Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову вона зазначає, що її рідна сестра [PERSON] з відповідачем перебувала у шлюбі, від якого у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] Пізніше мати дитини померла, а позивача було призначено опікуном [PERSON] , оскільки відповідач за своїм станом здоров`я не мав можливості займатися вихованням дитини. Дитина перебуває на утриманні позивача і відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання доньки. У зв`язку з цим позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання цієї дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 22.05.2019 і до досягнення дитиною повноліття. До початку розгляду справи по суті від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій остання просила стягувати аліменти з відповідача з дня подання позовної заяви. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило, відзиву на позов не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки ним не повідомлялися, відзиву на позов він не подав, а позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала. Також у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які містяться в матеріалах справи як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 19.07.2005 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано 11.09.2009 (а.с. 9, 10). Від цього шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , батьками дитини в якому зазначаються [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 8). Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.02.2017 Рубіжанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області вбачається, що мати цієї дитини [PERSON] померла [INFO] у віці 35 років у м. Рубіжне Луганської області, про що складено актовий запис № 155 (а.с. 11). За розпорядженням голови Кремінської районної державної адміністрації Луганської області № 1528 від 26.12.2018 малолітній [PERSON] , [INFO] , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, а за розпорядженням цієї ж посадової особи № 1542 від 27.12.2018 опікуном дитини було призначено її тітку [PERSON] , з якою остання проживає та має дружні, добрі та щирі стосунки (а.с. 12, 13). Відповідно до ч.ч. 6,7 Сімейного кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на одну дитину у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач добровільно не надає позивачу, з якою проживає неповнолітня дитина, матеріальної допомоги на утримання останньої, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву повністю та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.05.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, а позивача при звернення з позовом до суду було звільнено від його сплати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн з відповідача на користь держави. Крім того, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved