Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Чортовецької сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що від дня свого народження і по даний час вона проживає у житловому господарстві по [ADDRESS]. Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийського МБТІ» № 8455 від 27.02.2018 року право власності на житловий будинок по [ADDRESS] зареєстроване в Коломийському МБТІ під реєстровим № 636 за [PERSON], як головою колгоспного двору, на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого 01.09.1989 року. Довідка Чортовецької сільської ради № 358 від 14.02.2018 року стверджує, що станом на 15.04.1991р. (час, коли припинили існування колгоспні двори) у господарстві проживали: позивачка, її мати [PERSON] та її тітка [PERSON], тому кожній з них належить 1/3 частка житлового господарства. Мати позивачки [PERSON] померла [INFO]. Тітка позивачки - [PERSON], яка була одинокою, дітей не мала, померла [INFO]. На час їх смерті був чинним ЦК України 1963р. Позивачка є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, на час її смерті проживали разом, вели спільне господарство. Після смерті матері позивачка продовжує проживати в будинку, користуватися предметами домашнього вжитку, обробляє землю, тобто фактично вступила в управління спадковим майном, і, відповідно до вимог ст.549 ЦК України (1963р.), успадкувала належну матері 1/3 частку житлового господарства. Раніше позивачка не цікавилася, якими документами підтверджується право власності на житловий будинок по [ADDRESS], де вона проживає від народження. У 2018 році постало питання щодо отримання субсидії на комунальні послуги, тоді позивачка дізналась, що необхідне свідоцтво про право власності на житловий будинок чи інший документ про власність. Бажаючи отримати свідоцтво про право на спадщину на належну спадкодавцю частину житлового будинку, позивачка звернулася до Городенківської державної нотаріальної контори. Постановою від 17.04.2018р. № 715/02-31 нотаріус відмовив їй у видачі документів на спадщину на житловий будинок, мотивуючи тим, що головою колгоспного двору була тітка позивачки [PERSON], а згідно ЦК України (в редакції 1963 р.), племінники не входили до числа спадкоємців за законом. Випискою з погосподарських книг Чортовецької сільської ради № 727 від 10.05.2018р. доводиться, що протягом 1991-2018 років позивачка постійно, безперервно проживає у вказаному житловому господарстві. Після одруження у 1994 році разом з позивачкою проживають члени її сім'ї. Власними коштами та особистою працею позивачка утримує житловий будинок у належному стані, провела його капітальний ремонт, поміняла вікна, двері, перекрила будинок, зробила огорожу. Відповідно до Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державної служби статистики від 11.04.2016 року № 56 - погосподарська книга є формою погосподарського обліку, до якої включаються дані про житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, які розташовані на одній земельній ділянці, та сукупність осіб, які спільно проживають в ньому. Відповідно до ст.344 ЦУ України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. З часу смерті тітки позивачки [PERSON], яка померла [INFO], позивачка самостійно, на власний розсуд протягом 20 років постійно, безперервно користується цілим житловим будинком по [ADDRESS]. Записи у погосподарських книгах сільської ради також доводять, що спірним майном позивачка користується відкрито та безперервно. У зв'язку з наведеним позивачка ставить питання про визнання за нею права власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. У відповідності до технічного паспорта, оформленого 07.03.2018р. ОКП «Коломийським МБТІ» житлове господарство по [ADDRESS] складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 73.0 кв.м, житловою площею 58.0 кв.м, літньої кухні, стодоли, стайні, двох комор, сараю, вбиральні, криниці та огорожі. Будівництво житлового будинку завершено у 1969 році. Звітом про оцінку даного житлового будинку, складеного ЕТВО «Придністров'я», встановлено, що його ринкова вартість становить 99200 грн. Позивачка [PERSON] в підготовчому засіданні позов підтримала з наведених в ньому підстав, просить задовольнити. Пояснила, що в житловому будинку по [ADDRESS] жили вона, її мати [PERSON] та рідна сестра мами [PERSON] В 1994 році померла мама, а в 1998 році померла тітка. Рідна тітка позивачки [PERSON] була одинокою, своїх дітей не мала. Позивачка здійснювала її догляд, проводила поховання після її смерті. Інших спадкоємців, ближчих за позивачку родичів, тітка не мала. Чортовецька сільська рада подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Частина 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідачка визнає позов, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому засіданні. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Копією Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 01.09.1989 р. виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів Івано-Франківської області на підставі рішення цього ж виконкому № 102 від 14 червня 1989 р., посвідчено, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] - дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Постановою Президії Верховної Ради України «Про відновлення колишніх найменувань окремим населеним пунктам Івано-Франківської області» від 11.06.1993 року № 3278-ХІІ селу Назаренкове відновлено колишнє найменування - село Чортовець. Довідкою № 358, виданою 14.02.2018 р. виконавчим комітетом Чортовецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області стверджено, що згідно запису в погосподарських книгах за 1991-1995 рр. № 3/273 станом на 15 квітня 1991 року в господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані: голова домогосподарства [PERSON], [INFO],її сестра [PERSON], [INFO], з дочкою [PERSON], [INFO] Отже, кожній з них належала 1/3 частка в даному господарстві. [PERSON] померла [INFO] у віці 58 років в с. Чортовець Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 26 від 06.04.1994 р., про що свідчить копія Свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 6 квітня 1994 року Чортовецькою сільською радою. На час її смерті був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Ст. 548 ЦК України (1963 р.) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Довідкою № 242, виданою виконавчим комітетом Чортовецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області 31.01.2018 року стверджується, що [PERSON] на час смерті ([INFO]) була зареєстрована по [ADDRESS], до складу її сім'ї входили: сестра [PERSON], [INFO]. та дочка [PERSON], [INFO] [PERSON] народилася [INFO] в с. Назаренкове Городенківського району Івано-Франківської області, її батьками є [PERSON] та [PERSON], що доводиться копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 26.01.1978 року с/радою с. Назаренкове Городенківського району Івано-Франківської області. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Позивачка [PERSON] народилася [INFO] в с. Чортовець Городенківського району Івано-Франківської області, її батьками є [PERSON] та [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 10 квітня 1976 року Чортовецькою сільською Радою Городенківського району Івано-Франківської області. Після реєстрації шлюбу 23 червня 1994 року з [PERSON], позивачка змінила прізвище [PERSON] на [PERSON], що доводиться копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 23.06.1994 року Чортовецькою сільською Радою. Отже, позивачка [PERSON], дочка спадкодавця [PERSON], є її спадкоємцем першої черги за законом. Оскільки позивачка проживала разом з спадкодавцем на час смерті, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері [PERSON]. Тітка позивачки [PERSON] померла [INFO] у віці 73 років в с. Чортовець Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 25 від 09.06.1998 р., про що свідчить копія Свідоцтва про смерть серії [NUMBER], видане [INFO] Чортовецькою сільською радою. З довідки № 244, виданої 31.01.2018 року виконавчим комітетом Чортовецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області вбачається, що [PERSON] на час смерті ([INFO]) була зареєстрованою по [ADDRESS], до складу її сім'ї входили: племінниця [PERSON], [INFO], чоловік племінниці [PERSON], [INFO], та дочка племінниці [PERSON], [INFO] Копією Виписки з інвентаризаційних матеріалів № 8455 від 27.02.2018 року виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» стверджено, що в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації під реєстровим № 636 зареєстроване право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] Городенківського району за [PERSON], головою колгоспного двору, на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 1.09.1989р. на підставі рішення цього ж виконкому № 102 від 14.06.1989р. Отже, до складу спадщини померлої [PERSON] входить частка житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані в [ADDRESS], як голови колгоспного двору, до складу якого входили три особи. З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок збудований в 1969, інші господарські будівлі збудовані в 1977, 1980, 1989 роках. Як вбачається із Звіту житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО «Придністров'я» згідно договору № 121 від 14.05.2018 року, вартість житлового будинку з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] на дату оцінки - 15.05.2018 р. становить 99200 грн. Із погосподарської книги № 4 особовий рахунок [NUMBER] за 2016-2023 роки Чортовецької сільської ради вбачається, що за даним господарством закріплена земельна ділянка загальною площею 1,75 га: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд - 0,17 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,70 га, для ведення товарного виробництва - 0,88 га, що стверджується довідкою № 727, виданою 10.05.2018 року Чортовецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України 2004 р. спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 715/02-31 від 17.04.2018 р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її тітки [PERSON], померлої [INFO], на житловий будинок, що знаходиться в с. Чортовець Городенківського району Івано-Франківської області з посиланням на те, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO], тому при оформленні спадщини застосовуються положення ЦК України (1963р), який містив вичерпний перелік спадкоємців за законом, за яким племінниця спадкодавця в входить до кола спадкоємців за законом. Приписами статті 344 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка добровільно заволоділа чужим майном і продовжувала відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на які-небудь правові підстави набувальної давності і розповсюджується на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном. При цьому, наявність у володільця певного юридичного титулу, виключає застосування набувальної давності. Зміст статті 344 Цивільного кодексу України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме: володіння має бути добросовісним, тобто таким, що особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння мусить бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, при цьому особа не приховує факт знаходження майна в її володінні; володіння повинно бути безперервним протягом визначених строків. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набирає чинності з 01.01.2004 р., а пунктом 8 цих положень встановлено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюється на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, граничний час, з якого потрібно починати відлік набувальної давності на чуже майно, починається 01 січня 2001 року. При цьому слід визнати, що якщо строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 1 січня 2001 року. Набуття за рішенням суду права власності на нерухоме майно за набувальною давністю є способом встановлення юридичного факту без елементу захисту порушеного права особи. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р., - враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Зі змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Позивачка добросовісно, відкрито, безперервно володіла житловим будинком з господарським спорудами в [ADDRESS], вона була впевнена, що інші особи не претендують на це майно. Відкритість та безперервність користування позивачкою [PERSON] житловим будинком по [ADDRESS] підтверджується Випискою із погосподарських книг Чортовецької сільської ради особовий рахунок [NUMBER] книга № 3 за 1991-1995рр., особовий рахунок [NUMBER] книга № 3 за 1996-2000 рр., особовий рахунок [NUMBER] книга № 3 за 2001-2005рр., особовий рахунок [NUMBER] книга № 3 за 2006-2010рр., особовий рахунок [NUMBER] книга № 4 за 2011-2015рр., особовий рахунок [NUMBER] книга № 4 за 2016-2023рр. Зазначена виписка містить інформацію, що за господарством по [ADDRESS] закріплені земельні ділянки загальною площею 1,75 га, в т.ч.: 0,17 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Згідно роз'яснень, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму ВСС України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст.344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК). При наявності всіх необхідних підстав для застосування набувальної давності, а також відсутності: державної реєстрації у встановленому законом порядку об'єктів нерухомого майна; рішення про прийняття чи передачу до комунальної власності громади; доказів вжиття відповідачем заходів щодо набуття права власності на безхазяйну річ та про визнання спадщини відумерлою; непред'явлення будь-яких правовстановлюючих документів, які б підтверджували чи спростовували право власності інших суб'єктів на об'єкт нерухомого майна; враховуючи викладене та з метою захисту майнових прав позивачки, яка добросовісно заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном - житловим будинком з господарськими будівлями по [ADDRESS] протягом 20 років, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS], судом не встановлено, відповідач даний позов визнає, тому суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 120, 123, 548, 549, 551 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 344, 346, 391, 392, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved