Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2008 року вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. У лютому 2015 року на її домашню адресу прийшов витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, де зазначалося, що на майно [PERSON] (попередній власник квартири) накладено обтяження на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження. При зверненні з заявою до відповідача про зняття арешту з квартири, їй була надана відповідь про відсутність можливості з боку відповідача вчинити дії по зняттю арешту. Тому, позивачка вимушена була звернуться до суду з метою зняття арешту з квартири, так як позбавлена можливості в повному обємі користуватися та розпоряджатися своїм майном. В судове засідання позивачка не зявилася, направивши до суду заяву про слухання справи без її участі, вимоги позову підтримує в повному обємі. Представник відповідача [PERSON] ДВС Лохвицького районного управління юстиції [PERSON] в судове засідання не зявився, направивши до суду клопотання в якому просив провести розгляд справи без участі представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів на розсуд суду. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ознайомившись із матеріалами цивільної справи, дослідивши та давши оцінку доказам по справі суд приходить до наступного. Як убачається з письмових матеріалів справи, що позивачка купила квартиру у [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу ВКО №559311, укладеного 30.05.2008 року та посвідченого державним нотаріусом Другої Лохвицької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 947, але у встановленому законодавством порядку вона не зареєструвала придбане нерухоме майно (а.с.5). У лютому 2015 року на домашню адресу позивачки прийшов витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження індексний номер 33062959 від 03.02.2015 року. В даному витязі було зазначено, що на майно [PERSON] (на квартиру, яка вже перебуває у приватній власності позивачки) накладено обтяження на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виданої державним виконавцем ВДВС Лохвицького РУЮ [PERSON] серія та номер ВП №42213787 від 03.02.2015 року. 13.03.2017 року позивачка звернулася з заявою до відповідача про зняття арешту з її нерухомого майна та отримала відповідь № 1102/11-15 від 15.05.2016 року про відсутність можливості з боку відповідача вчинити дії по зняттю арешту (а.с.6,7). На даний час на належне майно позивачки безпідставно накладено арешт, чим порушуються її майнові права щодо розпорядження власністю. Відповідно до ч. 2\~ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно\~ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до ч. 4\~ст. 41 Конституції України\~визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 387 ЦК України\~передбачено право власника витребовувати своє майно, а\~статтею 391 цього Кодексу\~визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що накладеним арештом на нерухоме майно, що належить позивачки [PERSON] порушуються її права як власника, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved