Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] та [INFO] у сторін народився син [PERSON] . У свідоцтві про народження дитини [PERSON] , [INFO] , батьком вказаний відповідач - [PERSON] . Станом на теперішній час дитина постійно проживає разом з матір`ю [PERSON] . Через існування конфлікту між сторонами, відповідач неодноразово погрожував позивачці, що забере дитину до себе, у зв`язку з чим [PERSON] неодноразово зверталася до органів поліції, однак поліцією не було вчинено жодних дій, оскільки місце проживання дитини не визначено. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , із матір`ю [PERSON] , за місцем її реєстрації та проживання: [ADDRESS] . У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, позивач надав заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечував. Третя особа в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, справу просила вирішити згідно чинного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбно-сімейних стосунках та мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження якого батьком вказаний відповідач - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Соборним районним у м.Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Піденно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №504 (а.с.16). Сімейні відносини між сторонами припинені, спільно не проживають, малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] , що підтверджується довідкою №1280 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою 04.02.2021 відділом обліку проживання фізичних осіб департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с.21). Судовим наказом Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.01.2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 28.12.2020 до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до висновку органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 22.06.2021 року №3/9-70 вбачається, що батьки припинили відносини, на даний час проживають окремо. Мати дитини працює фізичною особою-підприємцем, має стабільний дохід. На обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Зареєстрована та проживає разом з дитиною, умови проживання добрі, зроблений сучасний ремонт, для дитини обладнана окрема кімната. Відповідно до довідки-розрахунку зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , заборгованість складає понад 15000 грн. Крім цього, батько дитини надав заяву про розгляд без нього питання про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] та не заперечує проти проживання дитини разом з матір`ю. У зв`язку з чим орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради вважає за доцільне в інтересах дитини визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] .. Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належність та допустимість доказів регламентуються ст.ст. 77, 78 ЦПК України за якими, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.81ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно дост.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Так, статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України. За ч.ч.1,4 ст.29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1ст. 160 СК України). При вирішенні даного спору про місце проживання дитини, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, приймає до уваги встановлені у судовому засіданні факти щодо відповідального ставлення матері [PERSON] до виконання своїх обов`язків. Згідно з п.6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватись фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності. У рішенні Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008 року №39948/06 у справі «Савіни проти України» викладена позиція про те, що дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач не заперечував проти позову, про що надав письмову заяву, тому суд вважає визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , із матір`ю [PERSON] , за місцем її реєстрації та проживання: [ADDRESS] .

Outcome: approved