Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

[PERSON] , звернулася до Дзержинського районного суду міста Харкова з заявою про визнання особи безвісно відсутньою. В обґрунтування вимог посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 05 березня 2002 року шлюб було розірвано, видане свідоцтво про розірвання шлюбу. Поділ майна не здійснювався. На даний час заявниця зареєстрована у квартирі [ADDRESS] . У даній квартирі зареєстрований та є власником частки [PERSON] . Проте протягом з 2002 року [PERSON] у квартирі не з`являється, не проводить сплату комунальних послуг, жодних відомостей про місце його перебування не має. Заявник зазначає, що вона вчиняла дії щодо самостійного відшукування [PERSON] , проте не змогла його знайти, вимушена сплачувати кошти за квартиру, що суттєво впливає на її майновий стан. Зазначає, що останнім місцем роботи [PERSON] було АТ « Газета « Совершенно Секретно». В судове засідання з`явився представник заявника та наполягав на задовленні вимог заяви. Заінтересована особа у судовоум засіданні була присутня, проте не висловилась щодо вимог заявниці. Вивчивши надані у справі докази, суд вважає за доцільне відмовити у задловленні заяви. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Відповідно до ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 25 січня 2002 року шлюб розірвано. Сторони від даного шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] [INFO] . Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 16 грудня 2014 року № 1187 за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] [PERSON] та [PERSON] . Судом витребовано інформацію щодо перетину кордону [PERSON] . Так, відповідно до довідки № 211861 від 21 травня 2019 року, виданої Державною Прикордонною Службою України даних про перетин кордону України у період з 28 травня 2014 року по 18 січня 2019 року [PERSON] у базі даних не виявлено. Відповідно до довідки від 14 листопада 2019 року № 2588/119-27/02-2019 Національна Поліції України повідомляє, що [PERSON] станом на 10 листопада 2019 року у розшуку не перебуває. Відповідно до листа Генерального консульствам РФ в Харкові, Україна, консульство не має даних про громадянство [PERSON] . Вказані та проаналізовані судом докази та дані свідчать про відсутність підстав для задоволення заяви. Суд зазначає, що визнання судом особи безвісті відсутньою має певні правові наслідки, також і щодо нерухомості, яка перебуває у його власності. Визнання [PERSON] безвісті відсутнім може вплинути на його право власності на частку квартири, тобто погіршити його становище. Відповідно до ч.1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісті відсутньою, якщо протягом одного року у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Сторона заявника не довела обґрунтованості заяви, та не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про необхідність задоволення заяви про визнання особи безвісті відсутньою.

Outcome: dismissed