Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування - виконавчий комітет Більшівцівської селищної ради об'єднаної територіальної громади про позбавлення батьківських прав відповідача щодо його малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] В шлюбі народився син - [PERSON], [INFO], батьком якого є [PERSON] Через часті непорозуміння між нею та відповідачем подружнє життя не склалося, як одна сім'я не проживають з 2016 року. Дитина залишилася проживати з нею. Батько будь-якої участі у вихованні та утримані сина не приймає, не цікавиться його життям, не забезпечує матеріально, не спілкується з дитиною, ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Тому просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина. Позивачка та її представник - адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явились. Представником позивача подано до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити за їхньої відсутності, позовні вимоги задоволити. Належним чином повідомлений відповідач про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, жодних заяв пов'язаних з рухом справи, відзиву на позов на адресу суду не скерував. Представник третьої особи: органу опіки та піклування - виконавчого комітету Більшівцівської селищної ради об'єднаної територіальної громади в судове засідання не з'явився. Заступником селищного голови подано заяву про визнання позову та про розгляд справи без участі представника. Судом ухвалено розглядати справу в порядку заочного провадження. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.11.2013 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського управління юстиції, актовий запис № 1838 (а.с. 8). У шлюбі народився син - [PERSON], [INFO] (а.с. 9). З 2016 року позивач та відповідач як одна сім'я не проживають, дитина залишилася проживати з матір'ю. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, її підготовку до самостійного життя, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків, а статтею 12 Закону передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї. Відповідно до ст.14 Закону діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року N 20, надано судам роз'яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. На підставі вищенаведеного, враховуючи те, що відповідач не виконує без поважних причин обов'язків по вихованню сина, оцінюючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позов про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved