Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом про виселення [PERSON] з житлового будинку по [ADDRESS] без надання іншого житла. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач є колишнім чоловіком її доньки [PERSON], шлюб між ними розірвано 23.09.2013 року. Однак, після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати в будинку. Крім того, чинить їй, як власнику будинку, перешкоди у користуванні її майном, систематично порушує правила співжиття, нестерпно поводить себе, влаштовує сварки, відмовляється добровільно залишити житло та знятися з реєстрації. Оскільки відповідач порушує правила співжиття, що унеможливлює спільне проживання з ним як для неї, так і для її сім'ї, просить виселити його, на підставі ст.116 ЖК України, без надання іншого жилого приміщення. Позивачка не з'явилася, забезпечила явку представника, згідно довіреності від 28.10.2014 року, [PERSON], яка позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить його задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився,хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням, клопотання про розгляд справи у його відсутності, заперечення проти позову, не подав. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі позивача, представник позивача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, суд, у відповідності до ст. ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку в [ADDRESS] Як передбачено ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Ст. 109 ЖК України визначає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. За змістом статті 3 ЦПК України право на звернення до суду закон пов'язує із захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, способи захисту прав власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, за правилами даної норми закону, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права користування та розпорядження власним майном . Судом встановлено, що відповідач є колишнім зятем позивачки, згідно Рішення Буського районного суду Львівської області від 23.09.2013 року шлюб між донькою позивачки [PERSON] та [PERSON], розірвано. Рішення не оскаржувалося та вступило в законну силу. Відповідач продовжує проживати в спірному будинку. Своє небажання добровільно виселитись з будинку мотивує тим, що зареєстрований за даною адресою. Згідно довідки Красненської селищної ради від 28.10.2014 року про склад сім»ї, видана на ім»я [PERSON], вбачається що в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані 5 осіб: [PERSON], [INFO] - мати та власник житлового будинку; [PERSON], [INFO] - чоловік; [PERSON], [INFO] - син; [PERSON], [INFO] - донька. Те що відповідач прописаний в даному будинку вбачається і з будинкової книги (а.с. 3-7) Як показала представник позивача, [PERSON], мати її колишнього чоловіка має в с. Задвір»я Буського району благоустроєне жило, де відповідач може проживати. Виселення без надання іншого помешкання, відповідно до ст. 116 ЖК України, припускається у випадках: - протиправної винної поведінки особи, що створює своїми діями неможливість спільного проживання в одній квартирі або цілому будинку; - систематичного характеру таких дій; - безрезультатності заходів попередження або суспільного впливу і продовження винним негідної поведінки. Протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов'язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір'ї а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Виселення через неможливість спільного проживання може мати місце лише при систематичному порушенні винним правил суспільного співжиття. Водночас, як роз'яснив пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 12 квітня 1985 р. №2 «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами житлового кодексу України», при розгляді справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, що систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або житловому будинку, варто виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може бути й у випадку повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або суспільного впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, застосовувані судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також міри громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку або членів ЖБК, трудових колективів та інших громадських організацій за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих указівок щодо можливого виселення). Таким чином, доказом застосування заходів попередження і громадського впливу можуть служити постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, офіційні застереження, рішення суду або третейського суду про притягнення до відповідальності, протоколи або постанови громадських організацій, трудових колективів, що засудили дії винного. Як вбачається з постанов судді Буського районного суду від 23 07.2014 року (ЄУН № 440/1059/14-п, провадження № 3/440/379/2014 р.) та від 03.11.2014 року (ЄУН № 440/1649/14-п., провадження № 3/440/586/2014 р.), [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173 -2 та ч. 2 ст. 173-2 КпАП України, за вчинення насильства в сім»ї. (а.с. 26-27) Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Крім цього, відповідач, згідно поданої письмової заяви, погоджувався на добровільне вирішення спору (а.с. 28) Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved