Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві зазначила, що з [PERSON] вони уклали шлюб 24 листопада 2007 року. У шлюбі в них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюб між ними не розірвано, нею подано позовну заяву до Тячівського районного суду про розірвання шлюбу. Вже тривалий час з чоловіком [PERSON] вони не проживають. Він проживає у своїх батьків в [ADDRESS] , а вона з дітьми проживають у її батьків за адресою: [ADDRESS] . Діти знаходяться на її утриманні. [PERSON] участі у вихованні дітей не приймає, фінансово не допомагає. Діти знаходяться на її повному забезпеченні та утриманні. Відповідач інших утриманців не має, є працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вона вважає, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі Ѕ частини з усіх видів його заробітку. Просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі Ѕ частини з усіх видів його заробітку але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно. Представник відповідача [PERSON] надіслав до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що вимоги позивачки не можуть бути задоволені, а факти викладені в позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства України виходячи з наступного. Після розірвання шлюбу з позивачем, він продовжував надавати своїм дітям матеріальну допомогу по можливості (одяг, продукти, харчування, подарунки, шкільне обладнання), але звісно ніяких розписок він з позивачки не брав. Вимога позивачки про стягнення аліментів є надуманою та передчасною, оскільки це є рідні діти відповідача, яких він любить і матеріально допомагає та буде допомагати в подальшому незалежно від того чи буде рішення суду чи ні. Діти перебувають з ним лише тоді, коли позивачка сама дозволяє йому знаходитись разом із ними. Він завжди сам бажає постійно бути разом з своїми дітьми, вони також хочуть бути поруч із батьком, однак останнім часом діти стали емоційно віддалятися від нього. Відповідач підозрює, що це результат постійного дискредитування батька в очах дітей, яке умисно вчиняється позивачем. Він на даний час не працевлаштований та постійного заробітку не має. Його вкрай малих та нерегулярних заробітків вистачає лише на їжу та предмети першої необхідності. Оскільки основний вид його заробітку це нерегулярні виїзди за кордон на заробітки, але так як зараз карантину він не може виїхати за кордон. Крім того, він допомагає своїм непрацездатним батькам, які є пенсіонерами. Він проживає разом з ними і вони перебувають на його утриманні. Слова позивача про його нібито добрий матеріальний стан є неправдою та не відповідають дійсності. Максимальна сума аліментів, яку він може надавати становить 1200 гривень на місяць. А тому просить позов задовольнити частково та стягнути з нього аліменти на утримання дітей в розмірі 1200 гривень щомісячно. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі від якого мають двох неповнолітніх дітей, а саме: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , батьком в свідоцтві про народження яких значиться відповідач та які перебувають на утриманні позивачки. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей суд враховує майновий стан позивачки, яка ніде не працює, проживає з неповнолітніми дітьми у батьківському будинку та сама веде догляд за ними, встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, а також майновий стан відповідача. Разом з цим, суд враховує, що відповідач має працездатний вік, а тому виходячи із середньомісячної заробітної плати в Тячівському районі, суд вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей слід задовольнити частково і стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 вересня 2020 року, і до їх повноліття, а в решті позову відмовити. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей за один місяць.

Outcome: partial