Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

[PERSON] , звернулася до Біловодського районного суду Луганської області з позовом до військово-цивільної адміністрації сіл Нижня Вільхова, Верхня Вільхова, Малинове, Плотина та Пшеничне Станично-Луганського району Луганської області, третя особа Станично-Луганська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що [INFO] у с.Нижня Вільхова Станично-Луганського району Луганської області померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,2036 га з кадастровим номером 4424884500:25:001:0060 площею 0,2036 га, яка розташована на за адресою [ADDRESS] за цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» та належить померлій на підставі державного акта право приватної власності на земельну ділянку серії ЯИ № 571793, а також Ѕ житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 лютого 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори Перепелицею І.В. Вказує, що з метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивачка 22 березня 2019 року звернулася до Станично-Луганської державної нотаріальної контори, де отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі того, що у державному акті на право власності на земельну ділянку ЯИ № 571793 та в свідоцтві про право на спадщину за законом від 03 лютого 2000 року прізвище померлої вказано як « [PERSON] » та « [PERSON] », відповідно, що є помилковим та відрізняється від вірного « [PERSON] », яке зазначено в свідоцтві про смерть померлої [PERSON] . Водночас нотаріусом у вказаній постанові надано рекомендацію звернутися до суду. Позивачка зазначає, що така розбіжність виникла на підставі того, що в деяких документах при перекладі прізвища її матері з російської мови на українську було зазначено різну транслітерацію. У зв`язку з наведеним, посилаючись на норми ст. 392 ЦК України, згідно з якою власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, просила суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2036 га з кадастровим номером 4424884500:25:001:0060 площею 0,2036 га, яка розташована на за адресою [ADDRESS] за цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» та належить померлій на підставі державного акта право приватної власності на земельну ділянку серії ЯИ № 571793, а також на Ѕ житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 лютого 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори Перепелицею І.В. Позивачка в судове засідання не з`явилися, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не зявилися, звернулися до суду з заявою в якій просили розглядати справу за їх відсутності. Заперечень проти позовних вимог не мають. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23 січня 2013 року [PERSON] померла [INFO] в с. Нижня Вільхова Станично-Луганського району Луганської області. Померла [PERSON] була матір`ю позивачки по справі [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 25 січня 1960 року серії [NUMBER] , виданого Вільхівською сільською радою Станично-Луганського району Луганської області. З копії свідоцтва про укладення шлюбу від 21 вересня 1979 року серії [NUMBER] , виданого міським відділом ЗАГС м. Брянка Ворошиловградської області, актовий запис № 658, вбачається, що позивака [PERSON]. після укладення шлюбу з [PERSON] обрала шлюбне прізвище - « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16 квітня 2018 року, виданого Вільхівською сільською радою Станично-Луганського району Луганської області, актовий запис № 23, чоловік позивачки - [PERSON] помер [INFO] , що згідно законодавства є підставою для розірвання шлюбу. Копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 18 квітня 2018 року № 00019979283 підтверджується реєстрація шлюбу позивачки з [PERSON] , та зміна прізвища з дошлюбного « [PERSON] » на шлюбне « [PERSON] ». Копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 02 грудня 1999 року, виданого Станично-Луганським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 199, підтверджується зміна прізвища позивачки з « [PERSON] » (шлюбне) на « [PERSON] » (післяшлюбне). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,2036 га з кадастровим номером 4424884500:25:001:0060 площею 0,2036 га, яка розташована на за адресою [ADDRESS] за цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» та належить померлій на підставі державного акта право приватної власності на земельну ділянку серії ЯИ № 571793, виданого на підставі рішення сесії місцевої Ради 40 сесії 5 скликання Вільхівської сільської ради від 25 вересня 2009 року № 40/14, що підтверджується копією вказаного акту. До спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] також належить право власності на Ѕ житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 лютого 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори Перепелицею І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 200, що підтверджується копією вказаного свідоцтва. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, позивачка є спадкоємицею першої черги після смерті матері, згідно положень якої - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Із постанови державного нотаріуса Станично-Луганської державної нотаріальної контори Кондратьєва В.М. від 22 березня 2019 року вбачається, що позивачка [PERSON] , зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини в установлений шестимісячний строк, однак та їй було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в силу того, що в державному акті на право власності на земельну ділянку ЯИ № 571793 та в свідоцтві про право на спадщину за законом від 03 лютого 2000 року прізвище померлої вказано як « [PERSON] » та « [PERSON] », відповідно, що є помилковим та відрізняється від вірного « [PERSON] », яке зазначено в свідоцтві про смерть померлої [PERSON] , водночас нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду. Згідно змісту копії державного акта право приватної власності на земельну ділянку серії ЯИ № 571793, виданого на підставі рішення сесії місцевої Ради 40 сесії 5 скликання Вільхівської сільської ради від 25 вересня 2009 року № 40/14, вбачається, він виданий на ім`я особи з прізвищем « [PERSON] ». Також з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 лютого 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори Перепелицею І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 200, встановлено, що спадкоємцем майна - Ѕ частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є особа з прізвищем « [PERSON] » У силу вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається із матеріалів справи позивачка [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не може. Слід врахувати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту та застосовується лише якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У порядку статей 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя ст. 1223 ЦК). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до пункту 3.1. Листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Згідно положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до п. 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту № 296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого в Мінюсті 22 лютого 2012 року за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права. Перевіривши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивачки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вони підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved