Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, який неодноразово уточнювала, до відповідачів і згідно останніх уточнень просить суд встановити факт реєстрації 05.09.1955 року в м.Шамалган Карасайського району Алма-Атинської області Республіки Казахстан шлюбу між [PERSON], який помер 11.05.2007 року та [PERSON], яка померла 09.07.2004 року; встановити факт володіння [PERSON] ? частиною житлового будинку №20 по вул.Бескоровайного в с.Крижанівка Комінтернівського району Одеської області, придбаного [PERSON] за договором купівлі-продажу від 25.08.1981 року, посвідченого секретарем виконкому [PERSON] сільської [PERSON] депутатів трудящихся Комінтернівського району Одеської області, реєстр за №70; встановити факт набуття [PERSON] права на обовязкову частку у спадщині після померлої 09.07.2004 року [PERSON] в розмірі ? її частини; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27.11.2006 року, яке видано державним нотаріусом Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON], реєстраційний номер 4497, [PERSON] на 5/12 частин житлового будинку №20 по вул.Бескоровайного в с.Крижанівка Комінтернівського району Одеської області після померлої 09.07.2004 року [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на ? частини житлового будинку №2, розташованого по вул.Бескоровайного в с.Крижанівка Комінтернівського району Одеської області, який складається в цілому з житлового будинку літ.А загальною площею 52.4 кв.м., житловою 28.0 кв.м. та господарських споруд: літ. «Б»-літня кухна, літ. «В»-вби-ральня, літ. «Г»-сарай, І-цистерна, ІІ-брукування, №1-2 огорожа, в порядку спадкування за заповітом після померлого 11.05.2007 року [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на ? частини земельної ділянки загальною площею 0.055 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої по вул.Бескоровайного, №20 в с.Крижанівка Комінтернівського району Одеської області, в порядку спадкування за заповітом після померлого 11 травня 2007 року [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник, адвокат [PERSON], позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити, з урахуванням уточнень, по підставам, викладеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON], [PERSON], позовні вимоги, з урахуванням їх уточнень, не визнав в повному обсязі, посилаючись на безпідставність звернення позивача до суду з даним позовом та безпідставність відкриття судом провадження у справі та її розгляду, оскільки існує рішення суду, яке набрало законної сили, що позбавляє [PERSON], відповідно до ч.2 ст.223 ЦПК України, знову заявляти ті ж самі вимоги з тих самих підстав та оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Щодо встановлення факту реєстрації шлюбу між [PERSON] і [PERSON], вважає немає необхідності, оскільки [PERSON] підтвердила його існування свідоцтвом про реєстрацію шлюбу. Представники відповідачів - [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області, Ко-мінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області, в судове засідання не зявились, направивши на адресу суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутність. Вислухавши позивача, її представника, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] є двоюрідні тітка і племінниця по лінії [PERSON], яка разом з чоловіком [PERSON], у 1981 році переїхали жити з Республіки Ка-захстан в с.Крижанівка Комінтернівського району Одеської області, де купили житловий будинок по вул.Шкіль-на, 21 (нині вул.Бескоровайнова, 20). Договір купівлі-продажу будинку від 25.08.1981 року було оформлено на [PERSON] і посвідчено секретарем Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області. Подружжя [PERSON] проживали у зазначеному будинку до дня своєї смерті. [PERSON] померла 09.07.2004 року. [PERSON] помер 11.05.2007 року. Спільних дітей у подружжя не було. За життя, 12.01.1998 року, [PERSON] склала заповіт, який посвідчено секретарем Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, на імя своєї доньки від першого шлюбу [PERSON] та внучки [PERSON], яким заповідала в рівних частках все своє майно, що буде належати їй на день смерті і на що вона по закону буде матиме право. Після смерті [PERSON] в нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини звернулися спадкоємиці померлої за заповітом [PERSON], [PERSON], та спадкоємець за законом, чоловік померлої, [PERSON], який просив видати свідоцтво про право на спадщину за законом на обовязкову частку у спадщині та видати свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя на ? частину житлового будинку №20 по вул.Бескоровайнова в с.Крижаінвка Комінтернівського району Одеської області. В подальшому спадкоємиця за заповітом [PERSON], громадянка [PERSON]- - 2 - рації, проживаюча в Тюменської області в м.Надим, відмовилася від своєї частки у спадщині на користь своєї дочки [PERSON], громадянки України, проживаючої в [INFO]. Тобто, за весь час спільного проживання до дня смерті [PERSON] та оформлення спадщини після її смерті факт того, що [PERSON] і [PERSON] є подружжя, нікім не оспорювався та підтверджувався штампами в громадянських паспортах подружжя, пенсійними справами, відповідними довідками, домовою книгою, записами у погосподарських книгах [PERSON] сільської ради, заявою спадкоємців за заповітом [PERSON] і [PERSON], поданої до державної нотаріальної контори, про існування у померлої спадкоємця за законом непрацездатного чоловіка, [PERSON], [INFO]. Однак, із-за того, що свідоцтво про шлюб було загублено, нотаріусом направлявся запит до Республіки Казахстан за місцем реєстрації шлюбу [PERSON] (на підтвердження реєстрації шлюбу між спадкодавцем і спадкоємцем). З довідки відділу РАГС Карасайського району Алматинської області Республіки Казахстан о наявності актового запису про шлюб за №57 від 05.09.1955 року, зареєстрованого Шамалганською сільською радою між [PERSON] і [PERSON], яка після реєстрації шлюбу перейшла на прізвище чоловіка - [PERSON], та свідоцтва про укладання шлюбу, виданого повторно 12.09.2005 року, убачалося, що шлюб 05.09.1955 року за а/з №57 зареєстровано між [PERSON], [INFO], уродженцем Алтайського краю, та [PERSON], [INFO], уродженкою Алтайського краю, тоді як згідно паспортних даних [PERSON], [INFO], уродженець Алтайського краю, в графі «сімейний стан» стоїть відмітка про одруження 05.09.1955 року, а/з за №57, з [PERSON], [INFO]. Згідно паспортних даних [PERSON], вона народилася в 1923 році в с.Михайлівка Любашівського району Одеської області, та в графі «сімейний стан» проставлена відмітка про одруження 05.09.1955 року, а/з за №57, з [PERSON], [INFO]. Виявлені розбіжності стали підставою для звернення [PERSON] до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту реєстрації шлюбу між ним і його померлою дружиною. Рішенням суду від 17.11.2005 року було встановлено факт реєстрації шлюбу 05.09.1955 року [PERSON] з [PERSON] (яка після розірвання першого шлюбу залишилася на прізвище [PERSON]) /а.с.13,14,15,16,17,18,19,22,23,24,25-29,31,32,58,78-91, 93-121/. Після підтвердження шлюбних відносин між спадкодавцем і спадкоємцем державним нотаріусом 15.03.2006 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на ? частку в спільному сумісному майні подружжя, а саме: житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по вул.Бескоровайнова, 20 в с.Крижанівка Комінтернівського району Одеської області. На спадкову ? частку житло-вого будинку спадкоємець за законом [PERSON], якій мав право на обовязкову частку у спадщині, одержав свідоцтво про право на спадщину від 15.03.2006 року, а саме: на 1/12 частку цього житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами. Спадкоємиця за заповітом [PERSON] одержала свідоцтво про право на спадщину від 27.11.2006 року на 5/12 часток цього нерухомого майна. Право власності спадкоємців на їх частки у житловому будинку №20 по вул.Бескоровайнова в с.Крижанівка Комінтернівського району Одеської області зареєстровано в Державному реєстрі речових прав /а.с.33,34,35,36,37-40,59-62/. Після смерті [PERSON] в будинку разом з [PERSON] стала проживати племінниця [PERSON] [PERSON], у звязку з тим, що [PERSON] за віком потребував стороннього догляду, але дочка і внучка померлої дружини, не побажали доглядати [PERSON] За життя, 03.10.2006 року, [PERSON] склав заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Восьмої Одеської державної нотаріальної контори, на імя [PERSON], якої заповідав все своє майно, що буде належати йому на день його смерті та на що він за законом буде матиме право. 11.05.2007 року [PERSON] помер. Після відкриття спадщини, його спадкоємиця за заповітом [PERSON] 05.06.2007 року звернулася до Комінтернівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та одержала 26.03.2008 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади з відповід-ними відсотками та нарахованою компенсацією, що зберігаються в ощадбанку. Відносно нерухомого майна після смерті [PERSON] між [PERSON] і [PERSON] виник спір щодо їх часток у спадковому нерухомому майні, оскільки нотаріусом у 2006 році при розрахунку часток спадкоємців помилково були застосовані правила ЦК УРСР 1963 року, тоді як спадщина відкрилася у липні 2004 року та обовязкова частка у спадщині [PERSON] повинна була визначатися за правилами ст.1241 ЦК України. У звязку з чим, свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON] на нерухоме майно [PERSON] не одержала /а.с.12,13,30,179-223/. Дана обставина стала підставою для звернення [PERSON] у 2011 році в суд, справа №2-56/11 (пр.2/504/383/13), з позовом до Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області, [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15.03.2006 року Комінтернівською державною нотаріальною конторою [PERSON] після померлої 09.07.2004 року [PERSON] з підстав того, що розмір часток у спільній власності подружжя [PERSON] не визначався і розрахунок обовязкової частки [PERSON] був здійснений нотаріусом згідно ст.535 ЦК УРСР, тобто у невідповідності з вимогами закону, що діяв на час відкриття спадщини; визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 27.11.2006 року Комінтернівською державною нотаріальною конторою Одеської області [PERSON] після померлої 09.07.2004 року [PERSON] з підстав того, що дублікат заповіту від 12.01.1998 року, складений [PERSON] на імя [PERSON] та [PERSON], який видано 06.09.2004 року секретарем виконкому [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області, не був зареєстрований в Спадковому реєстрі в порушен- шення вимог п.5 наказу Мінюсту України №51/5 від 17.10.2000р., зареєстровано Мінюстом України 17.10.20р. №714/4935 «Про спадковий реєстр». [PERSON] звернулася до [PERSON] із зустрічним позовом про визнання права власності на нерухоме майно та поділ майна в натурі. Однак, після вступу в справу її представника за довіреністю [PERSON], позов було уточнено. Згідно уточненого позову [PERSON] предявила вимоги до [PERSON], [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області, Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області, третя особа Восьма Одеська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту, складеного 03.10.2006 року [PERSON] на імя [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Восьмої Одеської державної нотаріальної контори недійсним; визнання свідоцтва про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON], зареєстрованого 05.09.1955 року Шамалганським відділом ЗАГС Алматинської області, виданого повторно 12.09.2005 року, недійсним; визнання свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.03.2006 року, виданого Комінтернівською державною нотаріальною конторою Одеської області, реєстр за №730, [PERSON] після померлої 09.07.2004 року [PERSON] на 1/12 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по вул.Бескоровайнова, 20 в с.Крижанівка Комінтернівського району Одеської області, недійсним; визнання свідоцтва про право власності на ? частину житлового будинку з надвірними господ-дарськими будівлями по вул.Бескоровайнова, 20 в с.Крижанівка Комінтернівського району Одеської, виданого Комінтернівською державною нотаріальною конторою Одеської області 15.03.2006 року на імя [PERSON] недійсним; визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом на 7/12 частин житлового будинку з надвірними господарськими будівлями по вул.Бескоровайнова, 20 в с.Крижанівка Комінтернівського району Одеської після померлої 09.07.2004 року [PERSON]; визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0.055 га, що розташована по вул.Бескоровайнова, 20 в с.Крижанівка Комінтернівського району Одеської, після померлої 09.07.2004 року [PERSON]; виселення [PERSON] з житлового будинку №20 по вул.Бескоровайнова в с.Крижанівка Комінтернівського району Одесь-кої та вселення в зазначений будинок [PERSON] Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.02.2013 року, залишеним без змін апеляційним судом Одеської області від 30.10.2013 року, у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено повністю. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] задоволено частково: визнано недійсним свідоцтво про право власності на ? частину в спільному майні подружжя, а саме: на ? частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, розташованого по вул.Бескоровайнова, 20 в с.Крижанівка Комінтернівського району Одеської області, що видано 15.03.2006 року державним нотаріусом Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області на імя [PERSON]; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.03.2006 року, виданого державним нотаріусом на імя [PERSON], спадкоємця [PERSON], померлої 09.07.2004 року, на 1/12 частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по вул.Бескоровайнова, 20 в с.Крижанівка Комінтернівського району Одеської області; визнано за [PERSON] право власності на 7/12 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по вул.Бескоровайнова, 20 в с.Крижанівка, в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], померлої 09.07.2004 року; визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на присадибну земельну ділянку площею 0.055 га, розташовану по вул.Бескоровайнова, 20 в с.Крижанівка, після померлої 09.07.2004 року [PERSON]; виселено [PERSON] з житлового будинку №20 по вул.Бескоровайнова в с.Крижанівка та вселення в нього [PERSON] В решті вимог [PERSON] відмовлено /а.с.41-48,49-54/. Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.11.2013 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції було відмовлено /а.с.258-259/. Враховуючи, що встановлення факту реєстрації шлюбу [PERSON] і [PERSON] не був пред-метом судового розгляду у справі №2-56/11, та саме не встановлення цього факту, оскільки ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.12.2009 року за апеляційною скаргою [PERSON] рішення Комінтернівського районного суду від 17.11.2005 року скасовано, а заява про встановлення факту реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] залишена без розгляду, потягнуло наслідки позбавлення вже після смерті [PERSON] на його частку у подружньому майні та на обовязкову частку у спадщині після померлої дружини і, як наслідок, для [PERSON] позбавлення її спадщини, як спадкоємиці за заповітом [PERSON], стало підставою для її звернення до суду за захистом своїх прав в порядку ст.3 ЦПК України. За встановлених вище обставин, суд не приймає до уваги ствердження представника відповідача [PERSON], [PERSON], які є помилковими і спростовуються письмовими доказами, про відсутність підстав для розгляду даної справи за наявністю судового рішення, яке набуло чинність, яким вже встановлені факти та правовідносини, що є предметом судового розгляду у даній справі. За змістом ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, реєстрації шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановленні також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припи-нення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.3 постанови від 31.03.1995 року №5, з наступними змінами, «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у разі, якщо встановлення факту повязане з вирішенням спору про право, справа розглядається в позовному провадженні. Отже, [PERSON] обґрунтовано звернулася до суду з позовом до відповідачів про встановлення фактів, що мають юридичне значення, оскільки між спадкоємцями існує спір про право на спадкове нерухоме майно. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами, знайшов підтвердження факт реєстрації шлюбу 05.09.1955 року Шамалганською сільською радою Карасайського району Алма-Атинської області Республіки Казахстан [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], яка після реєстрації шлюбу перейшла на прізвище чоловіка [PERSON], актовий запис за №57. За нормою ст.22 КпШС УРСР, що діяв на час оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку [PERSON], та ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності не залежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вва-жається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності. Згідно ст.63 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Отже, майно, у тому числі, житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами, розта-шований по вул.Бескоровайнова (колишня вул.Шкільна), №20 в с.Крижанівка Комінтернівського району Одесь-кої області, набутий подружжями [PERSON] у шлюбі належить їм на праві спільної сумісної власності, тобто фактично кожному з них належало на праві власності ? частка цього майна. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2 ст.67 СК України визначено, що дружина, чоловік мають право скласти заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі. Аналогічна норма закріплена у ст.1226 ЦК України, де зазначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1241 ЦК України неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдовець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). До обовязкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обовязкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. З копії пенсійної справи [PERSON] убачається, що [PERSON] з 1981 року перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі Одеської області, де отримував пенсію по старості, тобто був непрацездатною особою, тому після смерті своєї дружини [PERSON], набув право на обовязкову частку у спадщині, якою померла розпорядилася, склавши заповіт. Вимоги позивача про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.11.2006 року, виданого нотаріусом Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] спадкоє-миці [PERSON], померлої 09.07.2004 року, [PERSON], задоволенню не підлягають з підстав того, що вказані обставини були предметом судового розгляду у справі №2-56/11 з ухваленням судом рішення про відмову у задоволенні цих вимог. Не підлягають задоволенню і вимоги позивача про визнання за нею права власності на ? частини житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами та ? частини земельної ділянки, розташованих по вул.Бескоровайнова, 20 в с.Крижанівка Комінтернівського району Одеської області, в порядку спадкування за запо-вітом після померлого 11.05.2007 року [PERSON], оскільки померлий позбавлений судовим рішенням у справі №2-56/11 права на зазначене нерухоме майно у звязку з недоведеністю законних підстав на його набуття. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб. Згідно копії пенсійного посвідчення №209690584 від 25.12.2012 року позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, тому на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. На підставі ст.22 КпШС УРСР, ст.ст.60,63,67 СК України, ст.ст.321,368,370,1217,1223,1226,1241,1261 ЦК України і

Outcome: partial