Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] з такими вимогами: визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Вказані вимоги позивачка обґрунтовує тим, що місце проживання [PERSON] зареєстровано в квартирі [ADDRESS] , проте фактично протягом тривалого часу - понад рік він у вказаній квартирі не проживає та не з`являється. Згідно з твердженнями [PERSON] [PERSON] не бере участі в оплаті житлово-комунальних послуг та не допомагає їй підтримувати житлове приміщення у належному стані. У судовому засіданні [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги і просила суд їх задоволити. Під час допиту за згодою як свідка в порядку ст.ст.92, 234 ЦПК України позивачка зазначила, що її син [PERSON] більше двадцяти років з власної ініціативи не живе у квартирі [ADDRESS] . При цьому [PERSON] ствердила, що протягом вказаного часу вона жодних перешкод у користуванні цим житлом відповідачу не чинила і [PERSON] мав вільний доступ до цього житлового приміщення. Позивачка вказала, що спочатку відповідач фактично проживав в Автономній Республіці Крим, куди поїхав з власної волі. [PERSON] пояснила, що понад два останніх роки припинилося спілкування по телефону між нею і [PERSON] і де він перебуває на теперішній час їй невідомо. Згідно з доводами позивачки жодних домовленостей між нею і відповідачем щодо зберігання за останнім права користування цим житлом у період його відсутності понад один рік не існує. Відповідач повторно не з`явився у судове засідання, хоча у встановленому законом порядку був повідомлений судом про час, дату і місце розгляду справи. Про причини неявки [PERSON] суд не повідомив, відзиву проти позову та будь-яких заяв чи клопотань суду не надав. Враховуючи наведене, а також відсутність заперечень зі сторони позивачки, суд відповідно до ч.4 ст.223 і ч.1 ст.280 ЦПК України вирішив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, в результаті чого ухвалити заочне рішення. Суд дослідив і оцінив вказані показання позивачки [PERSON] , надані під час допиту за її згодою як свідка, а також показання свідка [PERSON] і письмові докази справи в їх сукупності та взаємозв`язку, в результаті чого прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Такий висновок суду ґрунтується на наступних встановлених фактичних обставинах. [PERSON] - власниця квартири [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу квартири, укладений між позивачкою і [PERSON] 02 листопада 2004 року , посвідчений приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Рівненської області Приймасом В.О. 02 листопада 2004 року та зареєстрований за №2494, свідчить, що [PERSON] купила вказану квартиру, яка складається з 1 (однієї) жилої кімнати, загальною площею 36,9 кв.м. (житлова площа - 21,4 кв.м.) у її попередньої власниці [PERSON] за 9000 (дев`ять тисяч) грн. Зазначене домоволодіння (ціла квартира) зареєстроване за позивачкою на праві приватної власності в Комунальному підприємстві «Кузнецовське міське бюро технічної інвентаризації» 06 грудня 2004 року (номер запису 173-1163 в книзі 7к) згідно з витягом №5716878 від 06 грудня 2004 року. З довідки відділу реєстрації виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області №4467/04 від 29 листопада 2018 року слідує, що [PERSON] - син [PERSON] значиться зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] . Згідно з показаннями свідка [PERSON] син позивачки [PERSON] - [PERSON] протягом останніх щонайменше дев`яти років не живе у квартирі [ADDRESS] , а лише значиться зареєстрованим за цією адресою. [PERSON] пояснила суду, що відповідач виїхав з м.Вараш Рівненської області і його нинішнє місце перебування невідоме. Свідок [PERSON] підтвердила, що позивачка [PERSON] не чинить перешкод своєму синові [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS] . Факт непроживання відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] протягом останнього періоду часу понад одного року також підтверджується показаннями позивачки [PERSON] , наданими суду під час її допиту як свідка за її згодою. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність поважних причин відсутності відповідача у квартирі [ADDRESS] протягом останнього періоду часу понад один рік. Позивачка [PERSON] заперечує наявність домовленостей між сторонами щодо зберігання за відповідачем права на користування цим житлом на час його відсутності понад один рік. Обставин, які б вказували про існування такої домовленості між [PERSON] і [PERSON] , судом не виявлено. Отже, фактичні обставини вказують на наявність підстав для визнання відповідача особою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведених підстав позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно задоволити. Враховуючи встановлені обставини, на підставі ч.2 ст.405 ЦК України,

Outcome: approved