Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позов мотивований тим, що 28.08.1993 року, між [PERSON] та [PERSON] , відповідачем по справі, було укладено шлюб. За час їх спільного проживання у них народилась донька, позивач по справі, [PERSON] . Всі троє членів сім`ї зареєстровані та разом проживали у будинку [ADDRESS] . Даний будинок збудований батьками позивача та за їх рішенням та згодою був подарований позивачу. Батько позивача [PERSON] , приблизно 14 років тому, поїхав на заробітки в республіку Чехію, де і знаходиться по даний час, але достовірно позивачу та її матері не відомо, де батько в дійсності проживає, з ким проживає і чим займається. Батько періодично приїжджаючи додому, постійно зловживав спиртними напоями, внаслідок цього у сім`ї відбувались сварки, конфлікти, погрози, що робило спільне життя неможливим. За таких обставин, мати позивача прийняла рішення про розірвання шлюбу зі своїм чоловіком, а відповідно батьком позивача [PERSON] , який було розірвано рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 03.12.2019 року. Після того, як будинок було подаровано позивачу, всі договори по наданню комунальних послуг, було укладено з позивачем, яка особисто сплачує всі комунальні послуги та витрати по утриманню будинку. Останні два роки, батько додому не приїздить, його адреса місця проживання позивачу не відома. Враховуючи те, що батьки розлучились, позивач пропонувала батьку знятись із реєстрації місця проживання з будинку, який належить їй, але він не бажає цього робити. Оскільки відповідач за місцем реєстрації не проживає майже два роки без поважних причин, добровільно знятися з вищезазначеної реєстрації не бажає, позивач змушена звертатись до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просять суд їх задовольнити, не заперечили щодо заочного розгляду справи. Позивач пояснила, що відповідач з 2019 року не проживає в належному їй будинку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про одержання судової повістки. Відзив на позовну заяву до суду не надіслав. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] кожний окремо суду пояснили, що відповідач у будинку позивача не проживає більше двох років. Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до копії договору дарування від 05.09.2018 року (а.с. 9-10) та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 136662991 від 05.09.2018 року (а.с. 11) власником будинку за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . В будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований відповідач по справі [PERSON] , що підтверджується копією домової книги (а.с. 12-13), проте відповідач фактично не проживає у будинку [ADDRESS] з 2019 року, тобто більше 2-х років, що підтверджується показами свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільного вибору місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї, власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Судом встановлено з пояснень позивача, свідків, що відповідач у будинку [ADDRESS] не проживає більше 2-х років, а лише зареєстрований. Виходячи з викладеного, він втратив право на користування зазначеним житлом. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Outcome: approved