Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON], [PERSON], за участю 3-ої особи виконкому Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району та області про визнання права на користування кімнатою у житловому будинку та усунення перешкод в користуванні кімнатою у житловому будинку, який було уточнено 02.12.2015 року, посилаючись на те, що відповідач [PERSON]. є її двоюрідною сестрою, яка на початку лютого 2008 року звернулася до позивача із проханням пожити у її квартирі по [ADDRESS] разом дитиною [PERSON], оскільки у неї виникли важкі сімейні обставини із чоловіком, на що вона погодилась. Пізніше відповідач розірвала шлюб із своїм чоловіком та вирішила виїхати на заробітки за кордон України і попросила позивача бути опікуном її дитини на час перебування на заробітках, на що позивач також дала свою згоду. На протязі чотирьох років вона опікувалась дитиною відповідачки, сплачувала її борги по кредитам, але відповідач повернулася із заробіток тільки після 4-х років вагітною та народила сина [PERSON] Після чого, відповідач запропонувала їй переїхати в село Прибузьке в батьківську хату, де за їх спільною домовленістю вони мали проживати разом, оскільки вона сама не справиться і в неї не було коштів на прожиття та погашення боргів, які позивач частково сплачувала весь цей період. З листопада місяця 2002 року, після трагічної смерті батька відповідача [PERSON]., в будинку ніхто не проживав, в самому будинку все було чорне від диму та вогню. Сам же будинок починав обвалюватися із середини і ззовні. До лютого 2009 року за будинком наглядав батько, [PERSON], а після виявленої крадіжки з будинку було забрано всі цінні речі і до 2010 року в будинку ніхто не проживав. За період відсутності [PERSON]., позивач із її дозволу здійснила косметичний ремонт у вказаному будинку, фактично відновила усі умови для проживання в будинку. В березні 2010 року вона разом із відповідачем [PERSON] переїхала в даний відремонтований будинок, де з того часу вони почали проживати разом. Як зазначає позивач за первісним позовом, нею відповідно до договору купівлі - продажу від 10.09.2011 року було продану квартиру, частину грошей із продажу квартири в сумі 5000 доларів вона передала відповідачу за купівлю кімнати в будинку за адресою: [ADDRESS] Однак, між нею та відповідачем не було укладено жодного документу про це. Також, нею за власні кошти в даному будинку було змінено електрику, проведено газопостачання, змінено вхідні двері, проведено воду до будинку, куплено новий холодильник. В зазначеному будинку вона проживає з моменту її вселення із сестрою та її дітьми, зареєстрована в ньому і по цей час зазначений будинок є її єдиним постійним місцем проживання. Відповідач по справі на початку 2014 року разом із сином виїхала за кордон України на територію Російської Федерації, так і не уклавши з нею ніяких документів та правочинів щодо кімнати будинку, а в будинку залишилася проживати її дочка [PERSON], яка на даний час змінила замки в дверях та не пускає її до будинку, чим позбавляє її права на проживання у ньому та користування ним. Між нею та відповідачкою було здійснено домовленість про те, що вона буде користуватися житловою кімнатою даного будинку і між ними будуть оформленні відповідні документи на визнання за нею права власності на дану кімнату, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. За наведених обставин [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить визнати за нею право на користування кімнатою в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] та усунути перешкоди в користуванні кімнатою в житловому будинку де знаходяться її речі і де вона проживає. 24.09.2015 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання такими, що втратили право користування житловими приміщеннями у житловому будинку, мотивуючи свої вимоги тим, що житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право спадщину за законом від 14.12.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-2021, право власності зареєстровано у встановленому порядку. 10 вересня 2011 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS]. На прохання своєї сестри [PERSON] дозволила [PERSON] поселитись в належний їй на праві власності житловий будинок [ADDRESS], оскільки останній не було де проживати. 28 жовтня 2011 року [PERSON] була зареєстрована у вказаному будинку, а 13 січня 2012 року в будинку на її прохання був зареєстрований її син [PERSON], оскільки він не мав змоги зареєструватись в іншому місці. Однак [PERSON] в будинок не вселявся і не проживав в ньому жодного дня. [PERSON] проживала в будинку до травня 2013 року, а з травня 2013 року перейшла проживати до своєї матері [PERSON] в будинок [ADDRESS] де проживає до даного часу. З цього часу вона в будинку не проживає, ним не користується, поточним ремонтом не займається, земельну ділянку не обробляє, участі в сплаті податків не приймає, однак з реєстрації в будинку не знімається, а навпаки звернулась до суду з позовом про визнання права користування кімнатою в жилому будинку та усунення перешкод в його користуванні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] з реєстрації в будинку в добровільному порядку не знімаються, чим чинять [PERSON] перешкоди в користуванні власністю. Відповідач [PERSON] в будинок не вселявся, не проживав в ньому, однак з реєстрації в будинку добровільно не знімається, чим чинить власнику перешкоди в користуванні власністю. Відповідач [PERSON] не проживає в належному [PERSON] на праві власності будинку з травня 2013 року без поважних на те причин, однак з реєстрації в будинку добровільно не знімається, чим чинить власнику перешкоди в користуванні власністю. За наведених обставин [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою та просить усунути перешкоди в користуванні [PERSON] житловим будинком з господарськими будівлями [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON], та [PERSON] такими, що втратили право користування житловими приміщеннями в житловому будинку [ADDRESS] В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала, зустрічний позов не визнала та суду показала, що за домовленістю з [PERSON] заселилася до будинку, що перейшов відповідачці від батька в с.Прибузьке. За домовленістю вона мала проживати у даному будинку разом з [PERSON] та її донькою [PERSON]. Тому, вона за власні кошти привела будинок до житлового стану, провела газопостачання, зробила ремонт, закупила холодильник, змінила електрику, замінила вхідні двері та передала на виконання домовленості про спільне користування будинком [PERSON] 5000 доларів з продажу її власної квартири. Розписками чи будь яким оформленням передачі грошей вони не займалися. Оскільки [PERSON] працювала у Росії, вона жила у будинку разом з її донькою [PERSON] та користувалася однією з кімнат. У 2013р. в будинку почалися скандали між відповідачами, вони сварилися і билися, так як [PERSON] не хотіла сидіти з дитиною, тому позивач ходила ночувати до матері, яка жила у тому ж селі. Оскільки відповідачі поміняли замки в дверях вона була змушена піти жити до матері в травні-червні 2013р. Оскільки, вона вклала багато грошей у ремонт і віддала 5000 доларів за будинок [PERSON] позивач вважає, що має право на проживання в будинку у зв'язку з чим просить її позов задоволити, а в зустрічному позові відмовити. Відповідач (вона ж представник позивача) [PERSON] позов [PERSON] не визнала, зустрічний позов підтримала та суду показала, що дійсно проживала на час перебування матері на заробітках у Росії з [PERSON] За погодженням її матері [PERSON] вона разом з [PERSON] переїхали проживати у [ADDRESS], однак ніякої домовленості про постійне спільне проживання з [PERSON] разом з їх сім'єю не було. В травні 2013р. [PERSON] добровільно пішла жити до своєї пристарілої матері, яка проживає у цьому ж селі і більше до будинку не поверталася. Замки було змінено, так як [PERSON] покинула їх будинок, забравши свої речі і було поставлено нові двері. Ключи в неї первинний позивач не просила. Вважає, що спір виник із-за грошей, так як на спільне проживання сторони не згодні. Зазначила, що її мати добре заробляла у Росії і постійно пересилала гроші на які і було зроблено косметичний ремонт, та проведено інші необхідні роботи по облаштуванню будинку. [PERSON] з будинку не виганяли, вона покинула його добровільно, [PERSON] взагалі в будинок ніколи не заселявся і був прописаний на проханням [PERSON], тому просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити, а зустрічний позов задоволити. Представник [PERSON] позов [PERSON] не визнав, позов [PERSON] підтримав та суду пояснив, що [PERSON] ніколи не була власницею будинку по [ADDRESS], тому не має права на визначення за нею у користування будь якого житлового приміщення у будинку. Також зазначив, що первинним позивачем не доведено факт передачі грошей в сумі 5000 доларів [PERSON] будь яким документальним доказом, та також просить врахувати, що квартира, яка була продана первинним позивачем у 2011р. належала 3-м власникам, а не лише їй одній, тому наявність у [PERSON] вказаних грошових коштів факт продажу також не підтверджує. Просив врахувати, що [PERSON] пішла проживати до своєї матері у травні 2013р. в теж саме с.Прибузьке за власною волею, забравши свої речі і до спірного будинку більше не поверталася. Син відповідачки - [PERSON] ніколи в будинок взагалі не заселявся та не жив у ньому, і тим, що відповідачі не бажають знятися з реєстрації у будинку, його власниці чиняться перешкоди у вільному використанні свого житла. В зв'язку з зазначеним у позові [PERSON] просить відмовити, а позов [PERSON] просить задоволити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явився, був повідомлений про слухання справи через газетне оголошення, так як місце проживання даної особи не відоме. 3-тя особа - виконком Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району та області до суду свого представника не направив, неодноразово повідомлявся про необхідність явки представника до суду. Суд, врахувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.12.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Вінницької державної нотаріальної контори Березовською Л.М. та зареєстрованому в реєстрі за №2-2021, позивач за зустрічним позовом [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON], а саме цілого житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS], який належав померлій на підставі свідоцтва [NUMBER] про право особистої власності на жилий будинок (а.с. 97). Як вбачається із копії свідоцтва про зміну імені, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького районного управління юстиції Вінницької області від 12.12.2011 року, [NUMBER], позивач за зустрічним позовом змінила своє ім'я з [PERSON] на [PERSON] (а.с.96). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.11.2015 року, встановлено, що право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.123). Згідно даних технічного паспорту житловий будинок складається з житлових кімнат площею - 26,2 кв.м. та 13,6 кв.м., а також кухні - 14,2 кв.м., хола - 16,7 кв.м., та веранди - 6,4 кв.м. (а.с.98-101). З копії домової книги для прописки, проживаючих в [ADDRESS], вбачається, що у вказаному будинку зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.103-105). Як вбачається із акту щодо фактичного проживання від 16.06.2015 року, складеного комісією та затвердженого сільським головою Лука - Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, в будинку по [ADDRESS] зареєстровані та проживають: власник домогосподарства - [PERSON], [INFO], донька - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO] На даний час [PERSON] з сином [PERSON] знаходиться за межами України. Зареєстровані і не проживають: сестра - [PERSON], [INFO] - з травня 2013 року, а племінник - [PERSON], [INFO] не проживає і ніколи не проживав (а.с.106-107). Також згідно довідки Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району та області від 01.10.2015р. за №254 підтверджено факт того, щ [PERSON] на території Лука-Мелешківської сільської ради не проживає (а.с.117). Фак того, що [PERSON] ніколи не заселявся та не проживав у будинку [ADDRESS] не заперечується і самими сторонами. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Спірні правовідносини суд вважає, такими що слід розглядати з позиції нормативних положень, які зокрема, викладені у ст.ст.317,319,391,405 ЦК України та ст.72,156 ЖК України. Так, згідно з ст. 317 ЦК України за власником закріпляється, право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма права користування членом сім'ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, яка більш чітко конкретизує такий обсяг прав користування житлом, а саме за відсутності угоди про порядок користування між власником та членом його сім'ї, укладеного при вселенні останнього. Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника (у тому числі колишнім членом сім'ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи з вищевказаних нормативних положень, зокрема, ст.319,391 ЦК України, суд враховує, що [PERSON] не є суб'єктом правовідносин по встановленою порядку користування власністю шляхом виділення їй на праві користування кімнати в житловому будинку, який належить на праві власності [PERSON] Реєстрація [PERSON] у будинку належного [PERSON] проводилася без будь якого встановлення за [PERSON] права на зайняття певного житлового приміщення у будинку, відповідні правочини про встановлення за [PERSON] права на виділ їй у користування певних житлових приміщень також не укладався. [PERSON] не є співвласником даного будинку, а отже її право на виділення їй у користування певного житлового приміщення є суду не доведеним, суперечить вимогам ст.316,319,321 ЦК України, тому позов [PERSON] до задоволення не підлягає. В зв'язку з відмовою у задоволенні позову за ст.88 ЦПК України до стягнення судові витрати позивачки також не підлягають. Щодо зустрічного позову [PERSON] суд враховує, вимоги ст.391,405 ЦК України, та ст.72,156 ЖК України, та зважає на те, що в судовому засіданні з показів свідків [PERSON], [PERSON], які не були спростовані доводами первинного позивача, було встановлено, що з травня 2013р. [PERSON] у будинку [ADDRESS] не проживала, так як пішла жити до своєї матерів в теж село. Факт того, що [PERSON] не проживала у спірному будинку з травня 2013р. підтвердила і сама первинний позивач. Свідки сторони [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] лише підтвердили у судовому засіданні факт проведення [PERSON] робіт по ремонту будинку, його газифікації, однак н спростували факту того, що [PERSON] покинула проживати у будинку та пішла жити до своєї матері. Вказану обставину, також підтверджують акти фактичного проживання від 16.06.2015 року, складеного комісією та затвердженого сільським головою Лука - Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, згідно яких в будинку по [ADDRESS] зареєстровані та проживають: власник домогосподарства - [PERSON], [INFO], донька - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO] Зареєстровані і не проживають: сестра - [PERSON], [INFO] - з травня 2013 року, а племінник - [PERSON], [INFO] не проживає і ніколи не проживав (а.с.106-107). За довідкою Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району та області від 01.10.2015р. за №254 також підтверджено факт того, щ [PERSON] на території Лука-Мелешківської сільської ради взагалі не проживає (а.с.117). Факт того, що [PERSON] був зареєстрований, але не проживав у спірному будинку не заперечується і сторонами по справі. Згідно ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням та ін.). У відповідності до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р., судом забезпечується право на доступ до правосуддя, в зв'язку з чим суд вважає правомірним звернення позивача до суду так як питання втрати права на житло у даному випадку в зв'язку з наявністю спору між сторонами може бути вирішено лише в судовому порядку. При цьому, суд враховує, що у відповідності до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. За ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; В силу ст. ст.71, 72 ЖК України право на користування житлом зберігається на відсутньою особою на протязі 6 місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. За ст.150 ЖК України громадяни які мають у приватній власності квартиру, будинок, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися власністю на свій розсуд. Згідно ч.1 та ч.4 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири) як проживають разом з власником, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р.,гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно визначається, як право на власність. Так само, як це передбачено ст.316-321,391 ЦК України. Виходячи з вищевказаних нормативних положень, суд враховує, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , були зареєстровані у житловому будинку позивача [PERSON] зі згоди власника, однак членами сім'ї [PERSON] не є, спільно господарства не ведуть, стосунків не підтримують. Реєстрація відповідача [PERSON] носила формальний характер, так як [PERSON] ніколи до будинку не заселявся та в ньому не жив. Крім того, судом було встановлено, що відповідач [PERSON] з травня 2013р. по теперішній час не проживає в будинку належному позивачу, вибула проживати до своєї матері [PERSON] в будинок [ADDRESS] з власної волі, так як її мати потребувала догляду і більше до будинку не поверталася. Спір між сторонами виник з приводу грошей, вкладених [PERSON] у ремонт та облаштування будинку, та наданих за показами [PERSON] [PERSON] 5000 доларів за частину спірного будинку, на чому і ґрунтує [PERSON] свої підстави на заселення у будинок, зосередивши свої покази на даній обставині. Доводи відповідача [PERSON] що її вигнали з будинку і там залишилися її речі не були підтверджені суду належними та допустимими доказами. У відповідності до ст. 1 Першого протоколу ЄКПЛ до поняття майна також відноситься і цілий спектр економічних інтересів, які потрапляють у сферу дії права власності, включаючи рухоме й нерухоме майно, майнові та немайнові інтереси. Тому, суд вважає, що звуження прав позивача [PERSON] також полягає у тому, що позивач не має можливості самостійно зняти відповідачів з реєстрації. Враховуючи вказане, суд вважає, що позивач [PERSON] довела належними доказами підставу для визнання відповідачів таким, що втратили право на користування її житлом, так як вони не проживають в будинку більше року без поважних причин, тому позов є доведеним та таким, що підлягає до задоволення. Стягнення судових витрат позивач [PERSON] не вимагає, тому до стягнення судові витрати не підлягають.

Outcome: dismissed