Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, що є спільною частковою власністю, зобов`язання не перешкоджати в володінні, користуванні та розпорядженні Ѕ частиною житлового будинку з прибудовами та господарськими спорудами, мотивуючи свої вимоги тим, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.05.2018, має у приватній власності Ѕ частину житлового будинку з прибудовами, господарським будівлями та спорудами та Ѕ частку земельної ділянки, площею 0,25 га у межах згідно з планом, кадастровий номер 0520682800:02:007:0634, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що проятгом всього її життя вона вела спільне господарство з своїми батьками, за вище вказаною адресою. Останні 37 років вона проживає в м. Вінниця, однак всі вихідні, святкові дні, проводила на вказаній присадибній ділянці. Зазначила, що після смерті її батьків, у будинку проживає без реєстрації її племінник [PERSON] зі своєю сім`єю. Позивачка вказує, що відповідач вчиняє перешкоди у користуванні їй належним майном, а саме Ѕ часткою будинку та споруд. Про неодноразові факти не допуску позивачки до власного майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , свідчать факти виклику патрульної поліції. В зв`язку зі створенням конфліктів зі сторони племінника позивачка не має можливості проживати в даному будинку та використовувати його. Також зазначала, що [PERSON] вчиняє їй перешкоди у доступі до вхідних дверей будинку, а саме блокує вхідні двері, блокує їх спільний замок, шляхом залишення в ньому ключа. За наведених обставин позивачка просить усунути перешкоди в користуванні належним їй майном, та постановити рішення про задоволення її позовних вимог. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, за наведених у позові та уточненнях до нього, обставин та підстав. Суду показала, що неодноразово приїжджаючи до будинку не могла потрапити всередину, так як відповідач залишав в замку ключ і вона не могла відкрити двері. Також відповідач повісив замок на брамі і вона була змушена перелазити через паркан, щоб попасти у двір. Такі ситуації викликали сварки між ними та змушували її викликати поліцію. Будинок ними було розділено добровільно, визначено хто користується, однак відповідач чинить їй перешкоди в користуванні майном і вона була змушена звернутися до суду. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Суду показав, що будинок та господарськи споруди належать сторонам в рівних частках, однак проживає у будинку та несе всі витрати по його утриманню лише він та його сім`я. Позивачка не сплачує ні за електроенергію, ні за опалення. Участі в ремонті будинку не проводить, хоча будівля стара і потребує постійного ремонту. Ключі від будинку позивачка має, і безперешкодно користується своєю частиною будинку, однак постійно влаштовує конфлікти. При вирішенні судового спору покладається в судових дебатах на думку суду Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, з боку їх належності та допустимості, вважає, що позов підлягає до задоволення зі слідуючих підстав. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.05.2018, має в приватній власності Ѕ частину житлового будинку з прибудовами, господарським будівлями та спорудами та Ѕ частку земельної ділянки, площею 0,25 га у межах згідно з планом, кадастровий номер 0520682800:02:007:0634, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом № 4-493, та за № 4-496 (а.с.34-35) та копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухомого майно про реєстрацію права власності (а.с. 36-37). Як вбачається з довідки Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON] здійснила поховання свого батька за власний рахунок, який на момент своєї смерті проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с.38). Відповідно до довідки Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON] на момент смерті батька [INFO] , проживала разом з останнім та вела спільне господарство за адресою: [ADDRESS] (а.с.39). [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , в період з 03.04.1960 року по 1978 рік, що підтверджується довідкою Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с.40). Факти не допуску [PERSON] до власного майна, за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] підтвержують обставини виклику патрульної поліції (а.с.41,42). Вказані правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Цивільним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Так, відповідно до вимог ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У відповідності до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р., судом забезпечується право на доступ до правосуддя, в зв`язку з чим суд вважає правомірним звернення до суду позивача, так як зняття з реєстрації у даному випадку, в зв`язку з наявністю спору між сторонами, може бути вирішено лише виключено шляхом постановлення судового рішення суду. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий позивачкою на підтвердження своїх вимог, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). За ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме, шляхом заявлення вимоги про позбавлення права користування нежитловим приміщенням. Як зазначено в Постанові Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у ст. 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені ст. ст. 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові гарантоване безперешкодне право володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При цьому, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2 ст. 13 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України презумується, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом є встановленим, що відповідачем періодично чинились перешкоди в користуванню спільним будинковолодінням, що підтверджують надані суду листи Вінницького РВП ВВНП від 18.10.2018 р., пояснення по розгляду скарги позивачки від 30.03.2018 р., та оглянуті в судому засіданні записи з технічного носія, з яких вбачається підтвердження випадків чинення перешкод в потраплянні позивачки до будинку, перекриття входу до двору, що викликало необхідність подалання паркану, та виклик працівників поліції в приводу перешкоджання у користуванні будинком. Враховуючи вищевикладені нормативні положення, докази сторін, зважаючи на безспірність права власності позивачки [PERSON] на Ѕ частину житлового будинку з прибудовами, господарським будівлями та спорудами та Ѕ частку земельної ділянки, які розташовані по [ADDRESS] , та встановлені судом факти чинення перешкод в користуванні будинком, суд вважає за необхідне відновити порушене право позивачки, шляхом задоволення позовних вимог та накладенням зобов`язань на відповідача не чинити перешкоди певним чином. А саме: зобов`язати [PERSON] надавати [PERSON] доступ до будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , а саме безперешкодний вхід до житлових і нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , які належать до спільної власності та не перешкоджати [PERSON] у праві володіння, користування та розпорядження належною їй часткою майна. А також накладенням певних заборон, а саме: заборонити [PERSON] залишати ключ в замку вхідних дверей, при закритті зсередини житлового будинку чи будь-яким іншим чином блокувати відкриття [PERSON] вхідних дверей в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , яка є їх спільною власністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при вирішенні судового спору суд вирішує питання, щодо розподілу судових витрат. Оскільки позивач є інвалідом 2 групи, та є звільненою від сплати судового збору, тому судові витрати слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved