Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до громадської організації «Єдинство» про захист честі, гідності та ділової репутації. Обґрунтовує свої вимоги тим, що 28 серпня 2019 року було проведено засідання зборів ГО «Єдинство» з порушенням Статуту, оскільки її ще не було звільнено з посади Голови організації. У протоколі зборів від 28 серпня 2019 року наявний наклеп, [PERSON] було сказано, що позивачка не може бути керівником, хоча у неї наявний стаж роботи більше 40 років головним економістом та головним бухгалтером. В протоколі сказано, що вона працює з липня 2019 року, але насправді з 31.05.2019 року. [PERSON] було зазначено, що позивачка створює неможливі умови роботи, що не підтверджено документально. До того ж, коли позивачка починала працювати, [PERSON] не віддавала їй документи та носила печать додому, про що позивачкою було подано доповідну Голові Курахівської міської ради. Крім того, згідно протоколу зборів ГО «Єдинство» від 28 серпня 2019 року [PERSON] без попередження було переведено з посади голови ГО «Єдинство» на посаду керівника вуличних комітетів. З 1 вересня 2019 року по 31 вересня 2019 року вона брала відпустку без збереження оплати, але після цього її не було викликано на співбесіду і не звільнено з посади. На підставі викладеного [PERSON] просить визнати недостовірною та такою, що порушує її права на повагу до честі, гідності та ділової репутації, інформацію, розповсюджену керівництвом ГО «Єдинство», зобов`язати визнати інформацію недійсною та сплатити за перебування на посаді за період з 01 жовтня 2019 року по 11 лютого 2020 року згідно штатного розпису близько 7200 гривень. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та підтримання позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Тому, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 240 ЦПК України, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 280 ЦПК України. Суд, всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 р., а саме у п. 4, зазначає, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до п.6 вищевказаної постанови, позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. У п. 15 вищевказаної постанови зазначено, що При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно ч. 7 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 р., вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. У ч.ч. 1-2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» № 2657-XII від 02.10.1992 р. зазначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч. 6 цієї ж статті зазначається, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, саме на позивача покладається обов`язок довести, що висловлювання, на які вона посилається як на такі, що посягають на її честь, гідність та ділову репутацію, є фактичними твердженнями, а не оціночними судженнями. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження її позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної заяви [PERSON] до громадської організації «Єдинство» про захист честі гідності та ділової репутаціїслід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed