Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про встановлення юридичного факту смерті її батька [PERSON], який помер [INFO] року у обласній лікарні м. Луганська у відділі інтенсивної терапії (реанімації) з діагнозом закрита черепно-мозкова травма. За життя [PERSON] постійно був зареєстрований і мешкав до березня 2016 року за адресою: [ADDRESS]. У грудні 2014 року [PERSON] виїхав з тимчасово окупованої території України і отримав тимчасову реєстрацію за адресою: [ADDRESS]. 07.03.2016 року [PERSON] поховали на цвинтарі м. Луганська, але свідоцтво про смерть позивачка не отримала. Факт смерті підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим відділом судово-медичної експертизи Луганської області. Позивач звернулася до ВРАЦС Дніпровського р-н м.Києва з заявою про видачу свідоцтва про смерть [PERSON], однак отримала відмову в проведені державної реєстрації смерті №519/03-23 від 15.03.2016 року. Заява мотивована тим, що [PERSON] помер [INFO] року, факт його смерті підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим відділом судово-медичної експертизи Луганської області. Проте відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на правовий режим на тимчасово окупованій території України» це свідоцтво є недійсним і не створює правих наслідків. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві відмовив у видачі свідоцтва про смерть її матері, що і стало підставою для звернення до суду. В судове засідання заявник не з'явилася, однак надала заяву в якій підтримала заявлені вимоги та просила суд розгляд справи здійснювати за її відсутністю. Заінтересована особа - Відділ державної реєстрації цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві у судове засідання свого представника не направив, при цьому начальником відділу подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] помер [INFO] року у обласній лікарні м. Луганська у відділі інтенсивної терапії (реанімації) з діагнозом закрита черепно-мозкова травма. За життя [PERSON] постійно був зареєстрований і мешкав до березня 2016 року за адресою: [ADDRESS]. У грудні 2014 року [PERSON] виїхав з тимчасово окупованої території України і отримав тимчасову реєстрацію за адресою: [ADDRESS]. 07.03.2016 року [PERSON] поховали на цвинтарі м. Луганська, але свідоцтво про смерть позивачка не отримала. Факт смерті підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим відділом судово-медичної експертизи Луганської області. Позивач звернулася до ВРАЦС Дніпровського р-н м.Києва з заявою про видачу свідоцтва про смерть [PERSON], однак отримала відмову в проведені державної реєстрації смерті №519/03-23 від 15.03.2016 року. Відповідно до вказаних документів [PERSON] помер [INFO] року в м.Луганську, яке відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року за №1276-р входить до переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 13 постанови №5 Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом МОЗ України № 258 від 03.07.2001 р. (далі - Інструкція). Відповідно до положень Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологанатомом на підставі вивчення медичної документації та результатів розтину. А відповідно до п. 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених Наказом міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, підставою для державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о); рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та Законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території України та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи те, що лікарське свідоцтво про смерть видане на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, вони є недійсними і не створюють правових наслідків, що зумовило неможливість реєстрації її смерті у встановленому законом порядку, і усунення цього порушення іншим шляхом ніж судовим, не вбачається можливим, а оскільки заявник [PERSON] не може отримати від закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, що створені за законодавством України документ встановленої форми про смерть та на його підставі зареєструвати смерть свого батька, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті у судовому порядку, що також за правилами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» є підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до правил ст. 257-1 ЦПК України, якою доповнено ЦПК України на підставі Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» № 990-VIII від 04.02.2016 року, рішення суду про встановлення факту смерті [PERSON], [INFO], який постійно був зареєстрований і мешкав до березня 2016 року за адресою: [ADDRESS]. У грудні 2014 року [PERSON] виїхав з тимчасово окупованої території України і отримав тимчасову реєстрацію за адресою: [ADDRESS]., допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved