Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилається на те, що з 2005 року [PERSON] зустрічалася з її сином [PERSON] та в них народилася дитина [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини були внесені зі слів матері. До 7 років [PERSON] проживав разом з матірю, яка погано за ним піклувалася і фактично не займалася його вихованням, оскільки не мала постійного місця роботи та проживання. Коли [PERSON] досяг 7 років [PERSON] сказала, що не може займатися вихованням сина та утримувати його, у звязку з чим позивач забрала дитину до себе. [PERSON] навчається у школі в м.Кривий Ріг. Відповідач сином не цікавиться, з ним не спілкується, матеріально не забезпечує. 28 серпня 2014 року [PERSON] подала заяву про передачу своєї дитини, [PERSON], на виховання позивачу. Всі ці обставини, на думку позивача, свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обовязків та на підставі вищевикладеного [PERSON] просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити заявлені вимоги з підстав, зазначених у позові. Суду пояснила, що майже від народження дитини сина [PERSON], у відповідача не було умов для її утримання та виховання, тому вона допомагала їй, в тому числі матеріально. З семи років [PERSON] взагалі постійно проживає з нею та вона його повністю утримує. Відповідач ніякої допомоги на утримання сина не надає, але іноді бере його до себе на канікули, іноді телефонує, але останні два роки вона взагалі його до себе не брала. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст.74 ЦПК України повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи без її участі не надала. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, кожний окремо подав заяву про розгляд справи без їх участі. У відповідності до ст. 224 ЦПК України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача та думку малолітньої дитини, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 26 травня 2006 року народився [PERSON], матірю якого є [PERSON], а відомості про батька дитини записано за вказівкою матері у відповідності до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8). В судовому засіданні встановлено, що з малолітній [PERSON] з семирічного віку постійно проживає з [PERSON], що він особисто підтвердив у судовому засіданні, а також підтверджується довідкою ЖБК «Дружба» від 17 серпня 2016 року (а.с.7) та актом обстеження умов проживання від 3 січня 2017 року (а.с.13). З того часу [PERSON] фактично припинила приймати участь у вихованні та утриманні свого сина, що підтверджується характеристикою з місця навчання дитини, згідно з якою вона не займається вихованням сина, не цікавиться його життям та здоровям, матеріально не допомагає, в школі не зявляється, навчанням дитини не цікавиться, хлопчика утримує та опікується його життям [PERSON] (а.с.9) та поясненнями малолітнього [PERSON], який повідомив, що він проживає постійно з бабусею, а з мамою майже взагалі не спілкується, мати йому нічого не купує, школу не відвідує. Також судом встановлено, що 28 серпня 2014 року [PERSON] написала нотаріально посвідчену заяву про згоду на те, щоб [PERSON] була залучена до виховання її сина - [PERSON], [INFO], та, щоб вона вирішувала всі фінансові, матеріальні та моральні питання, повязані з його вихованням (а.с.14). Органом опіки та піклування в особі Верхньодніпровської районної державної адміністрації 24 квітня 2017 року зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.55). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані турбуватися про стан здоровя дитини, її фізичний та духовний розвиток. Статтею 51 Конституції України на батьків покладено обовязки утримувати дітей до досягнення повноліття. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, в тому числі, особа, в сімї якої проживає дитина. Дослідженими у справі доказами, які не суперечать один одному та підтверджують доводи позивача, встановлено, що [PERSON] свідомо не виконує своїх батьківських обовязків, не займається вихованням, утриманням, лікуванням своєї малолітньої дитини, що, на думку суду, слід розцінювати як підставу для позбавлення її батьківських прав. Жодних доказів на спростування таких обставин відповідачем надано не було. А тому позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконує обовязки по утриманню своєї дитини, добровільно допомогу на його утримання не надає. Згідно з ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. ст. 166, 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, навіть якщо вони позбавлені батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у виді частки від її заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 164 Сімейного кодексу України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, приймаючи до уваги, що позивачем було понесено судові витрати в сумі 640 грн. (а.с.1), суд приходить до висновку, що понесені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved