Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з цим позовом і повідомила, що за рішенням Виконавчого комітету Ладижинської міської ради № 172 від 27.08.1987 року [PERSON] та його сімї із трьох чоловік: дружині - [PERSON], сину - [PERSON], та дочці - [PERSON] (яка після одруження змінила прізвище на [PERSON]) видано ордер № 2059 від 08.09.1987 року на право проживання в квартирі №61 у будинку № 12, що по вулиці Петра Кравчика в місті Ладижин Вінницької області. На підставі ордеру всі члени сімї вселилися в цю квартиру та зареєстрували своє місце проживання. [PERSON] та [PERSON] померли та були зняті з реєстрації місця проживанн. Відповідач [PERSON] більше трьох років без поважних причин у даній квартирі не проживає. Залишаючись зареєстрованним у спірній квартирі, відповідач створює їй незручності при оформленні субсидії. Посилаючись на вимоги ст.ст.71, 72 ЖК України, позивачка просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 61 у будинку № 12 по вулиці Петра Кравчика в місті Ладижин Вінницької області. У судовому засіданні позивачка та її адвокат підтримали позов та просили його задовольнити. Відповідач та його адвокат позов не визнали. Разом з цим, [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON], третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчого комітету Ладижинської міської ради, в якому просить усунути йому перешкоди в користуванні квартирою №61 у будинку № 12 по вулиці Петра Кравчика в місті Ладижин Вінницької області шляхом вселення в дану квартиру. На обґрунтування зустрічного позову повідомив, що він залишив квартиру і не проживав у ній із за того, що там мешкав батько похилого віку та сама [PERSON] з своєю сімєю. Щоб не створювати їм незручностей він став проживати на дачі в Садівничому товаристві «Заріччя», однак він інколи повертався у квартиру для того, щоб залишити або забрати свої речі, які знаходились там. Коли намагався вселитися в квартиру не зміг цього зробити, оскільки замки в квартирі були змінені. У судовому засіданні [PERSON] та його адвокат позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідачка за зустрічним позовом та її адвокат зустрічний позов не визнали і просили в його задоволенні відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчого комітету Ладижинської міської ради в судове засідання не зявився, однак подав письмове клопотання і просив розглядати справу без їх участі. У вирішенні справи поклався на розсуд суду. Дослідивши докази та надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], третьої особи - Виконавчий комітет Ладижинської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР особи, які більше шести місяців без поважних причин не проживають у квартирі, втрачають право на жилу площу в ній. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] більше шести місяців, починаючи з 2005 року і по даний час, без поважних причин не проживає в [INFO]. Даний факт підтверджується як показами сторін, так і сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні. Так, відповідач [PERSON] суду показав, що він у 2005 році добровільно залишив спірну квартиру і перейшов проживати з своєю сімєю в квартиру, яку винаймав, а приблизно з 2009 року він проживає на дачі в Садівничому товаристві «Заріччя». Лише після того, як йому стало відомо про наявність даного позову в суді, він заявив позивачці про свої наміри вселитися в спірну квартиру, але позивачка заперечила проти цього. Позивачка [PERSON] суду показала, що відповідач без поважних причин не проживав у квартирі. Вона не чинила йому перешкод у користуванні квартирою. Із ордеру №2059 від 08.09.1987 року видно, що він виданий [PERSON] та членам його сімї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі рішення виконкому міста Ладижина № 172 від 27.08.1987 року. Із витягу 00017351729 від 22.11.2016 року, виданого Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, видно, що прізвище [PERSON] після реєстрації шлюбу «Колонтай». Із заочного рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 20.11.2012року у справі № 211/1479/12р. видно, що після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище «Колонтай». Із свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 184143 від 05.08.2002 року, виданого Ладижинського відділу реєстрації актів громадянського стану Вінницької області, видно, що 03.08.2002 року померла [PERSON], про що зроблений актовий запис №140. Із свідоцтва про смерть серії І-АМ № 357409 від 10.11.2016 року, виданого Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, видно, що [PERSON] помер 10.11.2016 року, про що складено актовий запис № 231. Із акту обстеження спірної квартири комісією КП «Ладжитлосервіс» від 17.01.2017 року, та із актів обстеження матеріально- побутових умов сімї від 24.11.2016 і від 20.12. 2016 видно, що [PERSON] більше року в [ADDRESS] не проживає, а проживає на дачі в ТОВ «Заріччя». Із довідки про склад сімї зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб № 1351 від 20.02.2017 року видно, що у [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 84068572 від 03.04.2017 року видно, що [PERSON] є власником земельної ділянки у ГО СТ «Заріччя». Із штампу вхідної кореспонденції на позовній заяві видно, що [PERSON] звернулася з цим позовом до суду 21.02.2017 року. Із відповіді №1525 від 22.03.2017 року, наданої Ладижинським ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, видно, що заява [PERSON] з приводу того, що його сестра [PERSON] не пускає його проживати у кв.№61 буд. №12 по вул. П. Кравчика у м. Ладижин Вінницької обл., подана ним 21.03.2017 року. Ці факти та докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів і не суперечать один одному. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що він не міг проживати в спірній квартирі, так як там проживав батько і відповідачка із сімєю, оскільки сам факт проживання цих людей у спірній квартирі не можна розцінювати як перешкоди в користуванні житловою площею квартири. З показів відповідача видно, що він добровільно залишив спірну квартиру, а коли, після смерті батька, він повернувся і мав намір вселитися в дану квартиру, то перешкод йому ніхто не чинив і заперечень проти вселення не було, але він не скористався своїм правом. В черговий раз він виявив бажання вселитися в спірну квартиру лише після звернення позивачки до суду з цим позовом. У Постанові Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] більше шести місяців, починаючи з 2005 року і по даний час, без поважних причин, з власної ініціативи не проживає в [INFO], він не скористався правом вселення в квартиру після смерті батька за згодою позивачки, а після звернення до суду з позовом позивачка категорично заперечує проти його вселення в квартиру, суд вважає за необхідне визнати [PERSON] таким, що втратив право на жилу площу спірної квартири. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчого комітету Ладижинської міської ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, то суд вважає, що цей позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім'ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов'язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом всього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] не навів жодної законної підстави, яка б надавала йому право на збереження за ним житлової площі спірної квартири. Суд не приймає до уваги твердження [PERSON] про те, що [PERSON] чинила йому перешкоди у користуванні спірною квартирою, оскільки це не підтверджено будь-якими допустимими та належними доказами. Той факт, що [PERSON] замінила замки у вхідних дверях, спростований у судовому засіданні самим [PERSON], який суду показав, що перешкод в користуванні квартирою і у вселенні в квартиру ніхто йому не чинив. Позивачка була проти вселення лише після звернення з позовом до суду. Звернення до органів поліції із заявою про перешкоди у вселенні зі сторони [PERSON], суд розцінює критично, оскільки така заява була подана 21.03.2017 року, тобто - після того, як позивачка 21.02.2017 року звернулася до суду із позовом до відповідача. Враховуючи, що [PERSON] втратив право користування спірною квартирою, не навів жодної законної підстави збереження за ним житлової площі квартири, за відсутності перешкод у користуванні квартирою, суд вважає за необхідне в задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 640,00 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved