Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, розірваному 03.09.2013 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В період шлюбу, відповідач набув у власність квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 01.04.2005 року за рахунок власних коштів, а також кредитних коштів, залучених на підставі укладеної 24.02.2004 року між [PERSON] та Черкаським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву кредитної угоди № 2. В забезпечення виконання кредитної угоди вказана квартира була передана в іпотеку. В період спільного проживання кошти на погашення кредиту сплачувались за рахунок спільного бюджету. Після розірвання шлюбу між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна подружжя. Просила визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], розділити її між сторонами у рівних частках, визнати за кожним по 1/2 частини спільної квартири. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, позивачка не заперечувала проти свого обов'язку відшкодувати відповідачу відповідну частку за сплату останнім особистих коштів на погашення кредиту на квартиру після припинення шлюбних стосунків між сторонами, також зазначала, що обов'язок щодо погашення данного кредиту лежить на обох сторонах, оскільки кредитний договір укладався в період шлюбу в інтересах сім'ї. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вказував, що оскільки кредит за квартиру не виплачений в повному обсязі, дане майно не можна вважати набутим у власність в період шлюбу, тому просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи Підгорний Р.І. просив відмовити в позові, вказуючи, що поділ квартири можливий лише після виконання кредитнх зобов'язань. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Встановлено, що з 19.07.2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Шлюб між сторонами розірваний рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 03.09.2013року, неповнолітні діти після розірвання шлюбу проживають з матір'ю. Відповідач в добровільному порядку бере участь в утриманні дітей, в судовому порядку стягнення аліментів не здійснюється. Судом встановлено, що сторони в період шлюбу за спільні кошти подружжя та залучених кредитних коштів на підставі кредитної №2 від 24.02.2004року, акту прийому передачі квартири №16 від 24.02.2005року, свідоцтва про право власності від 01.04.2005 року придбали квартиру [ADDRESS] вартістю 120365 грн., право власності на яку зареєстроване за відповідачем. Квартира [ADDRESS] складається з трьох кімнат, загальна площа 66,5 кв.м, житлова площа 38,2 кв.м. Відповідно до кредитної угоди №2 від 24.02.2004 року, укладеної між [PERSON] та Черкаським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, Фонд від імені держави надав позичальнику прямий адресний (цільовий ) кредит в сумі 92901 грн. терміном поверненя 30 років на будівництво житла загальною площею 65,69 кв. м. згідно з проектом за адресою [ADDRESS]. В повному обсязі зобов'язання по кредиту на придбання спірної квартири сторонами не погашені. Згідно з довідкою № 651/01-13 від 06.01.2014р. в період з 24.02.2014р. по 03.09.2013р. сплачено кредитних коштів в сумі 32 112,94 грн. Залишок кредитних зобов'язань станом на 06.10.2014р. складає 57 908,38 грн. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване 25.04.2005р. за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 01.04.2005 року. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином, право власності на спірну квартиру зареєстроване за відповідачем на підставі чинного правовстановлюючого документа, чим спростовуються його доводи про те, що дана квартира не є набутою ним у власність до виконання кредитних зобов'язань. В силу вимог ст.60 СК України кожна річ, набута подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Об'єктивних та переконливих доказів сплати за квартиру особистих коштів відповідачем не надано. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Згідно з договором іпотеки від 19.05.2005року між Черкаським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та [PERSON] квартира [ADDRESS] вартістю 120365грн. передана в іпотеку в забезпечення виконання кредитної угоди 24.02.2004року. Заборона відчуження даної квартири зареєстрована в реєстрі за № 3092 від 19.05.2005року. Позивачка як дружина надавала згоду на передачу в іпотеку квартири в іпотеку. Оскільки квартира [ADDRESS] набута сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства, для її придбання на підставі кредитної угоди№ 2 від 24.02.2004р. були залучені кредитні кошти, частина яких погашена за рахунок спільних коштів подружжя, тому з урахуванням вимог статей 60,70 СК України спірна квартира являється спільною власністю подружжя, і частки сторін при її поділі між сторонами мають бути рівними. При цьому суд бере до уваги те, що на час поділу вказаної квартири жодна із сторін не вчинила дій стосовно попереднього внесення грошової компенсації на депозитний рахунок суду та не ставила питання про присудження іншій стороні відповідної грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя, тому суд вважає за необхідне визнати ідеальні частки сторін у праві власності на спірне майно на засадах їх рівності без реального поділу даного майна і залишення спірного майна у їх спільній частковій власності. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, яке регулює право приватної власності на житловий будинок» встановлено, що судам слід враховувати, що відповідно до правил кредитування приватного житлового будівництва позичальник до закінчення виплати одержаної позички не має права відчуждати збудований або капітально відремонтований за рахунок позички будинок без дозволу банку або підприємства (організації), що видали позичку. При вирішенні спору про право власності на будинок обов'язок виплатити заборгованість по позичці за згодою позикодавця може бути покладена на інших співвласників - учасників будівництва. Ця обставина має прийматись судом до уваги при визначенні частки кожного учасника спільної власності і при вирішення питання про грошові розрахунки між сторонами. Згідно листа директора Черкаського регіонального відділення Державного Фонду сприяння молодіжному житловому будівництву кредитодавець не надав дозвіл на поділ кредитних зобов'язань з кожним з сторін щодо погашення частини кредиту, наданого на придбання квартири [ADDRESS]. Суд виходить з того, що положення договору іпотеки про те, що іпотекодавець не має права розпоряджатися квартирою без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки, не означає, що в судовому порядку неможливо поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності за іншим з подружжя, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним. Крім того, згідно із ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Згідно ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Таким чином, у результаті придбання подружжям квартири в кредит боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Той факт, що після припинення шлюбних відносин кредит самостійно погашався одним із подружжя, на розмір його частки не впливає, а може бути лише підставою для регресної вимоги до другого із подружжя. Оскільки в ході розгляду справи даної регресної вимоги відповідач не заявляв, суд не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог, оскільки суд вирішує справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів. Відповідно до ст.23 Закону України «Про іпотеку»у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Оскільки спірна квартира є спільним майном подружжя та предметом іпотеки згідно з договором іпотеки від 19.05.2005р., позивачем надавалась нотаріально посвідчена згода на передачу спірної квартири в іпотеку, тому при переході до позивача права власності на ? частину спірної квартири при поділі майна подружжя [PERSON] набуває статус іпотекодавця за договором іпотеки 19.05.2005р. і має всі права і несе всі обов'язки іпотекодавця за іпотечним договором у тому ж обсязі і на тих же умовах, що і [PERSON] Таким чином позовні вимоги про визнання права власності за кожною з сторін права власності на 1/2 частини спірної квартири вартістю 120 365 : 2 = 60182,50 грн. підлягають до задовлення. На підставі ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлене рішення, підлягають присудженню понесені нею судові витрати, тому до стягнення з відповідача позивачу підлягає сума понесених ним судових витрат по оплаті судового збору в сумі 601,82 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: approved