Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], та грошові вклади з відсотками після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» зареєстровано по праву власності за [PERSON], який був батьком чоловіка позивачки [PERSON] і який помер у [INFO]. Після його смерті залишилась спадщина - житловий будинок з надвірними спорудами розташований за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцем після смерті [PERSON] був його син - [PERSON], який прийняв спадщину після смерті батька, так як був зареєстрований та проживав в спадковому будинку за вищевказаною адресою. Після смерті батька, [PERSON], з 2001 року в житловому будинку зробив ремонт, оплачував усі комунальні платежі, обробляв земельну ділянку. [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], він є спадкоємцем першої черги який вступив у фактичне користування спадковим майном, але свідоцтво на спадщину після смерті свого батька не отримав. Як зазначає Позивач, з [PERSON] вона проживала однією сім'єю з 1993 року. [PERSON] помер [INFO]. Після його смерті залишилась спадщина - житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] та грошові внески з відсотками в філії Ощадбанку. У встановлений законом строк Позивач звернулась з заявою до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області про прийняття спадщини. Як вважає Позивач, вона є спадкоємцем четвертої черги за законом, так як проживала з спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю тривалий час з 1993 року. Ще за своє життя, 23 лютого 2013 року, [PERSON] власноручно написав заповіт, згідно з якого все своє майно він заповів позивачки, його дружині - [PERSON]. В цьому заповіті померлий вказав, що вони проживали з Позивачем більше вісімнадцяті років, вели спільне господарство. Однак цей заповіт не був посвідчений, тому не має сили, однак він підтверджує, що Позивач мешкала з ним, вела спільне господарство і спадкодавець вважав її своєю дружиною. У зв'язку з чим Позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник Височанської селищної ради Харківського району Харківської області проти задоволення позову заперечував, оскільки підстав для визнання за Позивачем права власності не вбачає. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» зареєстровано по праву власності за [PERSON] на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 16.12.1988р., справа № 2-2937, що підтверджується довідкою КП «ХРБТІ» від 09.01.2014р. № 861 (а.с.7). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актова запис № 576 від 16.02.[INFO] (а.с.39). Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року. Згідно ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємцем після смерті [PERSON] був його син - [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилась грошові внески з відсотками в філії Ощадбанку. У відповідності до вимог ст. 1217 ЦК України 2004 року, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно відповіді Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 25.04.2014р. № 01-16/1222 після смерті [PERSON], який помер у [INFO], який на час смерті проживав в [ADDRESS], за період з 2001р. по цей час заяви про прийняття або відмову від прийняття спадщини від спадкоємців до держнотконтори не надходили; після смерті [PERSON], який помер [INFO], який на час смерті проживав в [ADDRESS], за період з 2013р. по цей час заяви про прийняття або відмову від прийняття спадщини від спадкоємців до держнотконтори не надходили. Свідоцтво про право на спадщину після обох вищевказаних спадкодавців держнотконтора не видавала. В ході слухання справи Позивач не надала належних доказів (рішення суду, що набрало законної сили), що вона проживала однією сім'єю з [PERSON] та прийняла у встановлений законом строк спадщину після його смерті, а також Позивачем не було надано належних доказів прийняття спадщини визначених вимогами Цивільного Кодексу 1963 року [PERSON] після смерті батька - [PERSON], в зв'язку з чим суд не знаходить достатніх підстав для задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed