Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Старобільського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Антрацитівської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що вона зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . З відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них з відповідачем є донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. На даний час батько дитини залишився і проживає на тимчасово окупованій території в м. Антрацит, смт. Кріпенське, в їх сім`ї виникли розбіжності щодо особистих поглядів на політичну ситуацію в Україні, що в значній мірі вплинуло і на їх стосунки. Відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини та прийнятті участі у її розвитку, що полягає у наступному: матеріальної допомоги не надає, не вітає з Днем народження та святами, не цікавиться здоров`ям та успіхами в навчанні, через їх розбіжності в політичних поглядах, взагалі перестав телефонувати та цікавитись життям і справами дитини. Його нехтування своїми батьківськими обов`язками призводить до того, що вона в повній мірі не може оздоровити дитину, бо для вивозу дитини потрібний дозвіл батька, а в їх сім`ї родинні зв`язки втрачено. У зв`язку з цим просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином шляхом розміщення оголошення про судовий виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду відповідач не повідомив. Відзив на позов надано не було. Представник третьої особи - служби у справах дітей Антрацитівської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином шляхом розміщення оголошення про судовий виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов надано не було. Тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. 27 листопада 2019 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 липня 2012 року, який зареєстровано виконавчим комітетом Кріпенської селищної ради міста Антрацит Луганської області (а.с.10). Від шлюбу у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11). Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тобто, перелік підстав для позбавлення батьківських прав батьків по відношенню до їх дітей є вичерпним. У судовому засіданні обставини, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5, 6 частини 1 статті 164 СК України не встановлені, будь-яких належних та допустимих доказів щодо наявності таких обставин матеріали справи не містять. Зі змісту позову вбачається, що підставою для звернення до суду є ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тобто наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України. Аналізуючи досліджені в ході судового розгляду докази в їх сукупності судом не встановлено обставин, що свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що передбачені пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України. До вказаного висновку суд дійшов виходячи з наступного. У відповідності до приписів частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від своїх обов`язків має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитинi забезпечується такий захист i піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. Пленум Верховного Суду України в Постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини, інших осіб, які незаконно їх утримують та інше) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне: Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивачка не надала доказів, на які вона посилається як на підставу своїх вимог про те, що дитина проживає разом з нею і що відповідач ухиляється від покладеного на нього законодавством обов`язку утримувати свою дитину, у зв`язку з цим позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed