Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] та визначення місця проживання дитини з матірю, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони є батьками малолітньої дитини, доньки [PERSON], [INFO]. З 2011 року сторони проживають окремо, з квітня 2012 року укладено договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини по досягненню ним повноліття або, в разі навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі, - до його закінчення, який було розірвано укладанням між сторонами 28 липня 2014 року Договору про сплату аліментів на утримання дитини, порядок її проживання та виховання, строк дії якого закінчився 01 серпня 2015 року. На даний час у добровільному порядку між батьками не врегульоване питання утримання малолітньої доньки [PERSON] Починаючи з липня 2015 року дитина мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, відповідач ухиляється від утримання доньки [PERSON] До липня 2014 року у сторін не виникало суперечок щодо проживання їх доньки [PERSON] з позивачем, у липні 2014 році коли дитини на літніх канікулах знаходилась із батьком у них виник спір щодо місця проживання дитини, але у зв'язку з проведенням Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей та існуванням прямої загрози життю та здоров'ю малолітньої доньки позивачка погодилась на укладання договору 28 липня 2014 року про сплату аліментів на утримання дитини, порядок її проживання та виховання, дія якого закінчилась 01.08.2015 року. На даний час позивач разом з донькою та чоловіком [PERSON] проживає у м. Запоріжжі тому жодної загрози життю і здоров'ю дитини не має, але відповідач по справі наполягає на проживанні дитини разом із ним. За час дії договору від 28.07.2014 року дитина в супереч п.2 весь час, а не тимчасово, як це зазначено вказаним пунктом договору, з липня 2014 року проживала у [INFO] не з батьком а з бабусею [PERSON]. Відповідач по справі мешкав у квартирі [ADDRESS] зі своєю сім'єю, а не з донькою [PERSON] З червня 2015 року позивач взята на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення. Позивач з донькою [PERSON] та своїм чоловіком [PERSON] проживає в двокімнатній квартирі, яка мебльована та обладнана побутовими пристроями. В квартирі для доньки оснащена окрема кімната в якій існують всі умови для зростання, розвитку. Позивач має самостійний дохід і постійне місце проживання, спиртними напоями не зловживає, добре ставиться до доньки, займається її вихованням. Має час займатися з нею, гуляти та іншим чином піклуватися про неї. Вважає, що для доньки створені умови із любові і добра, дитина має достатній матеріальний та духовний рівень для зростання, їй краще проживати з матірю. Просить визначити місце проживання доньки [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1800,00 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача судові витрати повязані з розглядом цивільної справи. [PERSON] також звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визначення порядку спілкування та участі у вихованні дитини в якій вказав, що мати дитини [PERSON] порушує його законні права батька та не враховує інтереси малолітньої доньки [PERSON], приховує від нього місце проживання дитини, не дає з нею бачитися, спілкуватись телефоном, не інформує його про стан здоровя дитини, не повідомляє місце навчання дитини. Просить визначити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON], [INFO], шляхом систематичних побачень з донькою, а саме: -надати батькові право забирати дитину кожну першу пятницю місяця з місця її постійного проживання з 08:00 відводити дитину до місця навчання та після навчання забирати дитину до місця постійного проживання батька, привозити дитину до місця її постійного проживання у неділю з 17:00 до 18:00; -у період літніх канікул (строком на 45 днів) починаючи з 01 липня по 15 серпня; -кожного другого Різдва та кожного другого Великодня (Пасха) строком на 7 днів. Зобовязати матір у разі зміни місця проживання повідомляти батька дитини про нове місце проживання дитини та дозволити [PERSON] спільно із матірю дитини вирішувати всі суттєві і нагальні питання щодо виховання дитини, в тому числі відвідувати школу, виїжджати із донькою на відпочинок, на море, турбази, разом відвідувати різноманітні культурні заходи. В судовому засіданні позивачка уточнила свої позовні вимоги в частині стягнення аліментів, та просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] не в твердій грошовій сумі, а у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 серпня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Інші свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Одночасно позивачка та її представник, кожний окремо, частково визнали позовні вимоги [PERSON] та пояснили суду, що дитина є малолітньою, тому мати не бажає віддавати дитину батьку на тривалий час, оскільки це суперечить інтересам та волі дитини, а також проживання дитини поряд з біологічним батьком мали негативні наслідки для дитини, тому що відповідач створив кризову ситуацію для дитини наслідком якої зявилися симптоми посттравматичного стресового розладу, а також боязнь перебування на вокзалі. Тому запропонований спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] може негативно позначитися на психіці дитини. Не заперечували проти побачень з батьком - 2 рази на місяць перший та третій тиждень місяця з 10 години суботи до 19 години суботи за місцем мешкання дитини з правом відвідування культурних та розважальних закладів лише за згодою дитини та обовязковою участю матері, та побачень в святкові дні і канікули за домовленістю між батьками з урахуванням навчального процесу та обовязкової згоди дитини, а також не заперечувала проти визначення спільного відпочинку з батьком 15 днів у літній період часу із виїздом до оздоровчих закладів, до моря лише за згодою дитини та домовленістю між батьками за умови своєчасного повернення дитини за місцем проживання матері. [PERSON] та його представник у судових засіданнях 31.08.2015 року та 11.11.2015 року свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у зустрічній позовній заяві та одночасно вважають, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з підстав викладених в запереченнях на позов, але в запереченнях на уточнену позовну заяву від 20.05.2016 року, поданих [PERSON], уточнені позовні вимоги вважає незаконними та необґрунтованими, просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог (з урахуванням уточнених) у повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що під час обстеження умов проживання дитини за адресою: [ADDRESS] встановлено, що квартира орендована, дитина мешкає в окремій кімнаті де є спальне ліжко, письмовий стіл, стілець, шафа для одягу, умови для проживання, навчання та повноцінного розвитку дитини створено. За цією адресою також мешкає чоловік матері, [PERSON] [PERSON], є ученицею 2 класу приватного комплексу безперервної освіти «Школа «ЕйдоС», мати дитини [PERSON], працює білетним касиром та має постійний дохід. Під час обстеження умов проживання [PERSON], який мешкає в квартирі №15, а його дружина [PERSON], мешкає в квартирі №16 по вул.Космонавтів в м.Одеса. Для виховання та розвитку дитини є окреме ліжко-диван, стіл для навчання, шафа-купе, багато іграшок, книжок. [PERSON] займає посаду директора ТОВ «Мебельман» та має сталий дохід у вигляді фіксованої заробітної плати, за місцем проживання має всі умови для утримання та виховання дитини. Вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON], з матірю [PERSON] та призначити аліменти на утримання [PERSON] у розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача за первісним позовом щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття При вирішенні зустрічного позову щодо визначення порядку спілкування та участі у вихованні дитини батька просив врахувати інтереси дитини. Суд, всебічно та повно зясувавши обставини справи, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, вважає, що первинні позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони по справі від шлюбу, який розірвано, мають малолітню доньку [PERSON] Ксєнію Володимирівну, [INFO], про що Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 07.07.2015 року надано повторне свідоцтво про народження серія І-ЖС №287180. Після припинення сімейних стосунків між сторонами дитина залишилася проживати з матір'ю позивачкою по справі, що сторонами не заперечувалося у судовому засіданні. У квітні 2012 року сторони уклали договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини. З пункту 1 цього договору вбачається, що цим договором сторони, встановили розмір, строки, порядок виплати аліментів на утримання та участь у вихованні малолітньої доньки [PERSON], [INFO], по досягненню ним повноліття або, в разі навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі, - до його закінчення. Пунктом 2 вказаного договору зазначено, що дитина постійно проживає з матір'ю [PERSON] Пунктом 17 вказаного договору передбачений порядок внесення змін та доповнень до договору, а також порядок його розірвання де зазначено, що за згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом цей договір може бути розірвано. 28 липня 2014 року між сторонами укладено Договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, порядок її проживання та виховання, строк дії зазначеного договору закінчився 01 серпня 2015 року. Оскільки, уклавши 28 липня 2014 року договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, порядок її проживання та виховання, було розірвано попередній договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини від 21 квітня 2011 року, тому на даний час у добровільному порядку між батьками не врегульоване питання утримання малолітньої доньки [PERSON] Починаючи з липня 2015 року [PERSON] мешкає разом з матірю та знаходиться на її утриманні. За цей час [PERSON] ухиляється від утримання дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) і (або) у твердій грошовій сумі (ст.184 цього Кодексу). З довідки №6 від 06.11.2015 року вбачається, що [PERSON] працює на посаді директора ТОВ «Мебельбан» з окладом 3120,00 гривень, отримує заробітну плату. Враховуючи ту обставину, що відповідач за первісним позовом працює, за місцем роботи отримує заробітну плату, доходи відповідача мають регулярний характер, доказів існування будь-яких інших обставин, що мають істотне значення, для визначення аліментів в твердій грошовій сумі матеріали справи не містять. Відповідно до ст.182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Як пояснила позивач за первісним позовом в судовому засіданні, вона працює в ТОВ «Мультіплекс Діджитал» на посаді білетного касиру, що також підтверджується довідкою №МД000000197 від 03.09.2015р. Враховуючи викладене, матеріальне становище та стан здоров'я сторін, малолітньої дитини, наявність на утриманні відповідача за первісним позовом малолітньої доньки [PERSON], [INFO], сукупність зібраних по справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом в частині визначення розміру аліментів підлягає задоволенню шляхом стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 серпні 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з частинами 2, 3 статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися є дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. З договору №02/738 від 01.09.2015р. укладеного [PERSON] вбачається, що [PERSON] зарахована до 2го класу приватного комплексу безперервного освіти «Школа ЕйдоС», та її мати позивач за первісним позовом по справі уклала договір №02/738/п від 01.09.2015 року щодо сплати послуг за харчування під час навчання в приватному комплексі безперервного освіти «Школа ЕйдоС», а також договір №02/738/с від 01.09.2015 року щодо сплати послуг повязаних з поліпшенням умов утримання та підготовкою до утримання території приватного комплексу безперервного освіти «Школа ЕйдоС». Відповідно психологічного дослідження психолога-психоаналітика Обєднання психологів та психоаналітиків «Взаємодія» [PERSON] вих.№48 від 30.08.2015 року було проведено психологічне дослідження дитини [PERSON], на предмет родинних відносин, в якому зазначено, що аналіз виборів [PERSON]: на 8 з 9 батько, якого вибирала дівчинка на малюнках це батько, з яким проживає [PERSON] у теперішній час чоловік [PERSON] [PERSON]. Дівчинка підсвідомо обирає місце поряд з [PERSON], при цьому мати залишається в полі зору дівчинки. Таким чином, дівчина підсвідомо шукає захисту саме з боку батька [PERSON] (4 вибору з 8). Також дівчинці комфортно перебувати серед бабусь (мати [PERSON], та мати біологічного батька [PERSON]). Тобто дитина не зробила жодного вибору біологічного батька [PERSON]. Проживання дитини поряд з біологічним батьком мали негативні наслідки для дитини. Біологічний батько [PERSON] створив кризову ситуацію для дитини наслідком якої зявилися симптоми посттравматичного стресового розладу. Враховуючи викладене, сукупність зібраних по справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом в частині визначення місця проживання дитини підлягає задоволенню. Згідно із частинами 1, 2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. У відповідності до частин 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з'ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. 03.12.2015 року рішенням Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району встановлено дні і часи побачення позивача за зустрічним позовом з дитиною, а саме: - кожну першу пятницю місяця батько о 08:00 відводить дитину до навчального закладу, після закінчення навчального процесу відвозить дитину за місцем свого проживання та в неділю о 18:00 повертає дитину за місцем проживання матері; - кожні осінні та весняні шкільні канікули батько забирає дитину за місцем свого проживання на термін не більше пяти днів або за попереднім узгодженням між батьками на повний термін шкільних канікул, за умови своєчасного повернення дитини за місцем проживання матері; - у період літніх шкільних канікул один рік з 01 липня по 15 серпня, наступного року з 15 червня по 30 липня батько забирає дитину за місцем свого проживання, за умови, що батько своєчасно повертає дитину за місцем проживання матері; - кожного другого Різдва та Великодня строком в 7 днів поспіль батько забирає дитину за місцем свого проживання, за умови, що батько своєчасно повертає дитину за місцем проживання матері. У свято Великодня дитини може перебувати з батьком на протязі 7 днів поспіль у випадку якщо в навчальному закладі також будуть вихідні дні. Вищевказаний порядок участі у вихованні та спілкуванні батька [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON], суперечить інтересам та волі дитини, а також не враховані побажання матері дитини [PERSON], яка пропонувала порядок участі у вихованні та спілкуванні батька з донькою виходячи з інтересу доньки. При цьому вказане рішення нічим не мотивоване і що при цьому, окрім пояснень батька дитини, враховувала опікунська рада встановлюючи саме такий режим спілкування батька з дитиною не відомо. З психологічного дослідження психолога-психоаналітика Обєднання психологів та психоаналітиків «Взаємодія» [PERSON] вих.№48 від 30.08.2015 року вбачається, що у [PERSON] немає емоційної привязаності до біологічного батька. Більше того, спілкування з біологічним батьком, яке означає для дитини розлучення з матірю несприятливо позначається на психо-емоційному стані [PERSON]. Тому з психологічної точки зору, в подальшому, рекомендується спілкування з біологічним батьком при обовязковій присутності матері. Також вбачається, що проживання з матірю для [PERSON] це фізіологічна та психологічна потреба. Новий батько [PERSON] захисник та вчитель. Родині не рекомендуються зміни (в тому числі і місце проживання), бо вони можуть привести до негативних наслідків у дитини. Вищезазначене свідчить про настання негативних наслідків для [PERSON] у разі її щомісячного виїзду від матері до місця проживання батька у місто [PERSON], а також перебування на вокзалі. Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Згідно із ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст.155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. З урахуванням віку дитини (якій ще не виповнилося 10-ти років), інтересів матері та пріоритетності материнського виховання для малолітньої дитини, а також тієї обставини, що незважаючи, на те що дитина проживає з матір'ю, остання також має право розраховувати на проведення з дитиною одного вихідного дня та святкових днів, оскільки саме у вихідні дні проводиться значна кількість певних святкових та розважальних заходів, вистав, демонстрації фільмів тощо, а також інтересів батька, який також має право на проведення з дитиною декілька днів на місяць поспіль без присутності матері, а тому виділення два вихідних дні на місяць з 08 години 00 хвилин пятниці до 18 години 00 хвилин неділі без присутності матері для спілкування дитини з батьком буде суперечити інтересам малолітньої дитини, яка не бажає спілкуватися з батьком та виїжджати до його місця проживання на ніч, а тому суд приходить до висновку, що спілкування дитини з батьком два рази на місяць з 10 години 00 хвилин суботи до 19 години 00 хвилин суботи за місцем мешкання дитини з правом відвідування культурних та розважальних закладів лише за згодою дитини та обовязковою участю матері, спільний відпочинок з батьком 15 днів у літній період часу із виїздом до оздоровчих закладів, до моря лише за згодою дитини та домовленістю між батьками за умови своєчасного повернення дитини за місцем проживання матері, побачення із батьком в святкові дні та канікули за домовленістю між батьками з урахуванням навчального процесу та обовязкової згоди дитини, таким чином, батько дитини буде мати можливість в повній мірі впливати на розвиток дитини, зможе забезпечити її оздоровлення та вжити інших заходів, необхідних для нормального розвиту і виховання дитини, що в свою чергу не призведе до обмеження дитини у належному догляді батька та порушення її права на спілкування з останнім. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити через їх необґрунтованість та безпідставність. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у сумі 243,60 грн. На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У звязку з вищевикладеним, суд вважає необхідним судові витрати по оплаті судового збору у сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial