Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Великобичківської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. 29 січня 2007 року її чоловік, [PERSON], помер. Після його смерті залишилося спадкове майно, яким є житловий будинок №49 по вул.Грушевського в смт. В.Бичків, Рахівського району, Закарпатської області та який був за життя ним збудований до укладення шлюбу і є його особистою приватною власністю в цілій частині. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] є тільки позивач, [PERSON]. Спадщину у вигляді житлового будинку №49 по вул. Грушевського в смт. В.Бичків, Рахівського району, Закарпатської області після смерті чоловіка позивач прийняла, оскільки проживала з ним постійно, аж по день його смерті, у зв'язку з чим набула правового статусу, особи, яка фактично спадщину прийняла в силу ст. 1268 ЦК України, що зокрема підтверджено довідкою виконкому Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області 5151 від 10.10.2016 року. Заповіти чи спадкові договори за життя [PERSON] не складалися. Разом з цим, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] вона не змогла, оскільки державним нотаріусом в цьому було відмовлено, через те, що відсутня реєстрація правовстановлюючих документів спадкового майна. Однак, з цим вона не погоджується, оскільки підтвердженням приналежності [PERSON] житлового будинку №49 по вул.Грушевського в смт. В.Бичків, Рахівського району, Закарпатської області є довідка виконавчого комітету Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області №5152 від 10 жовтня 2016 року, та характеристика будинку, господарських будівель та споруд, складеної КП «БТІ» Рахівської районної ради. Саме не вчинення спадкодавцем відповідних дій по оформленню свого права власності і одержання відповідного свідоцтва про право власності і спричиняє сьогодні подання нею як спадкоємцем за законом позову про визнання права власності, оскільки в нотаріальному порядку оформити своє право власності на спадщину вона не може. Спорів з приводу заявлених вимог про спадкування зазначеного житлового будинку не існує оскільки вона є єдиним спадкоємцем, що стверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №45383822 від 11 жовтня 2016 року. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок №49, разом з надвірними та господарськими спорудами, розташований по вул.Грушевського в смт. В.Бичків Рахівського району Закарпатської області, загальною площею 63,0 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., допоміжною площею 33,6 кв.м. Судові витрати залишає за собою. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, у заяві від 28.11.2016 року [PERSON] просив справу розглянути без їхньої участі, позовні вимоги підтримує на наполягає на задоволенні позову. Представник відповідача - Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області в судове засідання не зявився. Від селищного голови смт.В.Бичків [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі представника ради та зазначено, що селищна рада визнає позовні вимоги та просить їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що громадянин [PERSON] помер 29 січня 2007 року, про що виконавчим комітетом Великобичківської селищної ради 29.01.2007 року зроблено актовий запис №9 та видано свідоцтво про смерть серії 1-ФМ №038831. В ході розгляду справи суд вастановив, що [PERSON] ще до укладення шлюбу побудував житловий будинок № 49 по вул.Грушевського, 49, в смт. Великий Бичків, Рахівського району, Закарпатської області, проте не оформив право власності на збудований будинок. Зазначене підтверджено довідкою Великобичківської селищної ради №5152 від 10.10.2016 року. Позивач, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який був укладений між ними 20 вересня 1969 року у Великобичківській селищній раді депутатів трудящих, що стверджено свідоцтвом про одруження серії И-АГ №509085. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Судом встановлено, що за життя [PERSON] заповітного розпорядження щодо свого майна не вчиняв, таким чином спадкування його майна повинно здійснюватися за законом. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування, згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії від 11 жовтня 2011 року, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в її користь, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Право власності спадкоємців на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. \~ Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області № 5152 від 10.10.2016 року, [PERSON] побудував житловий будинок, що знаходиться по вул.Грушевського ,49, у смт.Великий Бичків, Рахівського району, Закарпатської області, однак права власності не оформив. Згідно з технічною документацією будинок, що являється предметом позову, був побудований у 1947 році, загальна його площа - 63 кв.м., а інвентаризаційна вартість становить 89738 гривень. На підставі наведеного суд констатує, що спірний житловий будинок не належить до обєктів самочинного будівництва, а, в даному випадку, є обєктом спадкових прав. Згідно з вимогами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Тож Позивач, як дружина [PERSON], являється спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Інший спадкоємець першої черги спадкування за законом, син померлого, [PERSON], відмовився від своєї частки у спадковому майні, що підтверджується його заявою від 29.11.2016 року. Заповіти чи спадкові договори за життя [PERSON] не складалися, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №45383723 від 11 жовтня 2016 року. У відповідності до ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з довідкою Великобичківської селищної ради №5151 від 10.10.2016 року вбачається, що [PERSON] до дня смерті чоловіка, [PERSON], який помер 29.01.2007 року проживала рзом із ним та вела спільне господарство. Після його смерті продовжує проживати в [INFO], смт.В.Бичків, Рахівського району, Закарпатської області. Отже, судом встановлено, що позивач, [PERSON], на час відкриття спадщини проживала у спадковому будинку, таким чином вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини. Заяв про відмову від спадщини зазначена особа не подавала. Таким чином, вона являється спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Беручи до уваги, що позивач по справі є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, у звязку з чим звернулася із заявою про прийняття спадщини, однак, через відсутність первинної реєстрації спадкового майна їй було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, тому суд вважає за необхідне захистити право позивача на спадщину та задовольнити позов у повному обсязі. Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилось.

Outcome: approved