Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Покликається на ті обставини, що згідно паспорта громадянина України вона є [PERSON] , [INFO] . Вказує, що їй належить Ѕ частина квартири [ADDRESS] . Однак, у договорі дарування від 23.05.1995 року та будинковій книзі А №24594 зазначено, що власником є [PERSON] , тоді як вірним по-батькові є « [PERSON] ». Вказує, що у зв`язку з зазначеними розбіжностями у написані по-батькові, вона позбавлена можливості в подальшому відчужити належну їй частку в квартирі, зареєструвати місце проживання інших осіб тощо. При цьому, виправлення помилки в позасудовому порядку неможливий у зв`язку з давністю. На підставі викладеного, просить заяву задовольнити та встановити факт належності їй договору дарування від 23.05.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори за №4-2893 та будинкової книги А №24594. До початку розгляду справи по суті від заявника надійшла заява про слухання справи у його відсутності, заяву підтримує та просить її задовольнити.. Представники заінтересованої особи в судове засідання не з`явилися, також подали суду клопотання про слухання справи у їх відсутності. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що заява підставна та підлягає до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пункт 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з п.12 вказаної постанови, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Як слідує із матеріалів справи, а саме: копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] (а.с. 13), копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 14), по-батькові заявника зазначено - « [PERSON] ». Разом з тим, у договорі дарування 23.05.1995 року та будинковій книзі А №24594 зазначено, що власником Ѕ квартири зазначена [PERSON] (а.с. 5-12). Отже, як з`ясовано в судовому засіданні, у вказаному договорі дарування та будинковій книзі А №24594 були допущена описка у написанні по-батькові заявника, які неможливо виправити в позасудовому порядку зважаючи на давність вчиненої дії, а тому, дослідивши в сукупності представлені письмові докази, суд приходить до висновку, що заяву [PERSON] з наведених вище підстав слід задовольнити та визнати належність їй вказаного правовстановлюючого документу та будинкової книги. На підставі викладеного,

Outcome: approved