Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та зміну розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.08.2015 року. [INFO] у шлюбі народилася [PERSON] . Позивач вказує, що спорів відносно того з ким проживатиме дитина у них з відповідачем не було. Остання зустріч між відповідачем та донькою відбулася 17.04.2017 року, після чого навіть випадкові зустрічі під час прогулянки відповідач ігнорував та не звертався до доньки. Під час судових засідань з приводу розлучення та стягнення аліментів відповідач донькою також не цікавився, а з 18.04.2017 року не телефонував та не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у вихованні доньки, аліменти не сплачує. Також зазначає, що за всі ці роки донька жодного разу батька не бачила, його не пам`ятає та в спілкуванні з дитиною ніколи про відповідача не питала. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.03.2019 року позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позову (а.с. 24, 25). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.04.2019 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 31-32). 06 травня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу якою витребувано від Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 50-51). 04 червня 2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва від Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 103/4867/41/3 від 28.05.2019 року (а.с. 55-57). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.06.2019 року позов в частині вимог про зміну розміру аліментів залишено без розгляду (а.с. 66). 27 червня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про виклик свідків (а.с. 67-68). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.06.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 69-70). В судове засідання з`явились позивач та представник позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, третя особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації суду подала заяву з проханням розглянути справу без участі їх представника та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного та думки позивача судом 07.10.2019 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили задовольнити заявлені вимоги. Позивач додатково пояснила, що після подачі позову ситуація не змінилася, аліменти на дитину відповідач не сплачує, життям доньки не цікавиться, дитина свого батька не знає, під час розірвання шлюбу в суді вона просила [PERSON] бачитися з донькою, на що відповідач відповів, що це йому не потрібно. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.08.2015 року (а.с. 10). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.08.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано та стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12.05.2017 року до досягнення дитиною повноліття, та стягнуто на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/16 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON] трьох років (а.с. 11-16). Відповідно до довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 18.01.2019 року виданої Дніпровським РВДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01.12.2018 року становить у розмірі 40 260,60 грн. (а.с. 20). Згідно положень ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як роз`яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За нормою п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України та вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Допитана судом свідок [PERSON] засвідчила, що відповідач є її колишнім зятем, з яким в одній квартирі разом жили з 2014 року до початку 2017 року. Коли дитині [PERSON] виповнилося 3-4 місяці, відповідач став менше дитині приділяти уваги. Залишивши сім`ю, [PERSON] деякий час жив недалеко від них, знімав кімнату, в подальшому звільнився з роботи, щоб не платити аліменти. Коли вони з дитиною гуляли на вилиці, відповідач обходив їх стороною, до [PERSON] жодного разу не підходив. Востаннє [PERSON] бачив дитину [INFO] року. Після того зв`язок з відповідачем втрачений, будь якої допомоги [PERSON] відповідач не надає, з днями народження та святами не вітав. Перешкод у побаченнях з дитиною відповідачу ніхто ніколи не чинив. Свідок [PERSON] засвідчила, що вона сусідка та подруга позивача, дружили сім`ями. Востаннє вона бачила відповідача в 2017 році у квартирі позивача на Паску , після того відповідач пішов від [PERSON] та до дитини не приходив. [PERSON] свого батька ніколи не згадує, утримує дитину матір. [PERSON] ніколи не забороняла відповідачу бачити доньку та хотіла, щоб відповідач, як батько, проявляв інтерес до [PERSON] . [PERSON] ніякої допомоги дитині не надає, з донькою не спілкується. Свідок [PERSON] засвідчив, що з позивачем проживають у цивільному шлюбі з 2018 р., відповідача ніколи не бачив, зі святами відповідач свою доньку не вітає, до дитини жодного разу не з`являвся. Перешкод у зустрічах батька з дитиною позивач ніколи не чинила. Згідно Висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських (протокол засідання Комісії № 10 від 22.05.2019) № 103/4867/41/3 від 28.05.2019 року, батьки дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та [PERSON] проживали у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в серпні 2017 року. З того часу малолітня [PERSON] постійно проживає з матір`ю [PERSON] , яка самостійно займається її вихованням та утриманням. Родина мешкає за адресою: [ADDRESS] , в квартирі створено належні умови для проживання та розвитку дитини. Батько дитини [PERSON] з донькою не проживає, з 2017 року вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її життям та здоров`ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, матеріально не допомагає, борг по сплаті аліментів становить більше сорока тисяч гривень. Малолітня [PERSON] , 2015 року народження, відвідує дошкільний навчальний заклад № 680 Дніпровського району м. Києва. Домініка виховується у сім`ї, в якій мама проводить весь вільний час з донькою, інформація про батька тільки зі слів матері, що також зазначено у характеристиці наданій завідувачем ДНЗ № 680 Н. Колесник. Громадянин [PERSON] жодного разу не звернувся до органу опіки та піклування чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, що засвідчує самоусування від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно даного висновку Орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] у зв`язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини (а.с. 56, 57). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, не проявляє до дитини батьківської турботи, не піклується про неї, не цікавиться її життям та здоров`ям, дитина проживає з позивачем, яка займається її вихованням та утриманням. За вимогами частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У спростування наведеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. За викладених обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 768,40 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved