Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом про стягнення з [PERSON] 177840 грн. заборгованості за договором позики від 05.12.2012 року, 87133,59 грн. - процентів та 12482,90 грн. - 3% річних від простроченої заборгованості за період з 05.12.2013 року по 07.04.2016 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05.12.2012 року вона уклала з [PERSON] договір позики, згідно якого позичила відповідачу гроші в сумі 6000 євро, які остання зобов'язувалася повернути їй до 05.12.2013 року. Підтверджуючи отримання в борг вказаної суми коштів, укладення договору позики і його умови, [PERSON] власноручно написала розписку. Проте, по даний час відповідач суми позики не повернула, ухиляється від сплати боргу. З огляду на зазначене, просить стягнути із [PERSON] суму позики, що станом на 07.04.2016 року в гривневому еквіваленті становить 177840 грн. Зазначає, що оскільки договором не було встановлено розміру процентів, їх розмір визначається згідно положень ЦК України на рівні облікової ставки НБ України, тому вважає, що за період з 05.12.2013 року по 07.04.2016 року з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування коштами в розмірі 2939,73 Євро, що еквівалентно 87133,59 грн. Крім цього, просить на підставі ч.2 ст.625 ЦК України стягнути з відповідача 3% річних від суми боргу за час прострочення виконання грошового зобов'язання, що складає 421,15 Євро, що еквівалентно 12482,90 грн. Заочним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 17.06.2016 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто 177840 грн. заборгованості за договором позики від 05.12.2012 року, 87133,59 грн. - процентів та 12482,90 грн. - 3% річних від простроченої суми за період з 05.12.2013 року по 07.04.2016 року - а всього 277456,48 грн. (а.с.30-31). В подальшому ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 21.11.2016 року заяву представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду від 17.06.2016 року задоволено, вказане заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с. 59). Суд ухвалив справу розглядати без участі позивача, оскільки від її представника - [PERSON] поступила заява, в якій просить розглядати справу за його відсутності (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Відповідач та її представник, будучи належним чином повідомленими про час та день розгляду справи - 12.00 год. 17.05.2017 року, що підтверджується матеріалами справи, в судове засідання не з'явилися, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали, про причини своєї неявки суд не повідомили. При цьому, справа призначалася до розгляду на 18.01.2017 року, в подальшому двічі відкладалася на 28.02.2017 року та 10.04.2017 року за заявами відповідача. За таких обставин, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або іншихречей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму відповідно до ст.625 ЦК України, а ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як встановлено судом, 05.12.2012 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримала від [PERSON] кошти в сумі 6000 євро та що відповідач зобов'язувалася повернути позивачу суму до 05.12.2013 року, про що власноручно написала боргову розписку (а.с.6). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Встановлено, що у визначений договором строк відповідач свої зобов'язання не виконала і коштів не повернула, тому з неї на користь позивача слід стягнути суму позики, яка еквівалентна станом на 07.04.2016 року 177840 грн. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивач, звертаючись з даним позовом, просить стягнути з відповідача проценти за користування позиченими коштами за період з 05.12.2013 року по 07.04.2016 року. З огляду на наведені положення закону, суд вважає позов в цій частині також підставним, сума процентів - 87133,59 грн. за вказаний період розрахована вірно (а.с.4-5). Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що докази повернення позивачу грошей відповідачем за договором позики відсутні, тому суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних за період, який є предметом розгляду, вважає, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] за період з 05.12.2013 року по 07.04.2016 року три проценти річних від простроченої суми за договором позики в розмірі 12482,90 грн. (а.с. 4). Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов є підставним, грунтується на законі, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3050,16 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с. 7, 12).

Outcome: approved