Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом та з урахуванням уточненої позовної заяви просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] з 01 лютого 2007 року по день його смерті - 22 січня 2014 року, за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, Набережний вїзд[ADDRESS]; припинити право спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на квартиру № 93 у будинку № 1 по Набережному вїзду в смт. Пісочин Харківського району Харківської області загальною площею 75,40кв.м., з якої житлова площа 43,60кв.м., визначивши частки рівними у розмірі по 1/3 за кожним; визнати за [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], право власності на 1/3 частку квартири № 93 у будинку № 1 по Набережному вїзду в смт. Пісочин Харківського району Харківської області, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON], що помер 22 січня 2014 року. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що в звязку зі смертю спадкодавця, державний нотаріус не може видати Свідоцтво про право власності на спадщину, оскільки між співвласниками квартири, яка є спільною сумісною власністю, не визначено розміру частки спадкодавця та співвласників. Позивач в судове засідання не зявилася, але її представник надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати за відсутністю Позивача та її представника, уточнені позовні вимоги Позивача підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.116). Відповідач в судове засідання не зявився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином рекомендованою кореспонденцією, але надала до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за її відсутністю та уточнені позовні вимоги Позивача визнає в повному обсязі (а.с.106). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд приймає рішення про задоволення позовних вимог, якщо відповідач визнав позов та за наявністю законних на те підстав. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення уточнених позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23 січня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 426688, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції у Харківській області 23 січня 2014 року, актовий запис № 29 (а.с.98). За даними довідки Виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 04.07.2016р. № 03-10/3107, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], б. 49, кв. 21, з 16.11.2004р. по день смерті (а.с.23). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно до розяснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995р. « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати й факти, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Фактично [PERSON] проживав у смт Пісочин по Набережному вїзду[ADDRESS], що підтверджується [PERSON] депутата Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області [PERSON] від 30.11.2016р. та [PERSON] міської ради Харківської області від 07.12.2016р. про не проживання [PERSON] в м. Люботині по вул. Гавенко, б. 49[ADDRESS] (а.с.114, 115). Позивач не має іншого способу крім судового, встановити факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] з 01 лютого 2007 року по день його смерті - 22 січня 2014 року, за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, Набережний вїзд[ADDRESS], в звязку з чим суд вважає за можливе встановити даний юридичний факт сумісного проживання, який знайшов своє підтвердження наданими суду доказами. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з частини квартири, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Пісочин, Набережний вїзд[ADDRESS], яка належала померлому на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Відділом приватизації КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 18.08.2004р. та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4480777 від 18.08.2004р., реєстраційний номер 7086470 (а.с.16, 92). Згідно відповіді Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 25.10.2016р. за № 1589/01-16, після смерті [PERSON], померлого 23 січня 2014 року, до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини ніхто не звертався, Свідоцтва про право на спадщину нікому не видавались (а.с.49). У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Після смерті спадкодавця залишилося два спадкоємці першої черги дружина спадкодавця [PERSON] та син спадкодавця [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження [PERSON] та Свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] (а.с.21, 22). Оскільки [PERSON] на момент смерті проживала разом зі спадкодавцем вважається такою, що прийняла спадщину, а [PERSON] від своєї частки у спадщині відмовився на користь своєї матері [PERSON], що підтверджується його письмовою заявою наданою до суду (а.с.106). Згідно до вимог ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Пунктом 11 частини 1 статті 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. У відповідності до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено Таким чином, суд вважає за необхідне припинити право спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]у квартирі № 93 у будинку № 1 по Набережному вїзду в смт. Пісочин, визначити частки рівними кожного зі співвласників у розмірі по 1/3 за кожним та визнати за Позивачем право власності на вищевказану квартиру у розмірі 1/3 частини в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON], що помер 22 січня 2014 року. Судові витрати у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд залишає за рахунок Позивача.

Outcome: approved