Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

[PERSON], звернулася в суд з позовом про визнання частково недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку, мотивуючи тим, що нею придбано у [PERSON] 1/40 частину комплексу будівель і споруд, а саме приміщення № 3 нежитлової будівлі літ. «Б», загальною площею 20.6 кв. м., та земельну ділянку для ведення комерційної діяльності площею 0.0025 га. у межах згідно з планом, що є частиною земельної ділянки площею 0.2222 га., за адресою, вул. Горького, 92 а, в м. Немирів Вінницької області про що укладено договір купівлі-продажу від 08 січня 2008 року. Право власності на частину комплексу будівель та споруд зареєстровано за нею [PERSON] Комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», про що видано витяг від 21.01.2008 року, за № 17432840. В [PERSON] виникла необхідність зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку. 14.08.2014 [PERSON] звернулась до державного реєстратора реєстраційного Відділу Держземагенства у Немирівському районі Вінницької області з приводу внесення відомостей до державного земельного кадастру. 15.08.2014 року одержала рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. [PERSON] відмовлено у внесенні відомостей до державного земельного кадастру з тієї підстави, що поділ земельної ділянки, власником якої була продавець, [PERSON] не був проведений до укладення договорів купівлі-продажу, не були приведенні у відповідність до законодавства правовстановлюючі документи на відчужуване майно, в зв’язку з чим не є можливим встановити власника земельної ділянки площею 0,0025 га, а тому формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру Поземельної книги на земельну ділянку, щодо якої розроблена документація із землеустрою, не може бути здійснена, а технічна документація підлягає поверненню. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частина 2 ст. 328 ЦК України встановлює презумпцію правомірності набуття права власності. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає з закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність та добросовісність такого набуття. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщенні, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Згідно частини 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Таким чином, в зв’язку з тим, що державний акт виданий на ім’я [PERSON] не був приведений у відповідність до законодавства діючого на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, а саме земельна ділянка, яка відсуджувалась не була вилучена із державного акта попереднього власника то [PERSON] позбавлена можливості розпорядитися своєю власністю, що є порушенням її прав. Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов’язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а відповідно до п. «д» частини 3 ст. 152 ЗК України, захист прав на земельну ділянку може здійснюватись з застосуванням передбачених законом способів. В зв`язку з цим [PERSON], просить суд визнати частково недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку та визнати за нею право власності на земельну ділянку. Позивачка [PERSON], в судове засідання не з’явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовну заяву підтримує просить її задовольнити. Відповідачка [PERSON], в судове засідання не з’явилася, надала суду заяву в якій просить справу розглянути в її відсутність, позовну заяву визнає, не заперечує проти її задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити, так як позовні вимоги визнаються відповідачкою, а також підтверджуються копією договору купівлі-продажу частини комплексу будівель та споруд, копією договору купівлі-продажу частини земельної ділянки, копією паспорта, копією технічної документації із землеустрою, копією державного акта на право власності на земельну ділянку. На підставі викладеного

Outcome: approved