Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 вересня 2015 року у справі №243/7275/15-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Згідно Довідки виконавчої служби станом на 30 квітня 2019 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів за період з 24 лютого 2017 року по 30 квітня 2019 у розмірі 54900,00 грн. Відповідно до ст.196 Сімейного кодексу України відповідач зобов`язаний виплатити неустойку (пеню) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Згідно здійсненого нею розрахунку пеня за прострочення сплати аліментів за період з 01 червня 2018 року по квітень 2019 року складає 63327,80 грн. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Постановою Донецького апеляційного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 243/5167/19 з [PERSON] стягнуто пеню за несплату аліментів за період з лютого 2017 року по 21 травня 2018 року на загальну суму 23789,00 грн. Таким чином заборгованість зі сплати аліментів складає 30462,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її, [PERSON] , користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 30462,00 грн. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] до суду надав Заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У статті 1 Загальної декларації прав людини проголошено, що всі люди народжуються вільними й є рівними за своєю гід\-ністю та правами. Вони наділені розумом і совістю та повинні діяти один щодо одного в дусі братерства. Кожна людина має всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, неза\-лежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (ст. 2). Згідно зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Це основоположні міжнародні правові норми з питань рівності прав людини, на які орієнтується всі правові держави світу. Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов`яз\-ків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосу\-ється частин 1, 2 ст. 24 Конституції України, відповідно до яких: «Громадяни мають рівні« конституційні права і свободи та є рівними перед законом». Не може бути привілеїв і обмежень за ознаками раси, ко\-льору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального поводження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками». Крім того, ч. 2 ст. 21 Конституції України закріплює засаду невідчужуваності та непорушності прав і свобод людини. Відповідно до цієї заса\-ди не допускається не тільки відчуження прав і свобод, якими людина володіє, а й обмеження їхнього змісту, створення пере\-шкод для їх реалізації тощо. Дані положення повною мірою поширюються і на передбачені цивільно-процесуальним за\-коном права суб`єктів цивільного провадження. У загальному розумінні рівність перед законом означає обо\-в`язок всіх додержуватися приписів закону, використовувати закон у своїх інтересах. Закріплення рівності перед законом як засади здійснення правосуддя в цивільних справах означає, що жодна обста\-вина не може стати підставою для надання будь-яких привілеїв або запровадження будь-яких обмежень, що суперечать припи\-сам цивільно-процесуального закону щодо прав і обов`язків всіх суб`єктів провадження. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» « Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено у судовому засіданні, сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Дані обставини підтверджуються копією Свідоцтва про народження (а.с.10). Згідно ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Тобто, доказами можуть бути будь-які дані, на підставі яких суд повинен встановити наявність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача щодо наявності у відповідача заборгованості по сплаті аліментів саме з його вини. Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. В той час, ст. 78 ЦПК України, яка регулює питання допустимості доказів, передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. Відповідно до ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Відповідно частини 3 статті 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Так, матеріали справи містять Довідку щодо заборгованості по аліментам, складену державним виконавцем Слов`янського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області, від 2 травня 2019 року, з якого вбачається, що по Виконавчому листу № 2243/3792/2015, який видано на підставі Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини [PERSON] та [PERSON] , на користь [PERSON] у розмірі 12 частині щомісячно з усіх видів заробітку, доходу, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, з якої вбачається, що [PERSON] має заборгованість по аліментам станом на 01 травня 2019 року у сумі 52900,00 грн., з з заборгованості, яка утворилася у період з 24 лютого 2018 року по 30 квітня 2019 року у сумі 54900,00 грн., сплачено за цей період у жовтні 2018 року та листопаді 2018 року 2000,00 грн. (а.с. 11). Суд приймає вищезазначену Довідку заборгованості по аліментам як належний доказ по справі, оскільки вона не викликає сумніву у суду та не спростована відповідачем по справі. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (Частина перша статті 196 в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017, який набрав чинності 08 липня 2017 року). У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір та вид відповідальності за прострочення сплати аліментів встановлено ч.1 ст. 196 СК України. Так, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до частини 3 статті 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили, при наявності вини платника аліментів за прострочення у їх сплаті. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Саме таку правову позицію 03 квітня 2019 року висловив Верховний Суд у справі № 333/6020/16-ц. Суд не приймає до уваги розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, здійснений позивачем оскільки, хоча він і здійснений відповідно до вимог ст. 196 СК України, однак його здійснено з помилками у сумі та днях прострочення сплати аліментів та у розмірі заборгованості зі сплати аліментів. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Таким чином, плачена сума аліментів у жовтні 2018 року у сумі 1000,00 грн. та у листопаді 2018 року 1000,00 грн. зараховується у погашення аліментів, починаючи з 24 лютого 2017 року. Крім того, Постановою Донецького апеляційного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 243/5167/19 з [PERSON] стягнуто пеню за несплату аліментів за період з лютого 2017 року по 21 травня 2018 року на загальну суму 23789,00 грн. Таким чином розмір пені за період з 01 червня 2018 року по 24 червня 2019 року складає: - сума неустойки (пені) за червень 2018 року: нарахована сума аліментів 1860,00 грн. х 1% (пені) х 358 днів (01 липня 2018 року по 24 червня 2019 року) = 6658,80 грн.; - сума неустойки (пені) за липень 2018 року: нарахована сума аліментів 1944,00 грн. х 1% (пені) х 327 днів (01 серпня 2018 року по 24 червня 2019 року) = 6356,88 грн. - сума неустойки (пені) за серпень 2018 року: нарахована сума аліментів 1944,00 грн. х 1% (пені) х 296 дня (01 вересня 2018 року по 24 червня 2019 року) = 5754,24 грн.; - сума неустойки (пені) за вересень 2018 року: нарахована сума аліментів 1944,00 грн. х 1% (пені) х 266 дня (01 жовтня 2018 року по 24 червня 2019 року) = 5304,04 грн.; - сума неустойки (пені) за жовтень 2018 року: нарахована сума аліментів 1944,00 грн. х 1% (пені) х 235 дня (01 листопад 2018 року по 24 червня 2019 року) = 4568,40 грн.; - сума неустойки (пені) за листопад 2018 року: нарахована сума аліментів 1944,00 грн. х 1% (пені) х 205 дня (01 грудня 2018 року по 24 червня 2019 року) = 3985,20 грн.; - сума неустойки (пені) за грудень 2018 року: нарахована сума аліментів 3638,00 грн. х 1% (пені) х 174 дня (01 січня 2019 року по 24 червня 2019 року) = 6330,12 грн.; - сума неустойки (пені) за січень 2019 року: нарахована сума аліментів 3730,00 грн. х 1% (пені) х 143 дня (01 лютого 2019 року по 24 червня 2019 року) = 6527,50 грн.; - сума неустойки (пені) за лютий 2019 року: нарахована сума аліментів 3730,00 грн. х 1% (пені) х 115 дня (01 березня 2019 року по 24 червня 2019 року) = 5371,20 грн.; - сума неустойки (пені) за березень 2019 року: нарахована сума аліментів 3730,00 грн. х 1% (пені) х 84 дня (01 квітня 2019 року по 24 червня 2019 року) = 3133,20 грн.; - сума неустойки (пені) за квітень 2019 року: нарахована сума аліментів 4054,00 грн. х 1% (пені) х 54 дня (01 травня 2019 року по 24 червня 2019 року) = 2189,16 грн.; Всього сума пені за період з 01 червня 2018 року по 24 червня 2019 року, складає 56178,74 грн. За встановлених обставин, зважаючи на те, що відповідачем не сплачувалися аліменти на утримання неповнолітньої дитини, враховуючи суми щомісячної заборгованості та виходячи із вищезазначеного розрахунку, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з 01 червня 2018 року по 24 червня 2019 року складає 56178,74 грн. Разом із тим, враховуючи положення ч.1 ст.196 СК України, за якими одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню у якості відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати (неустойки) у розмірі загальної суми заборгованості по аліментам станом на 01 травня 2019 року, що складає 52900,00 грн., як про це зазначено у Довідці про несплату аліментів, складену державним виконавцем, яка судом прийнята до уваги як належний та обґрунтований доказ по справі, за вирахуванням заборгованості по аліментам, яка була врахована при розгляді Апеляційним судом справи про стягнення пені по аліментам за період з 24 лютого 2017 року по 24 травня 2018 року у розмірі 23789,00 грн, у зв`язку з чим дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає задоволенню частково та з [PERSON] підлягає до стягнення сума пені, що дорівнює розміру заборгованості зі слати аліментів за період з 01 червня 2018 року по 24 червня 2019 року у сумі 29111,00 грн. (52900,00 грн. - 23789,00 грн.). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2019 року складає 1921,00 грн. Суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 29111,00 грн., отже процентне співвідношення задоволених вимог становить 95,56 % (( 29111,00 грн. задоволені вимоги) / ( 30462,00 грн. заявлені позовні вимоги )*100%). З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 734 грн. 28 коп. (1921 *0,4 = 768,40 грн. * 95,56 %), а тому з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 734,28 грн.

Outcome: partial