Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 79386, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем від 23.10.2020 р., щодо стягнення заборгованості та прострочені відсотки за кредитним договором № 193073 від 21.05.2017 року в сумі 93731,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 21.05.2017 року між нею, [PERSON] , та Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» було укладено договір позики № 193073 в сумі 2000 гривень (дві тисячі гривень). Строк позики за даним договором складав 30 днів, дата погашення - 20.06.2017 року. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження № 64098649 від 13.01.2021 року, головним державним виконавцем Голопристанського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одесса) Фоменко О.І. розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого напису № 79386, виданого 23.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованості за договором позики в розмірі 92831 гривня, а також 900 гривень за вчинення напису нотаріусом, всього 93731 гривня. Позивач вважає, що приватним нотаріусом Горай О.С. вчинено виконавчий напис від 23.10.2020 року № 79386 з порушенням діючого законодавства, оскільки він був вчинений за відсутності чинного документу, що підтверджує заборгованість; нотаріусом не було перевірено безспірність заборгованості, що підлягає стягненню, а також пропущено строк, протягом якого відповідач міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. В зв`язку з цими обставинами, просила задовольнити її вимоги. Позивач [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Просила вирішити питання щодо стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на користь позивача судових витрат. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у їх відсутність не надавав, відзив на позов не подавав. Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. у судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не надавав, відзив на позов не подавав. Оскільки наявна сукупність умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд проводить розгляд справи за відсутності відповідача і виносить заочне рішення. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Ухвалою Голопристанського районного суду від 26.04.2021 року було витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. та Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» докази необхідні для повного та об`єктивного розгляду справи. Проте, Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., на виконання ухвали суду про витребування доказів, не були надані суду витребовувані документи. Відповідно до пункту 10 статті 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Враховуючи вищевикладене, суд розглядає справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону (у редакції на час вчинення оспорюваного виконавчого напису) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Відповідно до п. п. 1.1, 3.1, 3.2 глави 16 Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.03.2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19) та постанови від 15.01.2020 року № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий же правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19.09.2018 року (провадження № 14-12559св18). Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі (висновок Верховного Суду у постанові від 05.03.2018 року, справа № 756/11960/15-ц). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Судом встановлено, що 21 травня 2017 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти в позику в сумі 2000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а остання зобов`язувалася повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Строк позики за даним договором склав 30 днів, дата погашення до 20.06.2017 року. Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Київської області Гораєм О.С. 23 жовтня 2020 року було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 79386, про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 193073 від 21 травня 2017 року, укладеним з ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за кредитним договором № 193073 від 21 травня 2017 року. Згідно зазначеного виконавчого напису нотаріуса строк платежу за кредитним договором № 193073 від 21 травня 2017 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 21.05.2017 року по 18.09.2020 року. Сума заборгованості складає 92831,00 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 2000,00 грн., прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 90831,00 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0,00 грн., строкова заборгованість за комісією 0,00 грн., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 28337,90 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 0,00 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату зі стягувача ТОВ «ВЕЛЛФІН» у розмірі 900,00 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 93731,00 гривень. Відповідно до виписки з особового рахунка № [NUMBER] [PERSON] , заборгованість перед ТОВ «ВЕЛЛФІН» за кредитним договором № 193073 від 21.05.2017 року станом на 18.09.2020 року (включно) складає 92831,00 грн. Станом на дату 18.09.2020 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» повідомляє, що заборгованість за кредитним договором № 193073 від 21.05.2017 року не погашена. 13.01.2021 року головним державним виконавцем Голопристанського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фоменко О.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64098649 з примусового виконання виконавчого напису № 79386, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованості за договором позики у розмірі 92831,00 грн., а також 900,00 грн. за вчинення напису нотаріусом, всього 93731,00 грн. В рамках виконавчого провадження № 64098649 головним державним виконавцем Голопристанського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фоменко О.І. 13.01.2020 р. було винесено постанови про арешт коштів боржника, а саме накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику [PERSON] , а також накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] . Позивач вважає виконавчий напис нотаріуса таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства, тому не підлягає виконанню. Перевіривши документи, додані [PERSON] до позовної заяви, які стали підставою для вчинення нотаріусом виконавчого напису, судом встановлено відсутність документів, зазначених в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса. Також, відповідачем до суду не надано належних письмових доказів розміру заборгованості позивача та її складових, які б містили суми та дати, з яких можливо було б встановити, коли боржник отримав позику та в якому розмірі, коли проводив оплату, якщо проводив, за вказаним договором позики, скільки днів прострочення сплати заборгованості, тобто чи є сума, заявлена відповідачем до стягнення безспірною. Надана виписка з особового рахунку, яка є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача, не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до боржника, оскільки не є інформативною - в ній не відображено рух коштів по рахунку позивача. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Крім того, за договором позики № 2901193073 від 21 травня 2017 року, укладеним між позивачем та ТОВ «ВЕЛЛФІН», строк дії останнього становив 30 місяців, з терміном повернення позики до 20.06.2017 року. Виходячи з викладеного, строк позики за договором закінчився 20.06.2017 року. Право кредитора нараховувати, передбачені договором, проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, проценти, неустойка, комісія нараховуються в межах дії договору. Кредитор має право після закінчення строку дії кредитного ліміту на стягнення відповідних виплат за статтею 625 ЦК України. Указана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. За договором позики № 2901193073 від 21 травня 2017 року після 20.06.2017 року позикодавець не має право нараховувати проценти, комісію на умовах, визначених цим договором. Проте, у спірному виконавчому написі від 23.10.2020 року період заборгованості, яка стягується з позивача, указаний з 21.05.2017 року по 18.09.2020 року, що дає підстави дійти висновку, що заборгованість в сумі 93731,00 грн. указана станом на 18.09.2020 року, і містить борг за комісією та відсотками, що нарахована після 20.06.2017 року, тобто після закінчення строку позики, що є неправомірним. З аналізу вищевикладеного вбачається, що при вчиненні спірного виконавчого напису нотаріус не отримував від відповідача первинні документи щодо видачі позики та здійснення її погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), відтак у нього не було підстав вважати, що розмір заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ВЕЛЛФІН», а також сума відсотків зазначених у виконавчому написі, є безспірними. Крім того, [PERSON] у позовній заяві вказує, що нею не було отримано письмової вимоги (повідомлення) від банку чи відповідача про усунення порушень (сплати боргу) за договором позики. Данні обставини також не спростовуються наданими суду матеріалами. Неотримання позивачем вимоги об`єктивно позбавило її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги відповідача або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Нотаріус, у свою чергу, не повідомив боржника про те, що до неї звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису та не перевірив надіслання вимоги про усунення порушень за договором позики та отримання її позивачем, що унеможливило подання останньою нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення нотаріусом виконавчого напису. Наслідки такого неповідомлення зазначені у п. 10 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі постанови ВССУ № 2 від 07.02.2014 року, а саме вказано, що неповідомлення боржника про вимогу кредитора є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, вчиняючи виконавчий напис, нотаріусом порушено вимоги законодавства, оскільки відповідачем взагалі не направлялося [PERSON] будь-якого повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень. За таких обставин, приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем не було дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц, та з правовою позицією, яка міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Виходячи з викладеного, встановивши, що стягнута за виконавчим написом заборгованість є спірною, приймаючи до уваги, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не мав повного обсягу документів, зокрема: доказів підтвердження отримання боржником претензії про погашення заборгованості за кредитним договором; не перевірив відсутність спору між позикодавцем та позичальником щодо розміру заборгованості, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом з порушенням чинного законодавства, а тому позовні вимоги позивача щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. за подання позову немайнового характеру, а тому враховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору.

Outcome: approved