Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Роздільненської сільської ради Самбірського району Львівської області про визнання недійсним Державного акта, визнання належності Державного акта та визнання права на спадкове майно, посилаючись на те, що 10 жовтня 2002 року в с. Роздільне померла її тітка [PERSON], по смерті якої відкрилась спадщина на дві земельні ділянки, площею 1,01 га та 1,57 га, призначені для ведення особистого підсобного господарства, одна з яких належала чоловікові, [PERSON], що помер 20 вересня 1998 року, про що є відповідний документ. Позивачка зазначає, що вона постійно проживала, як член сімї, разом із тіткою та дядьком в будинку на вул. Веселій, 24, в с. Роздільне, де мешкає і зараз, та перебувала на їхньому утриманні. [PERSON] вказує, що Державний акт на право власності на землю (серія ЛВ № 01256) був виданий 26 жовтня 2001 року, після смерті [PERSON], і його слід визнати недійсним. Крім того, Державний акт на право власності на землю (серія І-ЛВ № 051350) від 14 грудня 2001 року виданий на прізвище [PERSON], в той час як в усіх документах імя тітки вказане [PERSON]. Позивачка стверджує, що так, як після смерті чоловіка, тітка [PERSON] успадкувала його земельну ділянку, то після її смерті, [PERSON], яка з 1990 року проживала в будинку і перебувала на утриманні, має право на спадкування земельних ділянок, і, оскільки державним нотаріусом відмовлено в оформлені свідоцтва про право на спадкове майно, то [PERSON] просить ухвалити відповідне рішення. В судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені вимоги, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] визнала позов ствердивши факт постійного проживання позивачки з 1990 року, як члена сімї, та перебувала на утриманні дядька та тітки аж до їх смерті. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 549 ЦК України (редакція 1963 року), який діяв до 1 січня 2004 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по-батькові якої не збігається з імям, по-батькові, прізвищем цієї особи, зазначеним у паспорті чи свідоцтві про народження. Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян: чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. Статтею 23 ЗК України (редакція 1992 року) передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Встановлено, що, 10 жовтня 2002 року в с. Роздільне померла тітка позивачки [PERSON], по смерті якої відкрилась спадщина на дві земельні ділянки, площею 1,01 га та 1,57 га, призначені для ведення особистого підсобного господарства, одна з яких належала чоловікові, [PERSON], що помер 20 вересня 1998 року. [PERSON] постійно проживала, як член сімї, разом із тіткою та дядьком в будинку на вул. Веселій, 24, в с. Роздільне, де мешкає і зараз, та перебувала на їхньому утриманні. Державний акт на право власності на землю (серія ЛВ № 01256) був виданий 26 жовтня 2001 року, після смерті [PERSON], і його слід визнати недійсним. Державний акт на право власності на землю (серія І-ЛВ № 051350) від 14 грудня 2001 року виданий на прізвище [PERSON], в той час як в усіх документах імя тітки вказане [PERSON]. Як зясовано в ході розгляду справи. Після смерті [PERSON] його земельну ділянку успадкувала дружина, а по смерті останньої право на спадкове майно по закону отримала позивачка, яка перебувала на їх утриманні більше пяти років, постійно проживаючи, як член сімї, в будинку № 24 на вул. Веселій в с. Роздільне. Державним нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтв про смерть [PERSON] та [PERSON], копіями їхніх Державних актів на землю, листом нотаріуса, довідками сільської ради № 02-2-127, 02-20-128, 02-20-197, копією списків пайовиків, копіями свідоцтв про народження [PERSON], [PERSON], [PERSON], витягом із погосподарської книги, іншими доказами.

Outcome: approved