Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] в якій просить суд усунути їй перешкоди у користуванні власною квартирою № 29, корп. № 8, буд. № 79 по вул. Янтарній в м. Дніпропетровську шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2014 р. у цивільній справі № 202/1104/14-ц, провадження № 2/0202/2352/2014, встановлено що 22.06.2001 р. вона, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], придбали квартиру № 29 в корпусі № 8 будинку № 79 по вул. Янтарній в м. Дніпропетровську на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1748. Частка кожного 1/4. Право власності зареєстроване КП «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації» 25.07.2001 р. в реєстровій книзі № 128п за реєстровим № 104-206. Після смерті [PERSON] його частку в даній квартирі успадкували: 1/8 частину - вона, 1/8 частину - відповідач, згідно вищевказаного рішення суду. 21.12.2015 р. вона та відповідач уклали договір міни, посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 1-871, згідно п. п. 1.1, 1.2. якого відповідач передав у її власність 3/8 часток вищевказаної квартири, належних йому на праві власності. Того ж дня за нею було зареєстроване право власності на дану частку квартири. Згідно п. 2.1. договору міни, відповідач взяв на себе зобов'язання не пізніше 28.12.2015 р. знятися з реєстрації свого місця проживання, а саме з даної квартири, але цього свого зобов'язання він не виконав. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просила предявлений позов задовольнити, у подальшому надали до суду заяву у якій позивачка просила проводити судове засідання без її участі, вимоги підтримала та позов просила задовольнити. Відповідач повідомлявся належним чином про місце та час судового розгляду, але в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не надав, свого представника до суду не направив, на підставі чого з урахуванням згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням даного рішення заочно. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися але завчасно сповістили суд про можливість розгляду й вирішення даної справи без їхньої участі. Суд, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи та дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03.06.2013 р. за результатами розгляду цивільної справи № 202/18487/13-ц. Спірна квартира № 29 в корпусі № 8 будинку № 79 по вул. Янтарній в м. Дніпропетровську була придбана [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 1748. За кожним із покупців було зареєстровано по ? частці у спірній квартирі. Після смерті [PERSON] його частку в даній квартирі успадкували: 1/8 частину - позивачка [PERSON], 1/8 частину відповідач [PERSON]. 21.12.2015 р. між сторонами було укладено договір міни, посвідчений державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], за реєстровим № 1-871, згідно п.п. 1.1, 1.2. якого відповідач передав позивачці у власність належні йому на праві власності 3/8 часток спірної квартири. В цей же день за позивачкою було зареєстровано право власності на вказану частку квартири. За умовами договору міни (п. 2.1.) відповідач взяв на себе зобов'язання не пізніше 28.12.2015 р. знятися з реєстрації свого місця проживання за адресою спірної квартири, але даного обовязку не виконав, про що свідчить довідка житлової організації № 1091 від 14.03.2016 р. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВРП про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Приписами ч. 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно до ч. 2 ст. 64, ч. З ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла, їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство. У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позивачка має право вимагати визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, оскільки вона є власником ? частки у спірній квартирі, сторони не є членами однієї сім'ї, а наявність реєстрації відповідача за адресою спірної квартири, перешкоджає позивачці у здійсненні права власності, зокрема утруднює можливість розпорядитися часткою у спірному нерухомому майні, призводить до збільшеної оплати за комунальні послуги. Зважаючи на встановленої під час розгляду справи обставини, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: approved