Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], про стягнення боргу за договором позики. В позові вказувала, що в період із червня по жовтень 2011 року кількома сумами, позичила [PERSON] грошові кошти на загальну суму 10250,00 грн., які він зобов'язався повернути протягом року. Незважаючи на те, що 15.07.2014 року нею було направлено письмове досудове попередження про сплату боргу, відповідач 6650,00 грн. до цього часу не повернув. На підтвердження отримання відповідачем грошових коштів є письмова розписка за підписами свідків. Просила стягнути із [PERSON] на її користь позичені у неї 6650,00 грн. грошових коштів, а також понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував щодо отримання вказаних коштів у [PERSON], однак подав письмове заперечення проти позову в якому вказав, що досудове попередження від 15.07.2014 року він власноручно не отримував, оскільки його надіслано в [ADDRESS], а він фактично проживає в [ADDRESS]. Позивачем копії укладеного у письмовій формі договору позики до справи не надано, чим порушено вимоги ст.ст.1046, 1047 ЦК України. Договір позики з ним не складався і не підписувався, строк повернення коштів письмово не визначався, а у доданій до справи розписці відсутня дата складання та дати передачі йому коштів, тому не виконано умови ст.1049 ЦК України. Додана до матеріалів справи розписка ним власноручно не оформлялась та не надавалась позивачу [PERSON] та не може свідчити про виникнення боргових зобов'язань між ними. Просив винести об'єктивне рішення у відповідності до чинного законодавства. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що вони були присутніми при наданні позивачем грошових коштів відповідачу у позику. Суд, заслухавши позивача [PERSON], відповідача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що в період з червня по жовтень 2011 року [PERSON] надала у позику [PERSON] 10250,00 грн., що підтверджується розпискою, наданою позивачем. І вказаної суми відповідач повернув позивачу лише 3600,00 грн. 15.07.2014 року на ім'я відповідача позивачем по пошті направлено досудове попередження про повернення позичених коштів у сумі 6650,00 грн. до 01.08.2014 року, яке отримано ним 17.07.2014 року і у якому зазначено, що у разі відмови від повернення коштів, він буде змушений звернутися до суду, що підтверджується копією вказаного досудового попередження, а також рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином судом встановлено, що відповідач у встановлений вимогою позивача строк не повернув їй грошові кошти, а тому позов щодо стягнення боргу підлягає задоволенню. При цьому зазначені відповідачем заперечення суд не приймає до уваги, оскільки вони не спростовують встановлених у справі обставин, не підтверджені жодним доказом та свідчать про його наміри ухилитись від виконання грошового зобов'язання. Це підтверджено належними доказами, доказів протилежного відповідачем не надано. Також підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, оскільки позивач є інвалідом ІІ групи. На підставі ст.ст.15, 16, 526, 530, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved