Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з уточненими позовними вимогами до [PERSON], треті особи [PERSON], приватний нотаріус [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, а саме 1/2 частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 399 кв.м. що розташована по вул. Підгородня,36 в м. Тернополі, яка належала її матері [PERSON], котра померла 25.10.2014року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона не може оформити свідоцтво про прийняття спадщини у звязку із відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки було виявлено, що [PERSON] не встигла зареєструвати своє право власності на виділену в користування земельну ділянку, площею 339кв.м., що розташована по вул. Підгородня,36 в м. Тернополі. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не зявилися, подано суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні відносно позовних вимог не заперечив. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечила відносно позовних вимог, однак мотивів заперечення не навела. Приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. 25.10.2014 року померла [PERSON], про що Відділом ДРАГС реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції видано Свідоцтво про смерть повторно серії 1-ИД №186396 від 24.02.2015pоку. Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 399 кв.м. що розташована по вул. Підгородня,36 в м. Тернополі. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Стаття 1261 ЦК України, визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями покійної [PERSON] є її діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно заповіту складеного [PERSON], все належне їй майно остання заповіла [PERSON], однак остання не прийняла спадщини за заповітом, оскільки пропустила встановлений законом строк на прийняття спадщини, й рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 10 вересня 2015 року в задоволенні позову [PERSON] про визначення додаткового строку на прийняття спадщини відмовлено. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як зазначено вище, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20.07.2015 року, [PERSON] у задоволенні позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовлено. Дане рішення ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 10 вересня 2015 року - залишено без змін. 06.04.2015 року позивач [PERSON] подала заяву до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на обов'язкову частку у спадщині у зв'язку із тим, що [PERSON] померла 25.10.2014 року і не встигла зареєструвати своє право власності на виділену в користування земельну ділянку, площею 339 кв.м., що за адресою: вул. Підгородня № 36, м. Тернопіль. 06.04.2015 року таку ж заяву до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] про прийняття спадщини подав відповідач [PERSON], однак нотаріусом також відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на обов'язкову частку у спадщині з цієї самої причини. Як встановлено судом, рішенням Тернопільської міської ради №5/26/101 від 30.04.2009року вирішено передати безоплатно у спільну приватну власність [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 798кв.м. по вул. Підгородня, 36 в м. Тернополі. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЗ№ 454964 від 28.07.2009року, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0798га м., по вул. Підгородня, 36 в м. Тернополі. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 02.04.2014року, проведено розподіл земельної ділянки по вул. Підгородня, 36 в м. Тернополі, виділено в користування [PERSON] земельну ділянку площею 399м.кв. згідно додатку №2 земельно-технічної експертизи, виділено в користування [PERSON] земельну ділянку площею 399м.кв. згідно додатку №2 земельно-технічної експертизи. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі - продажу, оренди, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки ( паю). Відповідно до норм Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», підтвердженням права власності на земельну ділянку є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. У відповідності до ч.3. ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ст.125 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч.1 і ч.2 ст. 126 ЗК). Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», у відповідності до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що в даному випадку порушене право власності позивача, яке підлягає захисту, а позов до задоволення шляхом визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/2 частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 399 кв.м. що розташована по вул. Підгородня,36 в м. Тернополі, яка належала померлій 25.10.2014року [PERSON], набуту останньою за рішенням суду від 02.04.2014 року, що складатиме 199,5 кв.м. вказаної земельної ділянки. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються, оскільки відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача не порушено.

Outcome: approved