Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верховинського районного суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітної дитини. Позов мотивовано тим, що 06.08.2011 року у Хороцівській сільській раді Верховинського району Івано-Франківської області між нею та [PERSON] було укладено шлюб, актовий запис №5. У шлюбі 25.01.2013 року у них народився син [PERSON]. Протягом останніх двох років їхнє сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. У них різні характери і погляди на шлюб та сім'ю. Відповідач перестав поважати її як дружину, з його вини постійно виникають скандали, свідком яких нерідко стає дитина. Шлюб носить формальний характер, примирення між ними неможливе. Вже протягом тривалого часу відповідач перестав матеріально забезпечувати сім'ю. За останні одинадцять місяців всі зароблені гроші витрачав на свої потреби, не надаючи жодної матеріальної допомоги на утримання їхнього неповнолітнього сина. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, дитину залишити на проживанні при ній та стягнути з відповідача на її користь на утриманя неповнолітнього сина [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, в судове засідання 08.04.2014 року не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності. [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив та від нього не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. У судовому засіданні встановлено, що подружжя фактично припинило шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, позивачка настоює на розірванні шлюбу, а відповідач будучи належним чином повідомлений в судове засідання не з'явився, що свідчить про те що він не бажає зберегти шлюб. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки. Вирішуючи питання проживання дитини, суд виходить із вимог ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України згідно якої місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки син сторін по справі - [PERSON], не досяг віку зазначеного в цій статті, спору про його місце проживання між сторонами немає, то його слід залишити на проживання при матері. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, оцінивши досліджені по справі докази, враховуючи матеріальне становище сторін по справі, інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення аліментів слід задовольнити та призначити стягнення із [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 2 cт. 88 ЦПК України на відповідача слід покласти судові витрати, оскільки позивачка звільнена від оплати судових витрат при поданні позовної заяви. На підставі наведеного,

Outcome: approved