Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до[PERSON]та [PERSON], треті особи які не заявляють самостійних вимог: Перший Приморський ВДВС Одеського міського управління юстиції, Головне управління юстиції в Одеській області, СУ ГУМВС України в Одеській області та УДАІ ГУМВС України в Одеської області,про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності та виключення майна з-під арешту. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовуючи тим, що 20 жовтня 2010 року між нею - [PERSON] та відповідачем - [PERSON],який діяв від імені [PERSON],був укладений договір купівлі-продажу легкового автомобілю марки MERCEDES-BENZ S500, реєстраційний номер [NUMBER], 2003 року випуску. На підтвердження укладення договору [PERSON]надав [PERSON] довіреність, якою уповноважив останню розпоряджатися (продати, здавати в оренду, закладати, зняти з обліку в ДАЇ, керувати, страхувати, бути представником в органах ДАІ, СТО з усіх питань, пов'язаних з експлуатацією автомобіля) довіреного йому автомобілем марки MERCEDES-BENZ S500, реєстраційний номер [NUMBER], 2003 року випуску. Вказаний договір нотаріально посвідчений не був, однак сторони підписавши даний договір дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору. Оформлення договору-купівлі продажу автомобіля нотаріально потребувало додаткових коштів, яких у Тумгоєвой Хадішат Каримсултанівни на той час не було, тому в усному порядку з [PERSON]домовились здійснити нотаріальне посвідчення договору купівлі - продажу вказаного автомобіля пізніше. 20 жовтня 2010 року [PERSON] відповідно до договору та акту прийому-передачі рухомого майна передала [PERSON],який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Тихомировою К.В. 16.07.2010 року Р№864 (бланк ВМХ №448065), грошові кошти у розмірі 25000 доларів США (еквівалент 205000 грн.)за придбання автомобілю, реєстраційний номер [NUMBER], марки MERCEDES-BENZ S500, 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], а [PERSON] отримала ключі від автомобіля, оригінал технічного паспорту на автомобіль,оригінал генеральної довіреності [PERSON] наім'я [PERSON]та генеральну довіреність на своє ім'я, в свою чергу [PERSON]зобов'язався нотаріально оформити у подальшому договір купівлі-продажу, з того часу [PERSON] почала користуватися вказаним автомобілем. Про факт виконання договору купівлі-продажу свідчить також те, що на даний момент вказаний автомобіль перебуває у фактичному володінні та користуванні позивача. Вказаний автомобіль знаходиться на стоянці, яка розташованоа на території Малиновського району м. Одеси. 27 серпня 2014 року [PERSON], зібравши необхідну суму для перереєстрації автомобіля, дізналась, що на зазначений вище автомобіль накладено арешт: 1. Першим Приморським ВДВС Одеського МУЮвід 24.01.2014 року вих. № 9.2-395 в вході виконання виконавчого листа № 1522/22660/12 від 27.03.2013 року. 2. Першим Приморським ВДВС Одеського МУЮвід 11.09.2013 року вих. № 79289 в вході виконання виконавчого лист а№ 2-990/10 віл 29.10.2010 року. 3. Головним управлінням юстиції в Одеській області від 11.11.2011 року вих. № 201/5-17 та від 28.11.2011 року вих. № 300380777 в вході виконання виконавчого листа № 2-3178/11 від 30.06.2011 року. 4. СУ ГУМВС України в Одеській області від 01.02.2011 року вих. №4/5538. Також [PERSON] стало відомо що зазначений вище автомобіль оголошений в розшук - Першим Приморським ВДВС Одеського МУЮвід 24.01.2014 року вих. № 9.2-395, в вході виконання виконавчого листа № 1522/22660/12 від 27.03.2013 року. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про підтримання уточнених позовних вимог та просив позов задовольнити, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Треті особи - Перший Приморський ВДВС Одеського міського управління юстиції, Головне управління юстиції в Одеській області, СУ ГУМВС України в Одеській області та УДАІ ГУМВС України в Одеської області до суду не з'явились причини неявки суду не відомі. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи та надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав, за умови проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 20 жовтня 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON],який діяв від імені [PERSON],був укладений договір купівлі-продажу легкового автомобілю марки MERCEDES-BENZ S500, реєстраційний номер [NUMBER],2003 року випуску. Як слідує із позовних вимог, які підтверджуються відповідними доказами,між сторонами по договору було виконано всі умови договору, тобто [PERSON]. сплатила обумовлені грошові кошти у розмірі 25000 доларів США (еквівалент 205000 грн.)за придбання автомобілю, а відповідач [PERSON] передав позивачу ключі від автомобіля, оригінал технічного паспорту на автомобіль,оригінал генеральної довіреності [PERSON] наім'я [PERSON]та генеральну довіреність на своє ім'я. Отже між сторонами фактично було укладено договір купівлі-продажу автомобіля у простій письмовій формі і вказане підтверджується письмовою розпискою. Таким чином, на думку суду, між сторонами фактично були дотримані та виконані усі істотні умови договору купівлі-продажу автомобіля, а саме: - право продажу товару власником тобто відповідачем, факт передачі відповідачем майна та технічної документації позивачу, (ст. 662 ЦК України): - технічний стан товару відповідає умовам договору купівлі-продажу (ст. 673 ЦК України): - факт прийняття позивачем майна і технічної документації (ст. 689 ЦК України): - узгоджена ціна товару (ст. 691 ЦК України): - факт оплати купівлі-продажу товару позивачем після його прийняття (ст. 692 ЦК України). Вищезазначена угода була укладена сторонами з умовою подальшого нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, проте відповідач став ухилятися від даних дій. Про те, що даний автомобіль дійсно знаходився у розпорядженні [PERSON] свідчить поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до вимог п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів дійсними» при розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» передбачена можливість розгляду судами справ про визнання права власності на майно. Відповідно до ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст.ст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом Згідно ст. 204 Цивільного Кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 207 ч. 1 Цивільного Кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч.2 ст. 219 ЦК України, суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання. Згідно ст. 391 ЦК України особа має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом немайнового або майнового права та інтересу. Відносно підсудності, відповідно до п. 9 договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2010 року вразі звернення однієї сторони до суду, покупець зазначеного автомобілю повинен звернутись до суду за місцем виконання договору, тобто в Малиновський районний суд м. Одеси. Відповідно до ч. 8 ст. 110 ЦПК України позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів. Враховуючи викладене, суд вважає, що умови договору купівлі-продажу від 20.10.2010 року сторони по справі виконали у повному обсязі за виключенням його нотаріального посвідчення, тому договір необхідно визнати дійсним та визнати за позивачем право власності на автомобіль, оскільки позивач не має можливості отримати право власності на нього у позасудовому порядку, оскільки відповідач відмовляється від оформлення договору купівлі-продажу у нотаріальній конторі. Крім того, на вказаний автомобіль, після укладення договору купівлі-продажу між сторонами, було накладено наступні обтяження, а саме накладено арешт: -- Першим Приморським ВДВС Одеського МУЮвід 24.01.2014 року вих. № 9.2-395 в вході виконання виконавчого листа № 1522/22660/12 від 27.03.2013 року. -- Першим Приморським ВДВС Одеського МУЮвід 11.09.2013 року вих. № 79289 в вході виконання виконавчого лист а№ 2-990/10 віл 29.10.2010 року. -- Головним управлінням юстиції в Одеській області від 11.11.2011 року вих. № 201/5-17 та від 28.11.2011 року вих. № 300380777 в вході виконання виконавчого листа № 2-3178/11 від 30.06.2011 року. -- СУ ГУМВС України в Одеській області від 01.02.2011 року вих. №4/5538, а також зазначений вище автомобіль оголошений в розшук Першим Приморським ВДВС Одеського МУЮвід 24.01.2014 року вих. № 9.2-395, в вході виконання виконавчого листа № 1522/22660/12 від 27.03.2013 року. Відповідно до підпункту 4.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (постанова № 6), суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви про виключення майна з опису, якщо справу, у зв'язку з якою накладено арешт на майно, не вирішено. Якщо ж такий позов неможливо розглянути, до тих пір, поки не буде вирішено іншу справу, суд відповідно до пункту 4 частини 1 статті 201 ЦПК України зупиняє провадження у справі про виключення майна з опису. До того ж пунктом 6 Постанови № 6 чітко передбачено, що в силу ст. 31 ЦК України сама по собі вказівка у вироку про звернення стягнення на конкретне майно або про його конфіскацію, незалежно від підстав її застосування, не позбавляє зацікавлених осіб можливості доказування свого права власності на це майно шляхом пред'явлення позову в порядку цивільного судочинства. Таким чином, незалежно від того, було розглянуто кримінальну справу, в рамках якої накладено арешт на майно, чи ні, особа, чиї майнові права порушено, має право звернутися до місцевого загального суду з позовною заявою про звільнення майна з-під арешту. Іншого способу захисту права позивача, як особи, яке не є стороною кримінального провадження та виконавчого провадження - не існує. На підставі наведених обставин, суд вважає можливим скасувати прийняті обтяжені, накладені на транспортний засіб - легковий автомобіль марки MERCEDES-BENZ S500, реєстраційний номер [NUMBER], 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER]. На підставі викладеного,

Outcome: approved