Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності на нерухоме майно шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Посилалася на те, що згідно договору дарування серії ВРД №127164 від 17.12.2010 року вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. До укладення вказаного договору у даному будинку 24.12.2004 року були зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які фактично за місцем реєстрації не проживають вже більше року та місце їх фактичного перебування їй невідоме. Також, з 21.01.2014 року в даному будинку зареєстрований її чоловік - [PERSON], який разом з їхніми дітьми, впродовж останніх 5-ти років, в період з травня по серпень місяць проживають там, ведуть домашнє господарство та обробляють належну їй земельну ділянку. Враховуючи те, що місце перебування відповідачів вже більше року є за межами України, яке точно їй невідоме, а тому можливості позасудового врегулювання спору шляхом добровільного їх зняття з реєстраційного обліку немає. В той же час, реєстрація відповідачів у належному їй на праві особистої приватної власності будинку створює перешкоди у здійсненні, передбаченого законодавством, права користування та розпорядження належним їй будинком. На її звернення щодо зняття з реєстрації відповідачів виконавчий комітет Василівської сільської ради відмовив їй у цьому, посилаючись на вимоги Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та роз'яснив право на звернення до суду. Просила ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження житловим приміщенням, розташованого за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, позовні вимоги повністю підтримали та просили їх задовольнити, не заперечили щодо ухвалення заочного рішення у справі. При цьому, позивачка суду пояснила, що відповідачі, які є її батьками, тривалий час не проживають по місцю реєстрації і на даний час їх місцезнаходження їй не відоме. Батько [PERSON] не проживає по місцю реєстрації останніх п'ять років. З батьком вона не спілкується, однак припускає, що він протягом всього часу відсутності, проживає в Росії, де має іншу сім'ю. Мати [PERSON], з якою вона теж не спілкується, по місцю реєстрації не проживає останніх два роки. По наявній у неї інформації мати, виїхавши десять років тому за кордон, проживає в Італії. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони є сусідами сторін у справі. При цьому, підтвердили, що відповідачі більше року відсутні за місцем реєстрації. Їм відомо, що відповідачі знаходяться за кордоном, однак їх місце проживання на даний час їм не відоме. Припускають, що відповідачі виїхали за кордон на роботу, однак дана обставина їм достовірно не відома. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі досліджених у справі доказів, оскільки проти цього не заперечує позивачка. З досліджених судом письмових доказів судом встановлено, що згідно копії договору дарування житлового будинку серії ВРД №127164 від 17.12.2010 року та копії витягу про державну реєстрацію прав від 11.01.2011 року, [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] Згідно довідки виконавчого комітету Василівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за №1558 від 10.10.2016 року, за вищевказаною адресою зареєстровано як проживаючі: відповідачі - [PERSON], [PERSON] та чоловік позивачки - [PERSON]. Із довідки виконавчого комітету Василівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за №1559 від 10.10.2016 року та складеного акту обстеження житлового будинку на предмет проживання фізичних осіб від 10.10.2016 року встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але фактично за вказаною адресою впродовж останнього року не проживають. В даному будинку щорічно, протягом останніх 5-ти років, в період з травня по серпень місяць включно, проживає власниця будинку [PERSON] із своєю сім'єю (чоловіком та двома синами), здійснює догляд за будинком, ведуть домашнє господарство, пораються на присадибній ділянці розміром 0,12 га. Починаючи з осені до весни, [PERSON] разом із чоловіком, приїжджає на вихідні дні та здійснює догляд за будинком та прибудинковою територією. Листом виконавчого комітету Василівської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за №322 від 10.10.2016 року, було відмовлено у задоволенні заяви позивачки про зняття з реєстраційного обліку відповідачів з тих підстав, що згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку громадян без їх згоди за заявою власника будинку вирішується у судовому порядку. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.319 ЦК України, власник майна має право на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися ним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Згідно преамбули Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV відповідно до Конституції України, даний Закон регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Частиною першою ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV визначено підстави зняття з реєстрації місця проживання особи: заява особи або її законного представника; судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтво про смерть; паспорт або паспортний документ, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інші документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців або осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав для користування житловим приміщенням. З огляду на встановлені в ході судового розгляду обставин та зазначені вище норми закону, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] щодо усунення перешкод у здійсненні нею права власності належним їй житловим будинком шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, застосовуючи відповідно до положень ст.8 ЦК України аналогію закону. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на вказану норму процесуального закону, а також враховуючи те, що рішення у даній справі ухвалено на користь позивача, суд вважає, що понесені останньою та підтверджені документально судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачки.

Outcome: approved