Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], про визнання права власності за [PERSON] на частку у житловому будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] У процесі розгляду справи, [PERSON] було уточнено резолютивну частину позову, згідно якої [PERSON] просив суд Визнати за [PERSON] право власності на 80/100 частин житлового будинку, розташованого за [ADDRESS], які складаються з: літ. «А»: 1-1 - коридор площею 4,2 кв.м., 1-2 - житлова площею 24,5 кв.м., 1-3 - житлова площею 18,1 кв.м., 1-4 - веранда площею 6,2 кв.м., 1-5 - веранда площею 9,0 кв.м., 1-6 - їдальня площею 15,8 кв.м., 1-7 - кухня площею 7,7 кв.м., 1-8 - санвузол площею 4,5 кв.м., загальною площею 90,0 кв.м., житловою площею 42,6 кв.м.;- літ. «И»: 2-1 - гараж площею 80,2 кв.м., 2-2 - житлова площею 45,2 кв.м., 2-3 - коридор площею 5,2 кв.м., 2-4 - санвузол площею 5,9 кв.м., 2-5 - кухня площею 10,2 кв.м., 2-6 - житлова площею 14,7 кв.м., загальною площею 161,4 кв.м., житловою площею 59,9 кв.м.;літ. «В» - сарай;- літ. «Н» - сарай;- літ. «М» - вбиральня; літ. «К,З» - навіс. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло за № 9-922 від 07 лютого 1994 року, будинок відображений у технічному паспорті від 26 жовтня 2009 року під літ. «А», розташований за [ADDRESS], належав на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх матері [PERSON]. 09 березня 1994 року право власності на вказаний будинок було зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» за всіма співвласниками, які проживали у цьому будинку. У 2008 році позивач збудував житловий будинок під літ. «И» та господарчі споруди. [INFO] мати [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON] померла. У процесі прийняття спадщини, державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом, оскільки неможливо визначити ідеальну частку цілого домоволодіння з господарськими спорудами, в зв'язку з чим [PERSON] звернувся з позовом до Суворовського районного суду м. Одеси. Відповідачами - [PERSON], [PERSON], було подано до суду зустрічну позовну заяву, згідно якої вони не заперечували проти задоволення позову [PERSON], а також просили суд визнати за: [PERSON] право власності на 13/100 частин житлового будинку, розташованого за [ADDRESS], які складаються з: літ. «А»: 1-1 - коридор площею 4,2 кв.м., 1-2 - житлова площею 24,5 кв.м., 1-3 - житлова площею 18,1 кв.м., 1-4 - веранда площею 6,2 кв.м., 1-5 - веранда площею 9,0 кв.м., 1-6 - їдальня площею 15,8 кв.м., 1-7 - кухня площею 7,7 кв.м., 1-8 - санвузол площею 4,5 кв.м., загальною площею 90,0 кв.м., житловою площею 42,6 кв.м.; літ. «Е» - гараж; літ «Ж» - душ; за [PERSON] право власності на 7/100 частин житлового будинку, розташованого за [ADDRESS], які складаються з: літ. «А»: 1-1 - коридор площею 4,2 кв.м., 1-2 - житлова площею 24,5 кв.м., 1-3 - житлова площею 18,1 кв.м., 1-4 - веранда площею 6,2 кв.м., 1-5 - веранда площею 9,0 кв.м., 1-6 - їдальня площею 15,8 кв.м., 1-7 - кухня площею 7,7 кв.м., 1-8 - санвузол площею 4,5 кв.м., загальною площею 90,0 кв.м., житловою площею 42,6 кв.м. Свої зустрічні позовні вимоги відповідачі обґрунтовували неможливістю визначення розміру ідеальної частки у садковому майні, хоч вини мають право на тримання цього майна у власність. Позивач - [PERSON], свій позов підтримав, просив суд його задовольнити. Зустрічний позов відповідачів позивач визнав та просив суд зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] задовольнити. Відповідачі - [PERSON], [PERSON], свій зустрічний позов підтримали, просили суд його задовольнити. Проти позову [PERSON] не заперечували та просили суд його задовольнити. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин повноту їх з'ясування і доведеність, проаналізувавши діюче законодавство України, суд доходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та задоволення зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] за таких обставин. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як встановлено судом, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх матір [PERSON] набули право спільної сумісної власності на будинок, розташований за [ADDRESS], який складається з літ. «А»: 1-1 - коридор площею 4,2 кв.м., 1-2 - житлова площею 24,5 кв.м., 1-3 - житлова площею 18,1 кв.м., 1-4 - веранда площею 6,2 кв.м., 1-5 - веранда площею 9,0 кв.м., 1-6 - їдальня площею 15,8 кв.м., 1-7 - кухня площею 7,7 кв.м., 1-8 - санвузол площею 4,5 кв.м., загальною площею 90,0 кв.м., житловою площею 42,6 кв.м., що підтверджується наявними в матеріалах справи розпорядженням органу приватизації від 07 лютого 1994 року № 32128 та свідоцтвом про право власності на житло від 07 лютого 1994 року, зареєстрованим і записаним у реєстрову книгу за № 9-992, яке також було зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН». Крім того, в обґрунтування своїх вимог [PERSON] надав суду рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.06.2010р. по справі № 2-3188 2010 рік, яке набрало законної сили та не було скасовано чи змінено. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.06.2010р. по справі № 2-3188 2010 рік встановлено, що проживаючи у зазначеному будинку, [PERSON] самостійно за власний рахунок та за згодою [PERSON], [PERSON] та [PERSON], здійснив будівництво житлового будинку за [ADDRESS], який згідно технічного паспорту від 26.10.2009р. складається з літ. «И», загальною площею 161,4 кв.м., гаражів літ. «Б» та «Е», сараїв літ. «В» та «Г», вбиральні літ. «Д», душу літ. «Ж» і на це майно судом було визнано право власності за [PERSON]. При цьому, згідно положень ст. 357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Цим рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.06.2010р. по справі № 2-3188 2010 рік було визнано право власності [PERSON] на побудоване ним майно за адресою: [ADDRESS] Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.06.2010р. по справі № 2-3188 2010 рік також встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх матір [PERSON] поживали у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] [INFO] мати [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON] померла, що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про смерть від [INFO]. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до Четвертої Одеської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, на підставі яких було відкрито спадкову справу, але листом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори від 28.10.2013р. № 4487/02-14 [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину та повідомлено про те, що їхні ідеальні частки у спадковому майні - житловий будинок розташований за [ADDRESS], не можливо визначити. У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється термін у шість місяців, що починається з моменту відкриття спадщини. Частиною 2 ст. 1220 ЦК України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Цивільним кодексом встановлено два способи прийняття спадщини. Так, положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною ж 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а відповідно, в силу ст. 1268 ЦК України, вони вважаються такими, що прийняли спадщину. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Листом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори від 28.10.2013р. № 4487/02-14 [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину, що є перешкодою [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в отриманні правовстановлюючих документів на спадкове майно та призводить до невизнання права власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на фактично наявне спадкове майно. Згідно абзаців 1, 15, 16 п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Право [PERSON] на спірне майно порушується через відсутність визначеного розміру його частки у спільній власності та відсутності і неможливості реєстрації права на спадкове майно. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням викладеного, враховуючи той факт, що [PERSON] та [PERSON] визнали позов [PERSON], враховуючи, що [PERSON] фактично набув право власності на спірне майно, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, свідоцтвом про право власності на житло від 07 лютого 1994 року, зареєстрованим і записаним у реєстрову книгу за № 9-992, яке також було зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» та рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.06.2010р. по справі № 2-3188 2010 рік, суд вважає, що є усі підстави для задоволення позову [PERSON], так як [PERSON] не має іншої можливості захистити своє право. За аналогічних підстав, з урахуванням визнання [PERSON] зустрічного позову [PERSON] та [PERSON], наявності свідоцтва про право власності на житло від 07 лютого 1994 року, зареєстрованим і записаним у реєстрову книгу за № 9-992, яке також було зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН», та з урахуванням положень ст. 1268 ЦК України, суд вважає, що є усі підстави для задоволення зустрічного позову [PERSON] та [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved