Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Комунальне підприємство «Житлосервіс «Світанок», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що їй, [PERSON] та відповідачу на праві спільної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . В спірній квартирі також зареєстрований відповідач. Проте, відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться. Збереження реєстрації відповідача у належній позивачу квартирі змушує позивача нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг та перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню нерухомою власністю. У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, позивач не може отримати субсидію. На підставі викладеного позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, які викладені в позові. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Представник третьої особи КП «Житлосервіс «Світанок» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Свідок [PERSON] пояснила, що з відповідачем знайома з дитинства, відповідач в спірній квартирі не проживає тривалий час, бо з 2014 року виїхав до Росії. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач довгий час не з`являється в спірній квартирі, та не проживає у вказаній квартирі. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб В судовому засіданні було встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна Сєвєродонецької міської ради 29.06.1994 згідно із розпорядженням (наказом) №4916 від 23.06.1994. Суд враховує, що відповідач [PERSON] є співвласником вищевказаної квартири, права користування якою його просить позбавити позивач. Відповідно до пункту 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 ЖК УРСР. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , призведе до обмеження права останнього у користуванні своєю власністю, що суперечить положенням ст. 317 ЦК України, яка розкриває зміст права власності та ст. 319 того ж Кодексу, яка гарантує кожному власнику право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, що також включає і право бути зареєстрованим за місцезнаходженням житлового приміщення, яке особі належить на праві приватної власності, незалежно від фактичного проживання або непроживання такого співвласника у житловому приміщенні. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вирішуючи питання про роз поділ судових витрат у цій справі суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не було заявлено судових витрат до відшкодування. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Outcome: dismissed