,00 гривень. Статтею 54 Закону України «Про Державний бюджет на 2009 рік» встановлено у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в розмірах, що діяли у грудні 2008 року. Відповідно до ст.. 1 Закону України встановлено прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність: з 1 листопада 2009 року - 573 гривень, з 1 січня 2010 року - 695 гривень, з 1 квітня - 706 гривень, з 1 липня - 709 гривень, з 1 жовтня - 723 гривень, з 1 грудня - 734 гривень. Статтею 52 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» затверджений на 2010 рік прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, в розрахунку на місяць: з І січня - 695,00 гривень, з 1 квітня - 706,00 гривень. Згідно статті 49 Закону України № 796 позивач повинен одержувати додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію відповідно до вимог статті 50, 67 п.3 цього Закону. З матеріалів справи та заперечень відповідача на позов вбачається, що позивач не отримує в повному розмірі додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно не здійснив перерахунок додаткової пенсії позивачу, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Суд вважає, що вимоги позивача про зобов'язання проводити і в подальшому перерахунок додаткової пенсії, встановленої Законом, не підлягають задоволенню, оскільки права позивача ще не порушенні. Стосовно вимог позивача про перерахунок основної пенсії, суд дійшов наступного. [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова та отримує пенсію по інвалідності як інвалід II групи, як особа, що постраждала внаслідок аварії на ЧАСС, згідно ст..54 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАСС». Пенсія позивача обчислена з урахуванням ч.1 ст.54 вищевказаного закону, а саме із заробітку, одержаного в зоні відчуження. Враховуючи, що [PERSON] отримує пенсію по інвалідності як інвалід II групи, як особа, що постраждала внаслідок аварії на ЧАСС. згідно ст.,54 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЄС», то у суду немає підстав для визнання за позивачем права на отримання основної пенсії згідно ст.. 49, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як інваліду Іі групи 1 категорії осіб, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, оскільки таке право позивача не було порушено з боку відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial