Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14 серпня 2010 року між позивачем та [PERSON] зареєстровано шлюб. Вони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Подружжя не проживає разом з серпня 2016 року, і з того часу відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Оскільки відповідач не працює, не має стабільного доходу та заробітку позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі щомісячно, починаючи стягнення з 25 жовтня 2016 року і до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Зауважила, що вона працює, інших дітей не має. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, суду пояснив, що дійсно домовленості щодо сплати аліментів між сторонами не досягнуто, тому проти стягнення аліментів не заперечував. Проте просив суд врахувати те, що відповідач з 29 листопада 2016 року працює офіційно, тобто має стабільний дохід заробітну плату, а тому є підстави для стягнення аліментів у частці від доходу відповідача, а саме у розмірі ? частини від його заробітної плати. Інших дітей на утриманні відповідач не має. Тому представник відповідача просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги частково. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповіді до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6). Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради № 1839 від 7 листопада 2016 року (а.с.4). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач є батьком малолітньої дитини, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі досягнуто не було, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що дитина мешкає разом із позивачем та потребує утримання, та те, що відповідач не надав суду доказів про наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків та про проведення з нього стягнень на утримання зазначених осіб. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошові сумі. Частиною 1 ст. 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Зі змісту ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України видно, що розмір аліментів можу бути визначений у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. В судовому засіданні встановлено, що з 29 листопада 2016 року [PERSON] працює в комунальному підприємстві «Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства»ДОР» на посаді слюсаря-ремонтника та отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою з місця роботи № 579 від 2 грудня 2016 року та довідкою про доходи № 580 від 5 грудня 2016 року. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що є підстави для визначення аліментів у частці від доходу відповідача у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки підстав для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі не має, враховуючи те, що відповідач на час ухвалення рішення судом працює офіційно та отримує заробітну плату. Окрім того суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів з 25 жовтня 2016 року, а не з дня звернення до суду, а саме 10 листопада 2016 року, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати, проте таких доказів суду позивачем надано не було. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд приймає до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~\~ позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому\~\~відповідно до ч. 3 ст. 88\~\~Цивільного процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial