Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування явленого позову посилається на те, що вона є власником квартири по [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Вона як законний власник квартири, немає можливості користуватись, оскільки в квартирі зареєстрований відповідач, який є членом сім'ї попереднього власника. Позивач, як власник квартири, не надавав згоди на користування житлом відповідачу, а тому законних підстав користування даною квартирою у відповідача немає. Просить суд усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом припинення права [PERSON] на користування даною квартирою. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомляли, представник позивача подав до суду заяви про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомляла, від неї до суду не надходило заяви про розгляд справи у її відсутності. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. 29.09.2014 року представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог. В своїй заяві просить суд усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування своїм майном, а саме квартирою № 2 в будинку [ADDRESS] шляхом припинення права [PERSON] на користування цією квартирою. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призна чені та придатні для постійного про живання у них. Глава 28 ЦК визначає житло об'єктом права приватної власності. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] є власником квартири № 2 в житловому будинку [ADDRESS] (а.с. 5-7). При цьому відповідач вселилась у спірну квартиру не як член сім'ї. Також судом встановлено, що між сторонами будь-яких угод щодо користування квартирою, що належить позивачу на праві власності не укладалося. Також позивач, як власник квартири вправі звертатися за захистом порушеного права власності на житло. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову.. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем позивачами при зверненні до суду були понесені і документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 114,70 гривень (а.с. 1). А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі по 14,70 гривень.

Outcome: approved