Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із заявою про встановлення факту сумісного проживання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , у свідоцтві про смерть якого допущена описка в частині зазначення по батькові померлого як « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». При звернення до Комунарського районного у м. Запоріжжі ВДРАЦС із заявою про виправлення описки у задоволенні останньої було відмовлено через відсутність документів, які б підтверджували право на спадкування, у зв`язку із чим у неї виникла необхідність у встановленні факту спільного проживання протягом останніх п`яти років. Вказує, що у вересня 2012 року [PERSON] просив її його доглядати, оскільки після смерті дружини у 2008 році залишився один. Протягом тривалого часу вони проживали разом та вели спільне господарство за її кошти, робили ремонт у квартирі. Просить встановити факт постійного проживання її та [PERSON] понад п`ять років з вересня 2012 року по день смерті [PERSON] - 24 [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11 січня 2019 року заява залишена без руху, надано строк на усунення недоліків. У результаті усунення недоліків ухвалою суду від 17 січня 2019 року заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі. Заявник [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у заяві, просила її задовольнити. Додатково вказала, що спільних фотокарток за час сумісного проживання з померлим не має. Заінтересована особа Комунарський районний у м. Запоріжжі ВДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області, повідомлена своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання свого представника не направила, надала заяву про розгляд справи за відсутності останнього. Вислухавши пояснення заявника, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що 12 квітня 2002 року Жовтневим РВ УМВС України в Запорізькій області на ім`я [PERSON] , [INFO] , (рос. мовою. [PERSON] ) видано паспорт серії [NUMBER] . Адресою реєстрації місця проживання вказано [ADDRESS] . У довідці про причину смерті № 4622 та у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданим Запорізьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області вказано, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . В обґрунтування вимог про встановлення факту спільного проживання з вересня 2012 року заявником наданий договір про надання послуг - виготовлення та встановлення вхідних дверей за адресою: [ADDRESS] , копії квитанцій на придбання продуктів харчування та ліків більша частина з яких датована 2016 роком та бланк - замовлення на ритуальні послуг від 24 січня 2018 року. Листом Комунарського районного у м. Запоріжжі ВДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області від 19 жовтня 2018 року у заяві [PERSON] про внесенні змін до актового запису про смерть [PERSON] відмовлено через відсутність документів, підтверджуючих право на спадкування за законом чи за заповітом. У своїй заяві метою встановлення факту спільного проживання заявник зазначає як можливість внесення змін до актового запису про смерть поряд із посиланням на ст. 1264 ЦК України про черговість спадкування за законом особами, які проживають із спадкодавцями однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як роз`яснив Пленум ВСУ у п. 21 «при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Пунктом 1 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаним вимогам заявником не надано належних та достатніх доказів на підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, також остання не представила суду докази ведення спільного господарства з ним, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Наданий заявником блан - замовлення від 24 січня 2018 року про понесення заявницею Лучко витрат на поховання, не може бути прийнятий до уваги судом як доказ понесених витрат, оскільки датований як понад місяць з дня смерті. В свою чергу, сам факт здійснення поховання не свідчить про спільне проживання однією сім`єю з померлим. Також як доказ спільного проживання заявника з померлим не може бути взятий акт від 26 вересня 2017 року, оскільки останній не завірений печаткою підприємства, що його видав. Окрім цього, до повноважень КП «Наше місто» не належить виконання функцій по веденню обліку осіб, проживаючих та\\або зареєстрованих у житлових приміщеннях. Надані заявником квитанції на придбання товарів та продуктів харчування також не можуть бути взяті до уваги як докази, оскільки більша частина з них датовані 2016 роком. Метою звернення заявника до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання з померлим, остання вказує на наявність у свідоцтві про смерть описки, виправлення якої можливе тільки за умови встановлення факт спільного проживання. Відповідно до п. 7 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказ Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 52/5, державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Тобто коло осіб, які мають право звернутися із заявою про реєстрацію смерті не обмежений. В той же час, з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть вбачається, що 11 січня 2019 року за заявою [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області внесені відомості щодо смерть [INFO] року [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 298. Тобто заявник [PERSON] , стверджуючи, що постійно проживала з померлим, не зверталася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про реєстрацію смерті померлого. З матеріалів спадкової справи № 9/208, заведеної Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О. після померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що 20 червня 2018 року [PERSON] звернулася до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини після померлого. Вказано, що інших спадкоємців крім неї не має. Матеріали спадкової справи не містять постанови нотаріусу про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Таким чином, встановлення факту спільного проживання із померлим необхідне заявнику для отримання свідоцтва про право на спадщину. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог [PERSON] в заявлених нею межах та про відсутність правових підстав для їх задоволення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, сплачений заявником судовий збір підлягає зарахуванню в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed