Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] треті особи, які не заявляють самостійних вимог - Служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації, Городищенська сільська рада Луцького району, про визначення місця проживання дитини. Свій позов мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, однак, 13 березня 2018 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області, шлюб між ними було розірвано. Зазначає, що від спільного шлюбу у них народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Крім того, вказує, що відповідач самовільно забрав дитину та відвіз у село Баїв до її батьків. Зазначає, що на даний момент у неї створені усі належні умови для утримання та виховання дитини. На підставі викладеного, просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом із нею. Ухвалою суду від 28 квітня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 09 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. До початку судового засідання представник позивача подав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача до початку судового засідання також надав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає. Представники третіх осіб в дане судове засідання не з?явились, Подали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Суд вважає за можливим слухати справу по наявним доказам у відсутності учасників процесу, що не з?явились. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що сім?ю складають особи, які спільно проживають, пов?язані спільним побутом, мають взаємні права та обов?язки. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини. Згідно зі ст. ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, згідно вимог закону вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у офіційно зареєстрованому шлюбі, однак, 13 березня 2018 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області, шлюб між ними було розірвано (а.с.5-7). Від даного шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини , бути розлучена зі своєю матір ю. Конвенція про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), виходячи з рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Отже, вищезазначені норми Декларації та Конвенції вказують та наявність виключних обставин для розлучення малолітньої дитини з матір?ю у разі коли батьки проживають окремо. Таким чином, виключних підстав, передбачених Конвенцією та ч.2 ст.161 СК України для розлучення неповнолітньої дитини із матір?ю [PERSON] суд не вбачає. На думку суду проживання неповнолітньої дитини разом із матір?ю, буде відповідати найкращим інтересам дитини, оскільки, дитина на даний час знаходяться в такому віці, коли материнська турбота їй більше потрібна, а спілкування саме з матір?ю сприятиме їх повноцінному духовному формуванню. За таких обставин, з врахуванням визнання позову відповідачем, суд вважає підставною вимогу позивача про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з матір?ю [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved