Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому посилається на те, що 11 червня 2010 року між нею та [PERSON] у Другому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 231. За час перебування у шлюбних відносинах у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], [INFO]. Однак, з серпня 2013 року [PERSON] та [PERSON], через постійні сварки, припинили шлюбні стосунки, припинили вести спільне господарство та почали проживати окремо. При цьому, з моменту окремого проживання [PERSON] з неповнолітнім сином, [PERSON] перестав надавати матеріальну допомогу на його утримання. У зв'язку з чим, [PERSON] просить суд шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвати, визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], разом з нею та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 771 гривня щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO]. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримала та просила суд шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвати, визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON], а також стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 771 гривня щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO], з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час ат місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак надав суду заяву, в якій пред'явлені позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. А також просив суд справу розглядати за його відсутністю. Вислухавши пояснення представника позивачки [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Положеннями ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу За приписами ч. 1 ст. 184 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (або в твердій грошовій сумі) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Оцінивши всі обставини у їх сукупності, суд вважає, що відповідач [PERSON] працездатний та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], розмір якої визначає суд, а саме у розмірі 771 гривні щомісячно, починаючи з 15 травня 2014 року до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO]. Як було встановлено у судовому засіданні, сторони на теперішній час шлюбні стосунки не підтримують, майнового спору немає, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши усі обставини в їх сукупності, суд вважає, що сім'я розпалася остаточно та її збереження неможливо, тому шлюб слід розірвати. За приписами ч. 1 ст. 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України). Положеннями ч. 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. В даному випадку суд вважає за доцільне визнати місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], разом з його матір'ю [PERSON], про що відповідач [PERSON] також не заперечував. Частиною 1 та 3 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В даному випадку позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору відносно позовних вимог про стягнення аліментів, тому суд вважає, що судовий збір в цій частині підлягає стягненню з [PERSON] в дохід держави в сумі 243 гривні 60 копійок. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, позивачка [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок, які підлягають стягнення з [PERSON] на її користь в разі задоволення позову.

Outcome: approved