Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 1 жовтня 2011 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. У шлюбі, [INFO] року, народилася дитина - син [PERSON]. З січня 2013 року припинено шлюбні відносини з відповідачем і з того часу вони проживають окремо. Син проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідач працює охоронцем та отримує щомісячний дохід близько 2000 грн. На підставі вищевикладеного позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання заяви до суду до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав, проти стягнення аліментів не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну малолітню дитину - сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.5). Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні, що підтверджується довідкою Новомиколаївської селищної ради № 101 від 4 лютого 2015 року (а.с.3). Відповідач офіційно працевлаштований, має стабільну заробітну плату. Матеріальну допомогу на утримання сина надає не регулярно. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач є батьком малолітньої дитини, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі досягнуто не було, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що дитина мешкає разом із позивачем та потребує утримання, та те, що відповідач не надав суду доказів про наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків та про проведення з нього стягнень на утримання зазначених осіб. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 Сімейного кодексу України. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для задоволення заявлених позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 243 грн. 60 коп. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved