Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даною заявою мотивуючи тим, що [INFO] помер [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина. З 01.07.1991 року і до дня смерті останнього вини проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Коли [PERSON] помер постало питання оформлення спадщини. Вона є спадкоємицею четвертої черги, але оформити свої спадкові права в органах нотаріату неспроможна оскільки із [PERSON] вони не перебували в зареєстрованому шлюбі. Крім того вона пропустила строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки після смерті спадкодавця опинилася в тяжкому матеріальному становищі. При цьому вона змушена була доглядати свою хвору матір похилого віку. При зверненні до нотаріуса останній в усні формі повідомив, що вона пропустила строк подання заяви про прийняття спадщини. Вважаючи ці причини поважними, просила також визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Ухвалою Буринського районного суду від 06.11.2018 року первісного відповідача Воскресенську сільську раду Буринського району Сумської області замінено правонаступником - Буринська міська рада Буринського району Сумської області. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в заяві, доповнивши, що в період їхнього проживання однією сім'єю із [PERSON] ні він, ні вона у зареєстрованих шлюбах з іншими особами не перебували. Після смерті останнього, вона була змушена доглядати за своєю хворою матір'ю, а тому своєчасно не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. В подальшому позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі та без участі її представника адвоката Шпак Д.Г., свої вимоги підтримала. Представник відповідача в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі. Свідок [PERSON] показав, що багато років знав позивачку та [PERSON]. В с. Воскресенка у нього проживала матір, а тому він попросив їх приглядати за нею та допомагати їй. В будинку матері позивачку прописали, однак вона жила із [PERSON] у сусідньому будинку однією сім'єю як чоловік і дружина. Свідок [PERSON] підтвердив, що він працював разом із [PERSON] ще в дев'яностих роках. Знав його та позивачку [PERSON]. На той час вони проживали в с. Богданівка Шосткиньского району Сумської області. [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю як чоловік і дружина. Через деякий час вони переїхали до с. Воскресенка Буринського району, де [PERSON] раніше проживав. До дня смерті останнього позивачка проживала з ним однією сім'єю. Вислухавши пояснення позивачки, доводи її представника та покази свідків, дослідивши обставини справи, представлені докази і давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що з 01.07.1991 року по 06.11.2012 року позивачка проживала і була зареєстрована в [ADDRESS], разом з нею без реєстрацію шлюбу проживав та був зареєстрований за вищевказаною адресою [PERSON], що вбачається з показів позивачки і довідки Богданівської сільської ради Шосткиньского району Сумської області (а.с.10). В середині листопада 2012 року [PERSON] та [PERSON] переїхали проживати в [ADDRESS], при цьому позивачка [PERSON] зареєстровала своє місце проживання по [ADDRESS], а [PERSON] - по [ADDRESS], однак фактично вони почали проживати по [ADDRESS] вказаного населеного пункту. Зазначені громадяни проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та мали спільний побут, що підтверджується показами позивачки, свідків, довідками Воскресенського старостинського округу (а.с.9,11). Як вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] та виписки з рішення Буринського районного суду від 01.09.1977 року, попередні шлюби [PERSON] та [PERSON] були розірвані до 01.07.1991 року, тобто в період їхнього проживання однією сім'єю жодний з них в зареєстрованому шлюбі не перебував. [INFO] [PERSON] помер (а.с.7). Після смерті останнього відкрилася спадщина, до якої ввійшли усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту , визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Як вбачається з роз'яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Як вбачається з доводів позивачки, при її зверненні до органів нотаріату постало питання доведення вищевказаного факту в судовому порядку, оскільки родичами вони із спадкодавцем не були, а проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №54266280 від 28.11.2018 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, а з довідки № 54266301 видно, що заповіту останній за життя не посвідчив. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В силу ч.2 цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. З врахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про доведеність факту, який просить встановити позивачка та необхідності задоволення позову в цій частині. Між тим, оцінюючи її доводи в частині пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON] та необхідності визначення їй додаткового строку для вчинення цих дій, суд виходить з наступного. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як встановлено судом, позивачка більш як п'ять років, в тому числі на день смерті [PERSON] [INFO], проживала з ним однією сім'єю. В силу ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Системний аналіз вказаної норми закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п.23 Постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», дозволяє дійти висновку, що належними способом захисту прав особи, яка постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак ці обставини не підтверджені відповідними документами, є звернення до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. Між тим, ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Однак жодних доказів відмови нотаріуса позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском строку її прийняття, матеріали справи не містять. Таким чином суд вважає, що вимога позивачки, яка проживала із спадкодавцем на день його смерті, визначити їй додатковий строк на подання заяви про прийняття спадщини, є необґрунтованою, а позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Outcome: partial