Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що з відповідачем по справі вона перебувала у шлюбі з 18.06.2015 року, який рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.08.2020 року розірваний. Із відповідачем вони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] разом із позивачем. Позивач з відповідачем разом не проживають. Відповідач погрожував позивачу, що забере сина та вона його ніколи не побачить, у зв`язку із чим позивач боїться та переживає за життя та психоемоційний стан сина, який боїться батька. Відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, власного житла не має, своєю поведінкою може зашкодити розвитку сина. Позивач працює педагогом, має постійний дохід та власне житло, забезпечує достойний рівень життя дитини, турбується про його гармонійний розвиток. У зв`язку із зазначеним позивач просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із нею за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.12.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.12.2020 року залучено до участі у даній справі замість третьої особи Служби у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. 02.02.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Згідно до змісту відзиву, відповідач заперечує проти позовних вимог з наступних підстав. Твердження позивача щодо погроз з боку відповідача забрати сина не підтверджені жодними доказами, а є виключно твердженнями позивача, які не мають жодного обґрунтування та не відповідають дійсності. Відповідач не звертався ні до яких органів з метою зміни місця проживання дитини, не погрожував позивачу, оскільки взагалі з нею не спілкується. У зв`язку із зазначеним незрозуміло, у чому полягає порушення, оспорювання чи невизнання прав та інтересів позивача. Їх спільний з позивачем син має постійне місце проживання та місце реєстрації разом із позивачем. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову у позові. Крім цього, представник відповідача звертає увагу на фіктивність наданого позивачем договору між приватною дитячою дошкільною розвиваючою установою від 01.10.2020 року, оскільки такої юридичної особи як дитячий міні-садок «Ідеал» не існує. Про це також свідчать і надані позивачем копії квитанції про сплату послуг вказаного «Дитячого міні садка «Ідеал», які не є фіскальними чеками та не відповідають визначеному законом порядку розрахунків. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.03.2021 року вказану цивільну справу передано за підсудністю для розгляду до Оріхівського районного суду Запорізької області. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 15.04.2021 року справу прийнято до провадження та призначено у справі підготовче судове засідання на 19.05.2021 року. За клопотанням представника відповідача підготовче судове засідання 19.05.2021 року відкладене до 08.06.2021 року. Підготовче судове засідання 08.06.2021 року відкладене за клопотанням представника позивача до 22.06.2021 року. 18.06.2021 року від представника позивача до суду надійшли належним чином завірені копії доказів по справі. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 22.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 14.07.2021 року. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та вказала, що необхідність рішення суду про визначення місця проживання дитини викликана також неможливістю без такого рішення суду виїзду дитини на відпочинок за кордоном із матір`ю. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві, та вказала на порушення строку подання певних доказів зі сторони позивача. У зв`язку із зазначеним просила не брати ці докази до уваги. Від третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі у зв`язку із тим, що позивач виконує свої батьківські обов`язки, створила належні умови для проживання сина. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.08.2020 року шлюб між сторонами розірвано, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 2000 грн., але не менше ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 21.07.2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Постановою Харківського апеляційного суду від 13.01.2021 року, рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 20.08.2020 року змінено в частині суми стягнення аліментів, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі 1500 грн. Згідно до даних паспорта позивача, остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 10.12.2019 року по теперішній час. Згідно до довідки КНП «Міська дитяча поліклініка № 2» Харківської міської ради від 24.12.2020 року, дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває під наглядом фахівців вказаної поліклініки після виписки з пологового будинку по теперішній час. Догляд за хлопчиком, візити в поліклініку на прийом до лікаря та проведення йому профілактичних щеплень здійснюють батьки дитини. Відповідно до довідки, виданої КЗ «Дошкільний навчальний заклад (Ясла-садок) № 6 комбінованого типу Харківської міської ради» від 20.11.2020 року, [PERSON] , [INFO] , відвідує вказаний заклад з 25.09.2017 року по теперішній час. Зі слів вихователя групи, вихованням дитини батьки займалися разом, святкові ранки батьки теж відвідували разом. Згідно до довідки, виданої КЗ «Дошкільний навчальний заклад (Ясла-садок) № 6 комбінованого типу Харківської міської ради» від 15.02.2021 року, останній раз [PERSON] відвідував заклад 12.03.2020 року. Відповідно до довідки, виданої ФОП [PERSON] від 25.02.2021 року, [PERSON] відвідує дитячий міні-садок «Ідеал» з 01.10.2020 року по теперішній час. За цей період батько [PERSON] жодного разу не приводив та не забирав вихованця, не телефонував, не відвідував свята та батьківські збори. Забирає та приводить дитину, відвідує батьківські збори матір [PERSON] . Оплата за продукти харчування, розвиваючі заняття та за перебування у закладі сплачується своєчасно [PERSON] . Позивач є власником 26/100 часток квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 09.12.2019 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.12.2019 року. Згідно до акту обстеження умов проживання позивача, складеного органом опіки та піклування 23.02.2021 року, санітарні умови проживання задовільні, створені необхідні умови для проживання та розвитку дитини. Згідно до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, дохід позивача за 2020 рік склав 99 153,08 грн. Відповідно до довідки Департаменту інформатизації МВС України, станом на 04.10.2020 року позивач на території України до кримінальної відповідальності не притягалася, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Медичною довідкою про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії 10ААЖ № 147198, виданою 11.02.2021 року КНП «Обласний психоневрологічний диспансер» Харківської обласної ради, встановлено, що у [PERSON] відсутні психіатричні протипоказання до виконання обов`язків працівника дитячого закладу. Згідно до довідки КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» від 25.02.2021 року, [PERSON] на обліку у вказаному закладі не перебуває. Відповідач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , про що свідчать довідки, видані Виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради від 20.01.2021 року. Як свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 04.08.2003 року, видане Комишуваською селищною радою, відповідач [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Відповідач працює на посаді представника торгівельного відділу продажів № 6 УА ТОВ «Євромікс» ІІ Харківського регіонального структурного підрозділу з 13.06.2019 року, про що свідчить довідка від 13.08.2020 року. Відповідно до медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії 10ААЖ № 240802, виданої 05.11.2020 року КНП «Оріхівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування», психіатричні протипоказання до виконання роботи в шкідливих умовах [PERSON] не має. Згідно до сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 10ААЖ № 239880, виданої 05.11.2020 року КНП «Оріхівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування», наркологічні протипоказання до виконання роботи у шкідливих умовах у [PERSON] відсутні. Як свідчить довідка Новобаварського ВП ГУНП в Харківський області від 26.06.2020 року щодо результатів розгляду матеріалів за заявою [PERSON] , 06.06.2020 року до вказаного відділу поліції зверталася позивач з проханням вжити заходів до свого чоловіка [PERSON] , який 06.06.2020 року у стані алкогольного сп`яніння влаштував сварку. Відносно [PERSON] був складений адміністративний протокол та направлений до суду для притягнення його до адміністративної відповідальності. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.11.2020 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення. Вказаною постановою встановлено факт вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, відносно своєї дружини [PERSON] . Висновком про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , складеного 10.03.2021 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради, визначено за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Судом не приймаються до уваги доводи представника відповідача про порушення строку для подання як доказів довідки КНП «Міська дитяча поліклініка № 2» Харківської міської ради від 24.12.2020 року та постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.11.2020 року, оскільки такі докази отримані позивачем після подання позовної заяви та з об`єктивних причин такі докази не могли бути подані разом із позовною заявою. Разом з тим, суд погоджується із посиланням представника відповідача про порушення позивачем строку для подання як доказу договору від 01.10.2020 року між приватною дитячою розвиваючою установою Дитячий міні садок «Ідеал» та [PERSON] , у зв`язку із чим суд не бере до уваги даний доказ. За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Визначаючи місце проживання дитини, суд бере до уваги, що позивачем створено належні умови для виховання та розвитку дитини, вона приділяє увагу дитині та забезпечує її підтримку, у позивача наявне упоряджене жиле приміщення та постійний дохід від зайняття підприємницькою діяльністю. Дитина після розлучення сторін проживає з матір`ю, має стійкі зв`язки у цьому середовищі, тому виходячи із найкращих інтересів дитини, суд визначає місце проживання дитини з матір`ю [PERSON] . При цьому суд звертає увагу на те, що відповідач протягом розгляду справи фактично не заперечував проти того, щоб дитина була зареєстрована та проживала разом з позивачем. Батько дитини, який безумовно відіграє важливу роль у житті дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Щодо посилання представника відповідача про відсутність предмету спору у даній справі суд зазначає наступне. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Поряд з цим, за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 456/647/18, провадження №61-2018св19). Зазначаючи про відсутність предмету спору у даній справі, представник відповідача вказала, що відповідач не вчиняє жодних дій щодо зміни місця проживання дитини. Однак відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі. Представник позивача зазначала, що незважаючи на те, що місце реєстрації дитини із позивачем узгоджено, однак позивач підтримує свої позовні вимоги у повному обсязі, оскільки спір щодо визначення місця проживання дитини існує і без його вирішення у судовому порядку вона не зможе організувати відпочинок дитини за кордоном без згоди відповідача. Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. Отже, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі, оскільки це буде перешкодою позивачу на доступ до суду. З наведеного вище, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про визначення місця проживання дитини. Судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved