Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13 березня 2015 року є власником житлового будинку по [ADDRESS] На момент продажу будинку в ньому була зареєстрована мати позивача - [PERSON], проте вона не проживає в цьому будинку вже з березня 2009 року. Вона фактично мешкає за кордоном та не заперечує проти зняття її з реєстрації, проте приїхати для цього не має можливості. На підставі вищевикладеного [PERSON] просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила суд задовольнити заявлені вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України повідомлена належним чином. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі договору купівлі-продажу від 13 березня 2015 року [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.10-12). За цією адресою зареєстрованою є [PERSON], що підтверджується домовою книгою (а.с.13-15), довідкою виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради № 801 від 11 квітня 2017 року (а.с.16) та адресною довідкою від 10 червня 2017 року (а.с.21). Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 19 травня 2017 року, складеного депутатом Верхньодніпровської міської ради Глазуненко Н.В., [PERSON] не проживає в в [ADDRESS] з 2009 року (а.с.17). Також в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що раніше вона була власником будинку [ADDRESS], потім вона продала його [PERSON] Вона проживає по сусідству, в будинку [ADDRESS] тому їй відомо, що приблизно з 2008 року в цьому будинку ніхто фактично не проживає, ні позивач, ні відповідач. Будинок взагалі не придатний для проживання. Відповідач розійшлася зі своїм чоловіком та змінила місце проживання. Ніяких перешкод у користуванні цим майном її ніхто не чинив. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. В той же час член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] не проживає в будинку, який належить позивачу, з 2009 року без поважних причин, оскільки відповідач добровільно залишила будинок та визначила своїм місцем проживання інше житло. Жодних перешкод у користуванні цим житлом позивач не створювала. Ніяких інших домовленостей між [PERSON], як власником житла, та [PERSON], щодо користування цим житлом не було. Будь-яких інших правових підстав користування цим житлом, зокрема договору оренди, сервітуту тощо судом не встановлено. З урахуванням вищевикладеного, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, згідно з яким суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS], а тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved