Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS], так як з 06.10.2012 року в квартирі не проживають. Вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS] та з 2002 року проживає в ній одна. В період з 11.08.2010 року по 09.03.2011 року в квартирі були зареєстровані відповідачі, однак в ній не проживали. Реєстрація необхідна була їм для вирішення проблем з працевлаштуванням та отриманням аліментів. Для вирішення аналогічної проблеми з працевлаштування [PERSON] та [PERSON] в жовтні 2012 року знову завернулись з проханням їх зареєструвати. З моменту реєстрації і по даний час відповідачі не проживали і не проживають у даній квартирі, інтересу до житла не проявляють, не сплачують вартості комунальних послуг. Своєю пропискою у належному позивачу житлі відповідачі створюють перешкоди у належному користуванні власністю, оскільки плата за комунальні послуги нараховується на відповідачів, хоча вони даним житлом не користуються, не користуються і комунальними послугами. В добровільному порядку з реєстрації вони не знімаються. Покликаючись на наведене, позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняти їх з реєстраційного обліку. Представник позивача [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] та [PERSON] надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають, проти задоволення позову не заперечують. Вказали, що з моменту реєстрації (06.10.2012 року) не проживають у спірній квартирі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Проаналізувавши документи справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на висланий розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 29.04.2010 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26146604 від 18.05.2010 року (а.с. 4-5) квартира [ADDRESS] належить [PERSON]. З будинкової книги на зазначену квартиру вбачається, що у ній з зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9,10). Судом також встановлено, що на даний час у спірному житлі зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON], однак з 2012 року у ньому не проживають, що підтверджено заявами відповідачів (а.с.14-17 ). Добровільно знятися з реєстрації відповідачі не бажають, чим створюють перешкоди позивачеві належним чином використовувати свою власність. Їхня реєстрація у квартирі [ADDRESS], носить формальний характер. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоча й ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами закону. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи із наведеного, суд прийшов до висновку, що відсутність відповідачів у спірному житлі не зумовлена поважними причинами, а тому позов про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом у квартирі [ADDRESS], підставний і підлягає до задоволення. При прийнятті рішення, суд виходить з того, що факт реєстрації відповідача за вказаною адресою, впливає на права і обов'язки позивача. Зокрема, позивач змушений здійснювати оплату комунальних послуг виходячи з кількості осіб, які є прописаними за вказаною адресою. Реєстрація відповідача призводить до вимушеної більшої оплати за комунальні послуги. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, судового рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення, права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть, тощо. Таким чином, рішення суду у справі про втрату права на житло одночасно є підставою для зняття з реєстрації відповідача за вказаною адресою. А тому позов в частині вимог зняття з реєстрації до задоволення не підлягає.

Outcome: partial