Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іванютін-Сандомирський Леонід Олегович, про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Позов обґрунтовано тим, що після смерті брата позивача, [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилася спадщина на ј частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Оскільки спадкоємці першої черги у [PERSON] відсутні, позивач 16 грудня 2020 року звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіна-Сандомирського Л.О. з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 25 березня 2021 року постановою нотаріуса Полійник Л.І. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Позивач зазначила в позові, що строк нею було пропущено, так як вона не знала про встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини. Смерть брата дуже вплинула на її емоційний та душевний стан, а також після оплати похорон у [PERSON] з`явилися борги, тому, як зазначено в позові, вона через скрутний матеріальний стан не могла подати заяву про прийняття спадщини. На підставі викладеного позивач просить визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , терміном три місяці з дня набрання рішенням законної сили. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2021 року витребувано докази. 23 червня 2021 року від представника відповідача Дніпровської міської ради - Ярличенка І.В. надійшов відзив на позов, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивачем не зазначено поважних причин пропуску строку прийняття спадщини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для прийняття спадщини, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин, які слугували перешкодою для подання заяви нотаріусу. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2021 року підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Дніпровської міської ради Ярличенко І.В. проти задоволення позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити. Третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іванютін-Сандомирський Л.О. в судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є сестрою та братом по матері [PERSON] , що підтверджується їх свідоцтвами про народження (а.с.31, 32) та довідкою Ленінського відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області № 94/03-88 від 19 лютого 2008 року про укладення шлюбу позивача та зміну її прізвища (а.с.33). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 09 грудня 2020 року Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.16). Відповідно до відповіді комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 15497 від 28 грудня 2020 року за відомостями станом на 31 грудня 2012 року [PERSON] належала на праві власності ј частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.82). Із спадкової справи, наданої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіним-Сандомирським Л.О. на виконання ухвали суду, вбачається, що вона відкрита за заявою [PERSON] про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , поданої 16 грудня 2020 року (а.с.59). Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіна-Сандомирського Л.О. від 25 березня 2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки в матеріалах спадкової справи відсутні документи, що підтверджують факт проживання спадкоємця разом із спадкодавцем за однією адресою на час смерті останнього, а відтак спадкоємцем не доведено факту того, що ним не пропущено встановлений законодавством строк для прийтяння спадщини (а.с. 17-18). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1218 цього кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до положень ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, з урахуванням ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець, який не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, має право прийняти спадщину протягом шести місяців з дня її відкриття. Таким чином, [PERSON] звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після брата [PERSON] , померлого [INFO] , лише 16 грудня 2020 року пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини. Статтею 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Між тим у пункті 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 міститься роз`яснення, відповідно до якого судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини:1) юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини; 2) необізнаність особи про наявність спадкового майна; 3) похилий вік; 4) непрацездатність; 5) незнання про існування заповіту; 6) встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину; 7) відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини; 8) несприятливі погодні умови. Як на поважність пропуску строку для прийняття спадщини після смерті брата, позивач у позові посилається на те, що вона не знала про встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини. Однак, як зазначено вище, юридична необізнаність позивача не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Також позивач зазначає в позові, що смерть брата дуже вплинула на її емоційний та душевний стан, а також після оплати похорон у [PERSON] з`явилися борги, тому, як зазначено в позові, вона через скрутний матеріальний стан не могла подати заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. У матеріалах справи відсутні докази наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання позивачем заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня її відкриття, саме посилання на вплив смерті брата на її емоційний та душевний стан, скрутне матеріальне становище не є поважною причиною для пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини. До того ж, скрутний матеріальний стан, на який посилається позивач, не пояснює неможливість подання заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, місцем відкриття спадщини є м. Дніпро, в якому проживає позивач. Окрім того, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, передбачає обов`язок нотаріуса прийняти надіслану поштою заяву про прийняття спадщини, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, та завести спадкову справу. Отже, скрутне матеріальне становище спадкоємця не впливає на можливість подачі ним заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в разі відмови в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed