Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21 лютого 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання. Відповідно до умов даного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], а [PERSON] взяла на себе обов'язок довічно утримувати [PERSON], забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Договір було укладено у зв'язку з похилим віком позивача та потребою в щоденному догляді. [PERSON] з 2005 по 2007 роки приходила до [PERSON] нерегулярно, часто в нетверезому стані. З 2007 року взагалі не виконує умови договору: не прибирає в квартирі, не готує їжу, не купує продукти харчування, не відповідає на телефонні дзвінки, відправляє до позивача свою мати, яка є недієздатною. Неодноразово з відповідачем проводились бесіди щодо її неналежного ставлення до своїх обов'язків за договором, проте будь-яких позитивних змін з її боку не було. У зв'язку з чим позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд: розірвати договір довічного утримання, укладений 21 лютого 2005 року між [PERSON] та [PERSON]; припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; визнати право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]; зняти з реєстрації [PERSON] та її доньку - [PERSON], [INFO] з квартири [ADDRESS]; виселити [PERSON] та її доньку - [PERSON], [INFO] з квартири [ADDRESS]; передати [PERSON] квартиру [ADDRESS] протягом десяти днів з моменту набрання рішенням суду законної сили; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості по комунальним послугам в сумі 1190 грн., а також понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснила, що вона купила квартиру для онучки, оскільки сподівалася на її підтримку та допомогу. Весь час [PERSON] погано виконувала свої обов'язки за договором, до неї неможливо було додзвонитися, комунальні послуги, продукти харчування, ліки позивач купує за власні кошти. Часто відповідач приходила до позивача в нетверезому стані, грубо себе поводить. В останнє [PERSON] приходила 9 травня 2014 року, принесла два банани. Замість [PERSON] приходила її мати, але це було не часто. Позивач змушена була звертатися за допомогою до сусідів, а також приїжджала донька з м. Дніпропетровська. Позивач зауважила, що неодноразово розмовляла з відповідачем щодо її ставлення до неї, попереджала, що змушена буде розірвати договір довічного утримання, проте вона не реагувала. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснила, що її мати потребує постійного догляду, у зв'язку з чим і було укладено договір довічного утримання, проте [PERSON] не виконує взяті на себе обов'язки. Відповідач часто буває нетверезою, до неї неможливо додзвонитися. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Суду пояснила, що в неї маленька донька, тому не можливо розірвати договір довічного утримання. Відповідач зауважила, що ходила до бабусі, також часто приходила допомагати її мати. Якби вони за нею не доглядали, то вона би не жила тут 9 років. Востаннє була у позивача в травні 2014 року. Після того не приходила, оскільки позивач її не пускає. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 21 лютого 2005 року між [PERSON] (відчужувач) та [PERSON] (набувач) було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 152. Відповідно до умов договору [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], а [PERSON] взяла на себе обов'язок довічно повністю утримувати [PERSON], забезпечуючи її харчуванням, одягом, наглядом, необхідною допомогою та житлом, шляхом збереження за нею права безоплатного по життєвого проживання у відчужуваній квартирі. Вартість щомісячного матеріального утримання (харчування, одягу, догляду) сторонами не визначена. Виходячи з характеру правовідносин, що склалися між сторонами, до них необхідно застосовувати положення глави 57 Цивільного кодексу України. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] неналежно виконувала свої обов'язки за договором довічного утримання з огляду на те, що у відповідності до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України нею не надано достатнього доказів, які б підтверджували обставини виконання нею таких обов'язків. В судовому засіданні відповідач не змогла суду пояснити, в чому саме полягали її дії по догляду та утриманням бабусі, які речі, продукти харчування вона купляла та в якому обсязі, чим вона допомагала по господарству, разом з тим відповідач не заперечувала, що гроші на придбання продуктів харчування та оплату комунальних послуг надавала сама [PERSON]. Також відповідач суду пояснила, що вона не приходила часто до бабусі, оскільки працювала і в неї маленька дитина, а замість неї приходила її мати. Свідок [PERSON] суду також пояснила, що вона є матір'ю [PERSON] і вона ходила до [PERSON] замість доньки, оскільки та працювала та мала маленьку дитину. У вихідні дні [PERSON] ходила в магазин та в аптеку, купувала все необхідне. В останнє відповідач була у бабусі в травні 2014 року, а потім вона її до себе не пускала. Свідок [PERSON] суду пояснив, що йому відомо про те, що його сестра доглядала за [PERSON] лише з її слів та слів матері, особисто він не бачив, чи ходила сестра до бабусі чи ні і як часто. Лише одного разу приходив до [PERSON] забрати картоплю, яку купила мати і яка не влаштувала бабусю. Свідок [PERSON] суду пояснила, що мешкає по сусідству з [PERSON]. Вона розповідала, що хоче купити квартиру онучці [PERSON]. До листопада 2013 року бачила як до [PERSON] ходила відповідач та її мати, більше приходила [PERSON]. Після листопада 2013 року їх не бачила, оскільки її не була вдома в цей час. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює в сел.. Дніпровське дільничним близько 8 років. За цей час не бачив [PERSON] на території селища в нетверезому стані. В 2013 році до нього зверталася [PERSON] з проханням провести профілактичну бесіду з [PERSON] на предмет її неналежного ставлення до бабусі. [PERSON] стверджувала, що онука її ображає та погрожує їй. [PERSON] все заперечувала, жоден свідок не підтвердив цих обставин. Отже, показаннями свідків, які були допитані в судовому засіданні за клопотанням відповідача, не підтверджується, що [PERSON] належним чином виконувала обов'язки по утриманню [PERSON], а та обставина, що замість неї обов'язки по догляду та утриманню за бабусею виконувала мати відповідача не є підтвердженням належного виконання обов'язків саме [PERSON]. 21 травня 2013 року [PERSON] власноруч написала розписку про те, що зобов'язується дзвонити бабусі кожного дня та відповідати на телефонні дзвінки, мити бабусю раз в тиждень (а.с.12). Тим самим [PERSON] визнала факт неналежного виконання обов'язків за договором довічного утримання. Окрім того суд приймає до уваги, що згідно з довідкою лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини КЗ «Верхньодніпровський центр медико-санітарної допомоги» від 20 травня 2014 року [PERSON] потребує тривалого догляду (а.с.11). [PERSON] отримує пенсію у розмірі 1248 грн. 29 коп. (а.с.15). Отже, [PERSON] у зв'язку з похилим віком та станом здоров'я потребує постійного догляду та утримання, оскільки не може самостійно купувати необхідні ліки, продукти харчування, тощо. У зв'язку з чим нечасті візити [PERSON] до [PERSON], виходячи з суті договору довічного утримання, вимог розумності та справедливості, суд розцінює як неналежне виконання набувачем своїх обов'язків, що є підставою для розірвання договору довічного утримання. Згідно з ч. 1 ст. 756 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У зв'язку з чим суд вважає законним та обґрунтованими вимоги позивача про припинення права власності [PERSON] та визнання права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та повернення їй цього майна. Щодо позовних вимог про зняття з реєстрації [PERSON] та її доньки, їх виселення з квартири, передачу квартири з майном [PERSON], стягнення заборгованості по оплаті за комунальні послуги суд приходить до наступних висновків. Порядок зняття з реєстрації особи врегульовано ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», згідно з яким зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Відповідно до п. 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року № 1077, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Слід розрізняти поняття позбавлення права власності та припинення права власності на житлове приміщення. В даному випадку право власності [PERSON] на житлове приміщення припиняється у зв'язку з розірванням договору довічного утримання. [PERSON] у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, як власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно вимогу про позбавлення її права користування житловим приміщенням. Оскільки вимоги про визнання [PERSON] та її доньки такою, що втратили право користування житловим приміщенням не заявлялись, обставини, які можуть бути підставою для пред'явлення таких вимог судом не досліджувались, суд приходить до висновку про передчасність вимог позивача про зняття з реєстрації [PERSON] та її малолітньої доньки [PERSON]. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ про виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. При цьому втрата права користування житловим приміщенням може бути наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Разом з тим суд приймає до уваги, що згідно з відомостями Верхньодніпровського районного відділу Головного Управління Дніпропетровської області ДМС України від 4 вересня 2014 року [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] ще до укладення договору довічного утримання, а саме 23 листопада 2004 року. Відомості про реєстрацію в даній квартирі малолітньої [PERSON] відсутні (а.с.52). Отже, право на житло у [PERSON] виникло до набуття нею права власності на квартиру та не пов'язано з укладенням договору довічного утримання. У зв'язку з чим суд вважає вимоги позивача в цій частині необґрунтованими. Також суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми заборгованості по комунальним послугам, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Правовідносини щодо порядку надання та оплати комунальних послуг споживачам врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», згідно з яким відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Отже вимоги про стягнення заборгованості за обслуговування будинку та прибудункивої території, тепло-водопостачання та водовідведення можуть бути заявлені лише виконавцем або виробником таких послуг, а тому [PERSON] в даному випадку не є належним позивачем. З урахуванням встановлених судом обставин суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] до [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд приймає до уваги, що позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви до суду, а тому судові витрати, понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial