Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов'язання звільнити житлове приміщення. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником жилого будинку з надвірними будівлями, які знаходяться по [ADDRESS] Деражнянського району. Оскільки позивачка проживає в м. Києві, 8 серпня 2011 року вона уповноважила [PERSON] продати вказаний будинок з надвірними будівлями, видавши їй відповідну нотаріально посвідчену довіреність. Проте [PERSON] не вчинила дій щодо продажу будинку, а, самовільно зайнявши його, стала проживати у ньому зі своєю сім'єю без реєстрації. На неодноразові вимоги позивачки про звільнення будинку, котрий вона має намір продати, відповідачка відповіла відмовою, тому вона, вважаючи своє право порушеним, просить задовольнити її позов. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги, однак уточнив наведені в позовній заяві обставини. Зокрема, він пояснив, що відповідно до усної домовленості позивачка надала дозвіл [PERSON] на проживання у спірному будинку до вчинення його продажу, проте відтак відповідачка втратила право на таке проживання, оскільки купівля-продаж будинку не відбулася у зв'язку з недосягненням згоди щодо його ціни. В ході судового розгляду судом проведено заміну первісного відповідача [PERSON] належним відповідачем [PERSON] Останній позову не визнав і пояснив, що в серпні 2011 року між ним та позивачкою сталася домовленість про продаж йому позивачкою вказаного жилого будинку з надвірними будівлями за 7500 грн. Такі кошти ним були сплачені позивачці, після чого з дозволу останньої він разом зі своєю сім'єю зайняв спірний будинок, де проживає без реєстрації дотепер. Нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу будинку позивачка відмовилась, хоча обставини, які б перешкоджали цьому, відсутні, тому він просить відмовити в задоволенні позову. Залучена судом в якості співвідповідача [PERSON] позову не визнала із тих самих підстав, що й відповідач [PERSON] Вислухавши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Деражнянською державною нотаріальною конторою 22 грудня 2004 року, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 лютого 2005 року, номер 6522127, позивачка є власником жилого будинку з надвірними будівлями, які знаходяться по [ADDRESS] Деражнянського району. З'ясовано також те, що на виконання домовленості між позивачкою та відповідачем [PERSON] про купівлю-продаж вказаного житлового будинку, останній сплатив позивачці 7500 грн., про що видав їй розписку. Як стверджує представник позивачки, наведена сума коштів була авансом, оскільки ціна будинку складала 15000 грн., тому з огляду на те, що решту коштів відповідач [PERSON] позивачці не сплатив, вона відмовилась від укладення договору купівлі-продажу будинку. Судом приймаються такі доводи до уваги, оскільки вони з боку відповідачів нічим не спростовуються. Разом із тим, оглядом в судовому засіданні інвентарної справи на будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS] Деражнянського району, встановлено, що загальна його вартість станом на 2004 рік складала 15133 грн. Це, зокрема, підтверджується витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим Деражнянським ГМП «Інвентаризатор» 22 грудня 2004 року. Згідно із ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч.1 ст. 383, ст. 391 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 191 цього Кодексу житлові спори вирішуються відповідно до закону. Як підтверджується довідкою Новосілецької сільської ради Деражнянського району, виданою 17 жовтня 2014 року, [PERSON] проживає у спірному будинку без реєстрації разом зі своєю співмешканкою [PERSON] та двома її дітьми. Рішенням Деражнянського районного суду від 23 січня 2015 року, ухваленим у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу спірного будинку дійсним, в задоволенні позову відмовлено. Рішення набрало законної сили. Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку про те, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] проживають у належному позивачці жилому будинку без правових підстав, внаслідок чого право позивачки є порушеним, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved