Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Олександрійського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про визнання останньої як такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], та зняття з реєстрації місця проживання. Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що вона є наймачем зазначеної квартири. В квартирі зареєстрована, але починаючи з 2010 р. не проживає її дочка [PERSON] В 2010 р. вона виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації. Комунальні платежі нараховуються за кількістю мешканців квартири, що призводить її та її чоловіка до зайвих витрат. Сторони та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з'явилися. Від сторін надійшли заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності. Відповідачка на адресу суду надіслала телеграму, зазначивши, що позовні вимоги вона визнає повністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Суд встановив, що позивачка є наймачем житлового приміщення - квартири [ADDRESS]. До членів її сім'ї належать чоловік [PERSON] та дочка [PERSON]. Остання понад 6 місяців без поважних причин не користується жилим приміщенням. Про це свідчать акти - розпорядження, складені майстром дільниці, паспортистом та сусідами і затверджені в.о. директора комунального підприємства «Житлогосп», від 6 червня 2014 р. та від 23 вересня 2014 р., із змісту яких вбачається, що [PERSON] не проживає в квартирі з 2010 р. Крім того , сама відповідачка визнала позовні вимоги. Дані правовідносини врегульовано нормами Житлового кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом ( ч.2 ст. 71 ЖК України). Отже, існують підстави для визнання відповідачки як такою, що втратила право користування житлом. Щодо вимог позивача про зняття відповідачки з реєстрації місця проживання, то вони задоволенню не підлягають. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Згідно зі ст. 7 цього Закону цими органами зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - заяви особи або її законного представника; - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; - свідоцтва про смерть; -паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; - інших документів, які свідчать про припинення підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; - підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.. Це означає, що належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову визнання особи як такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а рішення суду про задоволення такого позову, в свою чергу, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. На стягненні судових витрат з відповідачки позивач не наполягає, відтак вони не стягуються.

Outcome: partial