Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

[PERSON], звернулася до Купянського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 18 червня 2013 року було розірвано шлюб між нею та відповідачем по справі [PERSON] При розірванні шлюбу місце мешкання неповнолітнього [PERSON] не було визначено, при цьому встановлено, що спору про місце проживання дитини немає. Позивач стверджує, що фактично після розлучення і до цього часу неповнолітній [PERSON] проживав з нею. На даний час позивач має постійну роботу, сталий дохід, власну квартиру тому на її думку вона може забезпечити належні умови для виховання дитини. У звязку з чим позивач, з огляду на створені нею найбільш сприятливих умов для виховання та розвитку дитини, просить суд визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] разом з нею. Позивач у судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Не заперечувала з приводу ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення повістки за останньою відомою адресою проживання відповідача. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Представник служби у справах дітей Купянської міської ради Харківської області у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила долучити до матеріалів справи акт обстеження умов проживання позивача [PERSON] Крім того, представник служби у судовому засіданні пояснила суду, що служба у справах дітей займалася вивченням умов виховання неповнолітнього [PERSON] новоствореною сімєю у складі матері дитини [PERSON], вітчима [PERSON] та малолітнього [PERSON] [INFO], який є рідним сином другого чоловіка позивача [PERSON] Сімя дійсно проживає за адресою: [INFO], має дуже хороші побутові умови, створено затишок, чистота в оселі, а дитина має все необхідне для розвитку. Службі також відомо про те, що батько неповнолітнього [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, аліменти на дитину сплачує не регулярно. Дитина має добру характеристику за місцем свого навчання, завжди підготовлений до уроків у звязку з чим служба вважає, що мати дитини [PERSON] належним чином виконує свої батьківські обовязки, створила належні умови для розвитку дитини. Досліджені умови проживання та гарний стан матеріального забезпечення родини позивача, дозволяє службі у справах дітей дійти висновку про те, що визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] з матірю є доцільним. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не нада в,\~також не\~подав відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи тому у відповідності з вимогами\~ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідач [PERSON] являється рідним батьком неповнолітнього [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 3). Шлюб між [PERSON] (під час шлюбу «Грабченко») та [PERSON] було розірвано 18 червня 2013 року, що підтверджується ксерокопією рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області (а.с. 4). Позивачу [PERSON] належить на праві спільної часткової власності квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується ксерокопією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8). [PERSON] працює в ТОВ «Маршаліт» з грудня 2016 року та на даний момент займає посаду головного бухгалтера, дохід якої за період з січня 2018 року по грудень 2018 року склав 45750,48 грн., що підтверджується довідкою про доходи (а.с. 9). Неповнолітній [PERSON] навчається у 7-А класі Купянської загальноосвітньої школи №6 Купянської міської ради Харківської області, що підтверджується оригіналом довідки №01-23/147 від 04 жовтня 2018 року (а.с. 11). Актом обстеження умов проживання від 04 квітня 2019 року встановлено, що сімя, яка зареєстрована та проживає за адресою: [INFO] складається з чотирьох чоловік: дружини [PERSON], соловіка [PERSON] та двох синів [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. В акті зазначено, що сімя проживає в 3-кімнатній квартирі, де зроблено сучасний ремонт. Всі кімнати обладнані необхідними меблями, встановлено індивідуальне газове опалення. У малолітнього [PERSON] є окрема кімната, де є все необхідне для відпочинку та навчання. Між членами родини існують добрі взаємовідносини, [PERSON] називає [PERSON] «татом». З акту обстеження також вбачається, що малолітньому [PERSON] відомо, що в суді розглядається питання про визначення місця проживання і він повідомив, що дуже рідко спілкується з батьком, а мама та її чоловік створили для нього гарні умови і в них дуже добрі родинні відносини (а.с. 38). Відповідно до\~ст.\~77\~ЦПК України\~предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. У відповідності до ч.1\~статті 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України\~передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1\~ст. 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,\~ст.161 СК України\~випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. На підставі викладеного, беручи до уваги ставлення матері до свого сина, її участь у вихованні дитини, наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дитини з матірю, яка\~має можливість утримувати малолітнього сина матеріально, враховуючи думку представника служби у справах дітей про доцільність визнання місця проживання дитини з матірю, а також з метою забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання [PERSON] з його матірю, у звязку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved