Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилається на те, що з відповідачем зареєстрували шлюб 10.08.2010 р. у виконкомі Рокосівської сільської ради за а/з №20. Від даного шлюбу у них народилася одна дитина син [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами відсутнє взаємопорозуміння, відповідач не цікавиться інтересами сімї, не піклується про створення нормальних сімейних відносин. З січня 2017 року сторони припинили спільне проживання. Вважає, що примирення є недоцільним та неможливим. Дитина проживає з позивачем та перебуває на її повному триманні та вихованні. Коштів на утримання дитини відповідач не надає, хоча виїздить на сезонні заробітки в Чеську Республіку та має можливість утримувати сина. Просить суд шлюб, укладений з відповідачем розірвати, стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 2000 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Прізвище після розірвання шлюбу просить залишити їй [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася. Подала суду заяву, в якій просить провести розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Прізвище після розірвання шлюбу просить залишити їй [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про дату проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Причини неявки суд не повідомив. У відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за її відсутності, неявки відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10.08.2010 року у виконкомі Рокосівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за а/з № 20. Від спільного проживання у сторін народилася одна дитина син [PERSON], [INFO]. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, ствердивши про неможливість існування шлюбу між ними у такій формі. З пояснень, викладених в позовній заяві встановлено, що між сторонами відсутнє взаємопорозуміння, вони фактично припинили спільне проживання. З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Продовження існування шлюбних відносин між сторонами у такій формі приводить до загостренні їхніх відносин і створює лише конфліктні ситуації. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, а тому суд вважає, що даний шлюб доцільно розірвати. Майнового спору позивачем не заявлено. Відповідач зобовязання по утриманню дитини належно не виконує, дитину утримує позивач. При розгляді даної справи з позовної заяви встановлено, що відповідач виїздить на сезонні заробітки за кордон, отримує мінливий дохід, а тому на думку суду питання про розмір аліментів, що повинні стягуватися з відповідача слід вирішувати на підстав ст. 184 СК України. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обовязків. Такий обовязок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» визначено прожитковий мінімум на одну особу - дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач ухиляється від матеріального утримання своєї дитини, враховуючи матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище відповідача, який не має офіційного місця роботи, однак є працездатний, виїздить за кордон за сезонні заробітки та отримує мінливий дохід, інших утриманців не має, а тому суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Судові витрати по справі в частині позовних вимог про стягнення аліментів, підлягають до стягнення з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved