Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Іваничівського районного суду Волинської області з позовною заявою до [PERSON] селищної ради, [PERSON] районної державної адміністрації про поновлення на роботі шляхом скасування наказу відділу освіти та молоді [PERSON] районної державної адміністрації № 79-ос від 31 серпня 2017 року про продовження трудового договору, розпорядження [PERSON] селищної ради № 98-ос від 31 серпня 2018 року про звільнення директора комунального закладу «[PERSON] загальноосвітня шкала І-ІІІ ступенів № 2 імені [PERSON]» , розпорядження № 99-ос від 31 серпня 2018 року про призначення на посаду виконуючого обовязки директора комунального закладу «[PERSON] загальноосвітня шкала І-ІІІ ступенів № 2 імені [PERSON]». Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30 серпня 2016 року на підставі наказу № 116-ос виданого [PERSON] районною державною адміністрацією її призначено на посаду директора школи Комунальний заклад «[PERSON] загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені [PERSON]» з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року за контрактом. 01 вересня 2016 року між нею та відділом освіти і науки [PERSON] РДА було укладено контракт, терміном з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року включно. Згідно п. 8.2 зазначеного контракту, за два місяці до закінчення строку дії контракту за угодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк. Для продовження строку дії контракту директор школи у вказаний строк повинен подати відповідну заяву до відділу освіти. Однак позивач за два місяці до закінчення дії контракту, тобто до 31 серпня 2017 року заяви про продовження строку дії контракту не подавала, однак продовжувала працювати на посаді директора школи. 30 серпня 2018 року вона отримала від [PERSON] селищної ради повідомлення, що строк дії контракту закінчився 31 серпня 2018 року, тому трудові відносини між нею та [PERSON] селищною радою припинилися на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. У зазначеному повідомленні їй було запропоновано написати заяву про призначення виконуючим обовязки директора школи. Того ж дня позивач написала заяву про призначення її в.о. директора школи. 01 вересня 2018 року був внесений запис у трудову книжку про призначення її в.о. директора комунального закладу «[PERSON] загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені [PERSON]» Згодом позивачу стало відомо, що переведення її на посаду виконуючого обовязки директора школи є неправомірним, так як [PERSON] селищна рада не була її роботодавцем та підстав для припинення з нею трудових відносин не було. 18 вересня 2018 року позивач подала заяву з проханням привести трудові відносини у попередній стан. 28 вересня 2018 року [PERSON] селищною радою було відмовлено у призначенні позивача директором школи та повідомлено про розпорядження про звільнення у звязку із закінченням строку дії трудового договору. Позивачу було запропоновано взяти участь у конкурсі на заміщення вакантної посади, директора школи. Цього ж дня їй було вручено копію розпорядження про звільнення та копію наказу від 31 серпня 2017 року № 79-0с про продовження трудового договору з 1 вересня 2017 року по 31 серпня 2018 року. Вважає дії [PERSON] селищної ради неправомірними, адже у день її звільнення розпорядження вручено не було та відповідний запис у трудову книжку не внесено. Вважає наказ про звільнення незаконним та припускає, що він був виданий «заднім числом». Також позивач зазначає, що у червні 2017 року заяви про продовження терміну контракту не подавала, а продовжувала виконувати обовязки директора школи, тому вважає, що контракт рахується таким, що укладений на невизначений строк. [PERSON] № 79-ос від 31 серпня 2017 року виданим відділом освіти та молоді [PERSON] РДА, яким трудовий договір було продовжено не погоджується, так як вважає що укладений договір не відповідає вимогам контракту так як заяви про продовження строку дії контракту не подавала. Контракт укладався із [PERSON] РДА, яка є засновником школи, тому право на припинення трудового договору належить виключно до компетенції [PERSON] РДА. [PERSON] селищна рада на даний час не стала засновником комунального закладу «[PERSON] загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені [PERSON]». Враховуючи, що не створено нового навчального закладу, на даний час посада директора школи не є вакантною. На підставі викладеного, просить позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути із відповідачів в її користь 3000 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали із підстав зазначених у позовній заяві та додатково представник позивача пояснила, що трудовий договір укладений на невизначений строк, у звязку з тим, що позивач не писала заяву про продовження трудових відносин у 2017 році. [PERSON] про продовження трудових відносин 31 серпня 2017 року [PERSON] не отримувала. [PERSON] селищна рада не є роботодавцем позивача, а тому повноважень для розірвання контракту не мала. Той факт, що позивача незаконно звільнено підтверджується проведеною перевіркою Управління держпраці у Волинській області та винесеним приписом про усунення виявлених порушень згідно чинного законодавства. Разом з тим, у трудовій книжці позивача відсутній запис про її звільнення, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Передача майна на баланс [PERSON] селищної ради в тому числі комунального закладу «[PERSON] загальноосвітня шкала І-ІІІ ступенів № 2 імені [PERSON]» не робить [PERSON] селищну раду засновником навчального закладу. Представник відповідача [PERSON] селищної ради [PERSON] позовні вимоги не визнав, просить у задоволенні позову відмовити у звязку з їх безпідставністю. 27 листопада 2018 року надійшов відзив стосовно позовних вимог. Додатково представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що 30 серпня 2016 року позивача було призначено на посаду директора школи КЗ «[PERSON] загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені [PERSON]» за контрактом з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року. [PERSON] відділу освіти та молоді [PERSON] РДА було продовжено дію контракту з 01 вересня 2017 року по 31 серпня 2018 року. 31 травня 2018 року рішенням [PERSON] районної ради № 26/5 Про передачу цілісних майнових комплексів шкіл, що розташовані на території [PERSON] селищної ради, зі спільної власності територіальних громад сіл і селища Іваничівського району у комунальну власність [PERSON] селищної ради» було передано у власність Комунальний заклад [PERSON] ступенів № 2 імені [PERSON]» смт. Іваничі. Відповідно до підпункту 7 пункту 1 ст. 1 ЗУ «Про освіту» засновник закладу освіти орган державної влади від імені держави, відповідна рада від імені територіальної громади (громад), фізична та/або юридична особа, рішенням та за рахунок майна яких засновано заклад освіти або які в інший спосіб відповідно до законодавства набули прав і обовязків засновника. [PERSON] селищна рада з моменту отримання зазначеної школи стала її засновником, тобто роботодавцем та належним чином забезпечила трудові права директора школи [PERSON] та виконала вимоги ч. 3 та ч. 4 ст. 36 КЗпП України, тобто продовжила трудові відносини зі [PERSON], як директором школи. Відповідачем, у звязку із закінченням терміну контракту 31 серпня 2018 року прийнято розпорядження № 98-ос «Про звільнення директора комунального закладу «[PERSON] загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені [PERSON]» . Попередньо, належним чином, позивача було повідомлено листом від 30.08.2018 року вих. № 893/12/2-18 про припинення трудових відносин у звязку із закінченням строку контракту, відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України. [PERSON] селищна рада належним чином поінформувала [PERSON] про припинення трудових відносин, що підтверджується підписом та датою [PERSON] на вказаному повідомленні. Позиція [PERSON] про те, що вона дізналась про наказ № 79-ос від 31 серпня 2017 року лише 28 вересня 2018 року є необґрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи. Про продовження дії контракту їй було відомо, за виконання обовязків директора школи після 31 серпня 2017 року [PERSON] отримувала заробітну плату і могла поцікавитись на підставі якого документу існують трудові відносини між нею та роботодавцем. Крім того, строки позовної давності до позовної вимоги про скасування наказу від 31 серпня 2017 року № 79-ос пройшли, що є також однією з підстав у відмові у задоволенні вказаної позовної вимоги. [PERSON] селищна рада трудових прав позивача при звільненні не порушила, а навпаки пішла позивачу на зустріч та призначила її в.о. директора школи до моменту проведення конкурсу на заміщення вакантної посади. Про невнесення відомостей щодо звільнення позивача із займаної посади у трудову книжку йому відомо, не заперечив щодо виявленого порушення проте зазначив, що порушення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників не є підставою для визнання незаконним звільнення позивача за закінченням терміну трудового контракту. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала повністю та пояснила, що позивачу при укладенні контракту було достеменно відомо про строк його дії. 31 серпня 2017 року було видано наказ, яким продовжено трудовий договір [PERSON] директору КЗ «[PERSON] загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені [PERSON]» з 01 вересня 2017 року по 31 серпня 2018 року. Вказаний наказ був доведений до відома [PERSON] в усній формі. Вона неодноразово зверталася до відділу освіти з питанням чи продовжено дію контракту, щоб вона могла і надалі виконувати обовязки директора навчального закладу. Позивачу було повідомлено що дію контракту було продовжено ще на один рік і зміст наказу в усній формі їй був розяснений. Ніяких претензій по продовженню дії трудового договору [PERSON] не висловлювала. Позивачу вчасно виплачувалась заробітна плата і їй було відомо, що вона працює за строковим трудовим договором. Підстав для скасування вказаного наказу немає. Враховуючи зміну власника, роботодавця, [PERSON] селищна рада на законних підставах припинила трудові відносини із [PERSON] Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідачів, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, виходячи із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах із [PERSON] районною державною адміністрацією. Так, 30 серпня 2016 року відділом освіти та молоді [PERSON] районної державної адміністрації було видано наказ № 116-ос про призначення [PERSON] на посаду директора школи КЗ «[PERSON] загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені [PERSON]» з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року за контрактом. Підставою для видачі вказаного наказу була заява [PERSON] від 30.08.2016 року та згода управління освіти науки та молоді від 29 серпня 2016 року № 2823/10/2-16 (а.с.11). 01 вересня 2016 року між роботодавцем, відділом освіти і науки [PERSON] РДА та [PERSON], директором комунального закладу «[PERSON] загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені [PERSON]», був укладений типовий контракт терміном з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року включно (а.с. 13-16). Умови контракту при його укладанні сторонам були відомі, що стверджується власноручними підписами. 31 серпня 2017 року наказом № 79-ос відділу освіти та молоді [PERSON] районної державної адміністрації було продовжено трудовий договір [PERSON] директору КЗ «[PERSON] загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені [PERSON]» з 01 вересня 2017 року по 31 серпня 2018 року (а.17). Відповідний наказ в усній формі був доведений до відома [PERSON] Заяви про припинення контракту [PERSON] до відділу освіти та молоді не подавала. Із вказаної дати надалі працювала керівником закладу освіти та вчасно отримувала заробітну плату, що не заперечується самим позивачем. Рішенням [PERSON] районної ради сьомого скликання від 31 травня 2018 року № 26/5 було передано цілісні майнові комплекси шкіл, що розташовані на території [PERSON] селищної ради, зі спільної власності територіальних громад сіл і селища Іваничівського району у комунальну власність [PERSON] селищної ради (а.с. 18). Таким чином, було передано у власність відповідача, [PERSON] селищної ради, Комунальний заклад «[PERSON] ступенів № 2 імені [PERSON]» смт. Іваничі. Згідно з статтею 1 ЗУ «Про загальну середню освіту» законодавство України про загальну середню освіту базується на Конституції України і складається з ЗУ «Про освіту» та інших нормативно-правових актів та міжнародних договорів України згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 3-5 Положення про загальноосвітній навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року № 778 (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Положення № 778), загальноосвітній навчальний заклад (далі-заклад) у своїй діяльності керується Конституцією України, Законами України «Про освіту» «Про загальну середню освіту», іншими законодавчими актами України, постановами Верховної Ради України, актами Президента України, прийнятими відповідно до Конституції України та законів України, Кабінету Міністрів України, наказами МОН, інших центральних органів виконавчої влади, рішеннями місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, цим Положенням та Статутом такого закладу. Відповідно до п. 93 Положення № 778 керівник державного та комунального закладу і його заступники призначаються на посаду та звільняються з посади відповідним органом управління освітою згідно із законодавством. Частиною другою статті 26 ЗУ «Про загальну середню освіту» в редакції від 07 лютого 2017 року, передбачено, що призначення на посаду та звільнення з посади керівника державного та комунального загальноосвітнього навчального закладу здійснює відповідний орган управління освітою. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» посада директора загальноосвітнього навчального закладу (на якого поширюються умови оплати праці працівників установ і закладів освіти) відноситься до посад педагогічних працівників. Відповідно до підпункту 7 пункту 1 ст. 1 Закону України «Про освіту» засновник закладу освіти орган державної влади від імені держави, відповідна рада від імені територіальної громади (громад), фізична та (або) юридична особа, рішенням та за рахунок майна яких засновано заклад освіти або які в інший спосіб відповідно до законодавства набули прав і обовязків засновника. Отримавши відповідно до вимог закону та на підставі рішення [PERSON] районної ради, безоплатно у власність КЗ «[PERSON] ступенів № 2 імені [PERSON]» смт. Іваничі, [PERSON] селищна рада стала новим засновником навчального закладу та відповідно роботодавцем позивача. Підстав для внесення змін у статут школи в звязку із передачею у безоплатну власність територіальної громади немає, так як [PERSON] селищна рада набула прав засновника. Пунктом 32 ст. 43 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на\~пленарних засіданнях\~районної,\~обласної ради\~вирішується питання надання згоди\~на передачу\~об'єктів\~з державної\~власності у\~спільну власність\~територіальних громад\~сіл,\~селищ,\~міст та\~прийняття рішень\~про передачу\~об'єктів\~права спільної\~власності територіальних\~громад сіл,\~селищ,\~міст,\~що перебувають\~в управлінні\~районних,\~обласних рад,\~у державну\~власність,\~а також\~щодо придбання\~об'єктів\~державної власності. Разом з тим, посилання позивача та її представника на те, що [PERSON] селищна рада не є роботодавцем позивача, також не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, адже вказане стосується лише питання реформування шкільної освіти в звязку з чим і змінився засновник комунального закладу «[PERSON] загальноосвітня шкала І-ІІІ ступенів № 2 імені [PERSON]». \~ \~ \~ \~ \~ Статтею\~25\~ЗУ «Про\~освіту» передбачено,\~що \~ права\~і обов'язки\~засновника щодо\~управління закладом\~освіти визначаються\~цим Законом\~та іншими\~законами України,\~установчими документами\~закладу освіти.\~Засновник закладу\~освіти або\~уповноважена ним\~особа:затверджує\~установчі документи\~закладу освіти,\~їх нову\~редакцію та\~зміни до\~них;\~укладає строковий\~трудовий договір\~(контракт)\~з керівником\~закладу освіти,\~обраним (призначеним)\~у порядку,\~встановленому законодавством\~та установчими\~документами закладу\~освіти;\~розриває строковий\~трудовий договір\~(контракт)\~з керівником\~закладу освіти\~з підстав\~та у\~порядку,\~визначених законодавством\~та установчими\~документами закладу\~освіти;\~затверджує кошторис\~та приймає\~фінансовий звіт\~закладу освіти\~у випадках\~та порядку,\~визначених законодавством;\~здійснює контроль\~за фінансово-господарською\~діяльністю закладу\~освіти;\~здійснює контроль\~за дотриманням\~установчих документів\~закладу освіти;\~забезпечує створення\~у закладі\~освіти інклюзивного\~освітнього середовища,\~універсального дизайну\~та розумного\~пристосування;\~здійснює контроль\~за недопущенням\~привілеїв чи\~обмежень (дискримінації)\~за ознаками\~раси,\~кольору шкіри,\~політичних,\~релігійних та\~інших переконань,\~статі,\~віку,\~інвалідності,\~етнічного та\~соціального походження,\~сімейного та\~майнового стану,\~місця проживання,\~за мовними\~або іншими\~ознаками;\~реалізує інші\~права,\~передбачені законодавством\~та установчими\~документами закладу\~освіти.\~Засновник або\~уповноважена ним\~особа не\~має права\~втручатися в\~діяльність закладу\~освіти,\~що здійснюється\~ним у\~межах його\~автономних прав,\~визначених законом\~та установчими\~документами.\~Засновник або\~уповноважена ним\~особа може\~делегувати окремі\~свої повноваження\~органу управління\~закладу освіти\~та/або\~наглядовій (піклувальній)\~раді закладу\~освіти.\~Засновник має\~право створювати\~заклад освіти,\~що здійснює\~освітню діяльність\~на кількох\~рівнях освіти.\~Засновник закладу\~освіти зобов'язаний:\~забезпечити утримання\~та розвиток\~матеріально-технічної\~бази заснованого\~ним закладу\~освіти на\~рівні,\~достатньому для\~виконання вимог\~стандартів освіти\~та ліцензійних\~умов;\~у разі\~реорганізації чи\~ліквідації закладу\~освіти забезпечити\~здобувачам освіти\~можливість продовжити\~навчання на\~відповідному рівні\~освіти;\~забезпечити відповідно\~до законодавства\~створення в\~закладі освіти\~безперешкодного середовища\~для учасників\~освітнього процесу,\~зокрема для\~осіб з\~особливими освітніми\~потребами. \~ \~ У статті 11 ЗУ «Про загальну середню освіту» закріплено, що рішення про\~створення,\~реорганізацію,\~ліквідацію чи\~перепрофілювання (зміну\~типу)\~закладу загальної\~середньої освіти\~незалежно від\~підпорядкування,\~типу і\~форми власності\~приймає його\~засновник (засновники).\~Засновником закладу\~загальної середньої\~освіти може\~бути орган\~державної влади\~від імені\~держави,\~відповідна рада\~від імені\~територіальної громади\~(громад),\~фізична та/або\~юридична особа\~(зокрема\~релігійна організація,\~статут (положення)\~якої зареєстровано\~у встановленому\~законодавством порядку),\~рішенням та\~за рахунок\~майна яких\~засновано заклад\~загальної середньої\~освіти або\~які в\~інший спосіб\~відповідно до\~законодавства набули\~прав і\~обов'язків\~засновника.\~Заклади загальної\~середньої освіти\~створюються з\~урахуванням соціально-економічної\~та демографічної\~ситуації,\~а також\~відповідно до\~культурно-освітніх,\~соціально-економічних,\~національних і\~мовних потреб\~територіальної громади\~та/або\~суспільства.\~З метою\~задоволення духовних\~потреб громадян\~приватні заклади\~освіти,\~зокрема засновані\~релігійними організаціями,\~статути (положення)\~яких зареєстровано\~у встановленому\~законодавством порядку,\~мають право\~визначати релігійну\~спрямованість своєї\~освітньої діяльності.\~Заклад загальної\~середньої освіти\~створюється відповідно\~до ліцензійних\~умов провадження\~освітньої діяльності\~у сфері\~загальної середньої\~освіти.\~ У\~разі реорганізації\~чи ліквідації\~закладу загальної\~середньої освіти\~засновник зобов'язаний\~забезпечити здобувачам\~освіти можливість\~продовжити здобуття\~загальної середньої\~освіти.\~Заклади загальної\~середньої освіти\~можуть бути\~передані засновниками\~у комунальну\~чи державну\~власність відповідно\~до законодавства. 26 липня 2018 року, після передачі трудових книжок та особових справ педагогічних працівників та директорів шкіл (а.с. 48-50), [PERSON] селищною радою було встановлено, що 31 серпня 2017 року попереднім роботодавцем із [PERSON] було продовжено дію контракту від 01 вересня 2016 року до 31 серпня 2018 року. 30 серпня 2018 року позивачу було надіслано лист № 893/12/2-18 за підписом селищного голови [PERSON] в якому зазначено, що 31 серпня 2018 року трудові відносини між [PERSON] селищною радою та [PERSON] припиняються на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, у звязку з закінченням терміну контракту. Того ж дня лист був отриманий позивачем, що стверджується її власноручним підписом. (а.с.51) Розпорядженням [PERSON] селищної ради від 31 серпня 2018 року звільнено директора комунального закладу «[PERSON] загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені [PERSON]» [PERSON] із займаної посади з 31 серпня 2018 року у звязку із закінченням строку дії трудового договору (а.с.21). 30 серпня 2018 року позивачем на імя селищного голови було написано заяву відповідно до якої, просить призначити її на посаду виконуючої обовязки директора комунального закладу «[PERSON] загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені [PERSON] з 01 вересня 2018 року. (а.с. 20). На підставі вище зазначеної заяви було видано розпорядження [PERSON] селищної ради від 31 серпня 2018 року № 99-ос «Про призначення на посаду виконуючого обовязки директора комунального закладу «[PERSON] загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені [PERSON]» [PERSON] селищної ради [PERSON] . 18 вересня 2018 року [PERSON] звернулася до голови [PERSON] селищної ради із письмовою заявою про відкликання заяви про призначення її в.о. директора закладу освіти (.а.с. 23) обґрунтувавши її тим, що переведення її із посади директора навчального закладу на в.о. директора не є правильним. (а.с.23). [PERSON] селищної ради від 28 вересня 2018 року № 1084/16/2-18 позивачу було розяснено? що згідно ст. 26 Закону України «Про загальну середню освіту» керівник державного, комунального закладу загальної середньої освіти призначається на посаду за результатами конкурсного відбору строком на шість років на підставі рішення конкурсної комісії. Також позивачу було запропоновано взяти участь у конкурсі на заміщення вакантної посади. Статтею 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові у мови праці?на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 21 КЗпП України\~передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Із постанови Верховного суду України від 22 жовтня 2018 року справа № 755/10628/16-ц слідує, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Про те, що сам по собі факт закінчення строку дії контракту без наявності угоди сторін про продовження його дії є підставою припинення правовідносин підтверджується і висновками [PERSON] Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року по справі № 759/19440/15. На контрактну форму трудового договору не поширюється положення\~статті 9 КЗпП України\~про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними. Таким чином, виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами\~Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника, та додаткові підстави розірвання договору. Згідно із пунктом 2 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~підставами припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. Відповідно до п. 8.1 типового контракту від 01 вересня 2016 року, контракт укладений між відділом освіти і науки [PERSON] РДА та [PERSON] діяв з 01 вересня 2016 року до 31 серпня 2017 року включно. 31 серпня 2017 року наказом відділу освіти та молоді [PERSON] РДА дію трудового договору було продовжено з 01 вересня 2017 року по 31 серпня 2018 року. Як встановлено під час розгляду справи, вказаний наказ був доведений до відома позивача по справі. А тому посилання [PERSON] про те, що їй не було відомо про продовження дії трудового договору (контракту) не зайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Заяву про припинення трудових відносин за контрактом нею подано не було. На підставі викладеного суд, приходить до висновку, що сторони продовжили строк дії контракту з 01 вересня 2017 року по 31 серпня 2018 року та продовжували перебувати у трудових відносинах за контрактною формою трудового договору. Тільки за волевиявленням (бажанням) позивача строк дії контракту був продовжений. Пунктом 8. 2 контракту укладеного між сторонами 01 вересня 2016 року передбачено, що до закінчення строку дії цього контракту сторони мають за угодою сторін не пізніше, як за два місяці визначитись, чи контракт продовжується, чи укладається на новий строк. Згідно п. 7. 2 дія контракту припиняється : у звязку з закінченням строку дії контракту, за згодою сторін та за рішенням суду. [PERSON] селищної ради від 30 серпня 2018 року №м 893/12/218 директора КЗ «[PERSON] загальноосвітня школа І-ІІІ ст. № 2 імені [PERSON]» було попереджено про розірвання з нею з 31 серпня 2018 року трудових відносин на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у звязку із закінченням строку дії трудового договору (контракту). Судом встановлено, що роботодавець на протязі двох місяців до закінчення дії контракту не виявив бажання продовжувати контракт чи укладати його на новий строк із позивачем по справі. Позивачем також у вказані строки не було виявлено бажання на укладення трудового договору на новий строк. Ніхто із сторін не звернувся із заявою про продовження строку дії контракту. У вище вказаній постанові Верховного суду також закріплено, що чинним трудовим законодавством України не передбачено обов'язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового контракту. Крім того, позивачу було достеменно відомо про те, що останнім робочим днем згідно з умовами контракту було 31 серпня 2018 року. \~ \~ \~ \~ \~Закінчення строку\~трудового договору\~(контракту)\~припиняє трудові\~відносини тоді,\~коли вимогу\~про звільнення\~заявила одна\~з сторін\~трудового договору\~-\~працівник чи\~власник або\~уповноважений ним\~орган.\~При такому\~волевиявленні однієї\~зі сторін\~друга сторона\~не може\~перешкодити припиненню\~трудових відносин.Контракт не може «переходити» в договір на невизначений строк, відповідно до пункту 2 ст.36 Кодексу законів про працю України, коли жодна із сторін не поставила питання про його припинення, якщо у цей термін сторони не визначились, то контракт продовжується на один рік. Відповідно до вимог, передбачених п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», оскільки згідно з ч.2 ст.32\~КЗпП трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівників (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним в частині визначення строку. Разом з тим, відповідно до п. 3 Положення про порядок укладення контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року, наймання на роботу керівника підприємства, що є у державній власності, здійснюється шляхом укладення з ним контракту. Позивач свою волю на укладення строкового трудового договору виявила під час його укладення, а тому погодилася на припинення такого договору у разі закінчення строку на який його було укладено. Даючи згоду на укладення строкового трудового договору , працівник заздалегідь зобовязується виконувати доручену трудову функцію протягом обумовленого проміжку часу. Закінчення строку є юридичним фактом, із настанням якого учасники трудових відносин мають право припинити їх без пояснення будь-яких причин цього кроку. Звільнення здійснюється без його заяви за наказом роботодавця. [PERSON] про звільнення може бути виданий в останній день дії строкового трудового договору. Днем звільнення в будь-якому випадку повинен бути останній день роботи, що визначений трудовим договором. Крім того, ще при укладенні (підписанні) строкового трудового договору, позивачу було відомо про час припинення трудових відносин. Беручи до уваги зазначене, твердження позивача та її представника про те, що контракт вважається таким, що укладений на невизначений строк є необґрунтованими, відповідно до розяснень, які зазначено у науково-практичному коментарі до ст. 39-1 КЗпП України, у частині 2 якої сформульоване правило, що передбачає строковим трудовим договором характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк, за умови переукладення строкового трудового договору один чи декілька разів. Оскільки це правило не поширюється на випадки, передбачені ч. 2 ст. 23 КЗпП України, то воно відповідно до чинного законодавства України, немає предмета правового регулювання, оскільки ч. 2 ст. 23 КЗпП України містить вичерпний перелік випадків коли допускається укладення строкового трудового договору. Переукладання чи продовження строкового трудового договору у випадках, що встановлені в ч. 2 ст. 23 КЗпП України не тягне набуття трудовим договором характеру безстрокового, тобто не є таким, який укладено на невизначений строк. Крім того, суд бере до уваги, що роботодавець - [PERSON] селищна рада пішла на зустріч позивачу та до моменту проведення конкурсного відбору її призначено виконуючою обовязків директора навчального закладу. Згідно листа Управління держпраці у Волинській області від 26 жовтня 2018 року на який позивач посилається на підтвердження своїх позовних вимог, після рішення [PERSON] районної ради Волинської області № 26/5 від 31 травня 2018 року, зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, в також його реорганізації(злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників. Як встановлено в судовому засіданні, після передачі у власність [PERSON] селищної ради закладів освіти, відповідач, [PERSON] селищна рада належно продовжила трудові відносини із позивачем [PERSON] Тільки після припинення дії трудового договору (контракту), трудові відносини із позивачем за ініціативою роботодавця були припинені. Виявлені порушення щодо недотримання вимог трудового законодавства були відображені у приписі, який для виконання був скерований уповноваженому органу для виправлення виявлених недоліків. Однак судом було встановлено, що відповідачем було порушено процедуру оформлення трудової книжки позивача, а саме, не внесено відомостей про її звільнення. У відповідності до п. 4. 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі інструкція) власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Судом встановлено,що дану вимогу представником відповідача [PERSON] селищної ради дотримано не було та відомостей про звільнення позивача із займаної посади у трудову книжку не внесено. Однак, суд вважає вказане порушення формальним, яке не впливає на суть спірних правовідносин, які виникають із строкового трудового договору, а позивачем вимог щодо внесення зазначених записів у трудову книжку в позові не ставиться. Представник відповідача, [PERSON] селищної ради в судовому засіданні пояснив, що до його обовязків не входить робота по веденню кадрового діловодства, зокрема по веденню трудових книжок НВК, однак не заперечив що порушення інструкції щодо заповнення трудових книжок має місце. Європейський суд з прав людини вказав, що\~пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи\~(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи, що підстав для скасування наказу відділу освіти та молоді [PERSON] районної державної адміністрації № 79-ос від 31 серпня 2017 року, розпорядження [PERSON] селищної ради № 98-0с від 31 серпня 2018 року та розпорядження [PERSON] селищної ради № 99-ос від 31 серпня 2018 року немає, трудовий контракт було припинено законно, по закінченню строку його дії, то підстав для поновлення позивача на посаді директора комунального закладу «[PERSON] загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 імені [PERSON]» суд не вбачає.

Outcome: dismissed