Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Балтського районного суду з позовом до [PERSON] , ТОВ «ТРК Аккерман», третя особа Білгород-Дністровська міська рада в особі Центру надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради, про визнання трудового договору припиненим. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у 2018 році вона мала намір працевлаштуватися в підрозділ органу місцевого самоврядування, однак їй було відмовлено, оскільки сумісництво заборонено законом, а згідно ЄДРПУО України вона є директором ТОВ «ТРК АККЕРМАН». В зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] є єдиним засновником, учасником ТОВ «ТРК АККЕРМАН» та кінцевим бенефіціаром, то позивач звернулася до неї по телефону, однак отримала відповідь, що вона нікого звільняти не буде, тому 18.12.2018 року [PERSON] направила на адресу відповідача [PERSON] заяву про звільнення, однак відповідач її не звільнила. Враховуючи, що дана обставина перешкоджає позивачу в реалізації її права на працю та вільний вибір місця роботи, позивач проти своєї волі залишається директором ТОВ «ТРК АККЕРМАН», продовжує нести відповідальність як посадова особа, у випадках передбачених законодавством, тому просить суд визнати трудові відносини між нею та відповідачем ТОВ «ТРК АККЕРМАН», які оформлені трудовим договором, припиненими, внаслідок розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ч.1 ст. 38 КЗпП України). В судове засідання позивач не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримає та просить задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи, в зв`язку з чим відповідно до ст. 280 ЦПК України судом застосовано заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Білгород-Дністровської міської ради в особі Центру надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. В судовому засіданні встановлено, що у 2018 році [PERSON] , маючи намір працевлаштуватися в підрозділ органу місцевого самоврядування, дізналася, що є керівником ТОВ «ТРК АККЕРМАН», що підтверджується витягом ЄДРПУО України. Відповідно до індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу [PERSON] , вбачається, що страхувальником ТОВ «ТРК АККЕРМАН» в 2018 році за період з травня по жовтень місяць сплачувалися за позивача пенсійні внески. Намагання позивача домовитися в телефонному режимі з засновником та учасником ТОВ «ТРК АККЕРМАН» [PERSON] про розірвання трудового договору виявилися безрезультатними. 18.12.2019 року [PERSON] направила рекомендованим листом на адресу відповідача [PERSON] заяву про звільнення із займаної посади керівника ТОВ «ТРК АККЕРМАН» за власним бажанням, про що свідчить фіскальний чек ПАТ «Укрпошти». Як вбачається з роздруківки з офіційного сайту Укрпошти [PERSON] 22.12.2018 р. «відправлення не вручене під час доставки:інші причини», 15 день припадає на 05.01.2019 року, з цього часу позивач не працює. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до норм ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що трудові відносини між позивачем та відповідачем припинені на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, так як трудовий договір розірваний. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по справі за рахунок позивача, так як ним не ставиться вимога про відшкодування цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved