Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом. Посилались на те, що з 26 травня 2020 року є власником нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Однак у квартирі №3 зареєстровані попередні власники, відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які з 2007 року у вказаному житлі не проживають та не зберігають у ньому особистих речей. Оскільки реєстрація місця проживання відповідачів створює їй ряд перешкод та порушує її право власності, просила визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Справа слухалась у відсутність сторін, які у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. 11 серпня 2020 року від позивачки [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Також до суду від представника Чернівецької міської ради в особі Відділу ведення реєстру територіальної громади м.Чернівці Гомолінської Л. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Вирішення справи залишила на розсуд суду. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, в тому числі через публікацію оголошення на сайті суду. Причину своєї неявки суду не повідомили. Враховуючи те, що у судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Згідно вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивачка не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідачів, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Вказане підтверджується договором купівлі-продажу від 26 травня 2020 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 травня 2020 року (а.с.8-13). Відповідно до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Разом з тим, позивачка не має змоги вільно розпоряджатися своїм нерухомим майном. Так, згідно довідки (виписки з домової книги) Відділу ведення реєстру територіальної громади м.Чернівців від 19 травня 2020 року, а також відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернівецькій області від 26 червня 2020 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.14,30,31). Варто зазначити, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є колишніми власниками вказаного житла (а.с.14). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими що втратили право на користування житловим приміщенням. Згідно актів КЖРЕП №11 від 13 листопада 2007р., від 16 липня 2009р., від 18 вересня 2009р. та акту ПП «Порядок в домі» №274 від 05 червня 2020 року, [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживають (а.с.14,26-29). Як було встановлено судом, жодної домовленості між позивачем та відповідачами щодо користування житлом укладено не було. Отже, суд приходить до висновку про те, що реєстрація відповідачів у вказаному житлі чинить позивачці перешкоди у вільному розпорядженні та користуванні належним їй на праві власності майні. Таким чином, дослідивши та проаналізувавши в сукупності письмові докази, враховуючи наведені вище норми закону, а також фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved