Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, мотивуючи вимоги тим, що 11.03.2006р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір довічного утримання, за яким позивач [PERSON] є «Відчужувачем», а відповідач є «Набувачем». Цей договір був посвідчений державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 511. Позивач [PERSON] була власником квартири, що відчужувалася і яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до умов вищезазначеного договору відповідач був зобовязаний довічно забезпечувати позивача необхідним харчуванням, одягом. Доглядом, необхідною допомогою та ін. До всього відповідач зобовязувався надавати позивачу [PERSON] довічне матеріальне забезпечення в розмірі 20,00грн. Одразу після оформлення договору відповідач змінив ставлення до позивача. Відповідач повністю ігнорує їхню домовленість, не виконуючи жодного зі своїх обовязків, які він брав на себе за умовами договору. Відповідач зовсім не надає позивачу допомогу, яку зобовязувався надавати за договором, нічим позивача не забезпечує, ні харчуванням, ні одягом, ні доглядом. Усі необхідні речі та харчі позивач вимушена купувати за власний кошт. Всі звернення до відповідача щодо невиконання ним своїх обовязків за договором довічного утримання, він ігнорує, кажучи, що позивач себе повинна забезпечувати сама, бо в неї є для цього пенсія. Щомісячний грошовий платіж, який відповідач повинен їй надавати згідно умов договору, відповідач не надає, у звязку з чим позивач вимушена на своє утримання витрачати свої кошти. З 2014р. відповідач постійно знаходиться в Російській Федерації, взагалі не приїжджаючи до м. Сєвєродонецька. Відповідно він не утримує позивача, не доглядає, не піклується позивачем, хоча був зобовязаний це робити особисто. Відповідач не виконує своїх зобовязань по договору довічного утримання, кажучи, що він не має наміру утримувати позивача, так як саме вона проживає в його квартирі. На вимогу позивача [PERSON] оформити розірвання договору довічного утримання [PERSON] відповів категоричною відмовою. Тому, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом і просить суд розірвати договір довічного утримання від 11.03.2006р., укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 511. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки до суду не повідомив. Оскільки позивач [PERSON] в поданій до суду заяві не заперечувала проти ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів, судом 12.06.2017р. на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, випливають із договору довічного утримання та мають регулюватися положеннями глави 57 ЦК України. Відповідно до положень ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 745 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.. За приписами ст. 746 вказаного Кодексу, сторонами в договорі довічного утримання (догляду), а саме відчужувачем, може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров'я, а набувачем - повнолітня дієздатна фізична особа, що має місце у даному спорі. Судом встановлено, що 11.03.2006р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, який зареєстровано в реєстрі за №512, та посвідчено державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON] Згідно умов даного договору, [PERSON] передає у власність [PERSON] належну їй на праві власності квартиру, розташовану в [ADDRESS], а [PERSON] зобовязується надати довічне забезпечення [PERSON] у вигляді забезпечення житлом шляхом збереження права безоплатного по життєвого проживання у відчужуваній квартирі; продуктами харчування; ліками; одягом та взуттям; здійснення догляду та надання необхідної допомоги; надання побутових послугта щомісячної грошової виплати у розмірі 20,00грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини. Згідно з ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обовязків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке ним передане, і має право вимагати його повернення. Взяті на себе за договором довічного утримання зобовязання відповідач належним чином не виконував. Доказів того, що договір довічного утримання виконувався та надавалась допомога в повному розмірі, указаному в договорі, матеріали справи не містять. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про розірвання договору довічного утримання від 11.03.2006р., укладеного між позивачем та відповідачем через неналежне виконання відповідачем умов договору довічного утримання. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Сплата судового збору по справі в розмірі 551,20грн. документально підтверджено квитанцією в матеріалах справи та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved