Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнавши право власності на 1/2 часку автомобіля марки OPEL, модель VECTRA, 1996 року випуску, кузов (шасі, рама) [NUMBER], номерний знак [NUMBER], як об'єкту спільної сумісної власності подружжя, за [PERSON] та на 1/2 частку автомобіля марки OPEL, модель VECTRA, 1996 року випуску, кузов (шасі, рама) [NUMBER], номерний знак [NUMBER], за [PERSON]. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25.01.2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що з 22.07.2000 року по теперішній час сторони перебувають у шлюбі. 03.11.2016 року сторони придбали автомобіль марки OPEL, модель VECTRA, 1996 року випуску, кузов (шасі, рама) [NUMBER], номерний знак [NUMBER]. На даний час шлюб між сторонами не розірвано, відповідач проживає окремо та одноособово користується придбаним автомобілем. Позивач не має доступу до даного авто, тому звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання сторони не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач позовні вимоги визнав. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 22.07.2000 року [PERSON] та [PERSON] одружились 22.07.2000 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №300. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові та дружині [PERSON] та [PERSON] відповідно. Відповідно до копії відповіді Регіонального сервісного центру в Луганській області №31/12/9-4838 від 13.12.2017 року станом на 13.12.2017 року автомобіль OPEL VECTRA, 1996 року випуску, об'єм двигуна 1598 см.куб., 03.11.2016 року зареєстрований за громадянином [PERSON], РНОКПП [NUMBER]. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч. 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, що визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на викладене, та враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зі змісту ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб (раніше мінімальної зарплати), встановленого Законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 1600 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в сумі 640 грн. підтверджується квитанцією № 0.0917723031.1 від 16.12.2017 року. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved