Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до Одеської обласної ради, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - голова Одеської обласної ради Діденко Григорій Віталійович, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу. Позов обґрунтовано наступним. [PERSON] була призначена на посаду голови прес-служби Одеської обласної ради за строковим трудовим договором (контрактом) від 05 грудня 2019 року. Відповідно до пункту 5.2 Контракту, він може бути розірваний: після його закінчення; за згодою сторін; з інших підстав, передбачених законодавством. Відповідно до Додаткової угоди до Контракту № 2, Контракт діяв до 31 грудня 2026 року. Рішенням обласної ради від 18 грудня 2020 року № 14-VIII «Про затвердження структури та чисельності апарату обласної ради» були затверджені нова структура та чисельність апарату обласної ради, які вводилися в дію з 21 грудня 2020 року, відповідно до якого було скорочено посаду [PERSON] . 13 січня 2021 року [PERSON] , яка займала посаду працівника за контрактом прес-служби апарату обласної ради, отримала попередження про подальше припинення контракту у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Разом із попередженням про наступне припинення контракту від 13 січня 2021 року [PERSON] було запропоновано внести зміни до контракту, шляхом укладання додаткової угоди щодо виконання функціональних обов`язків консультанта відділу господарського забезпечення апарату обласної ради, на період відсутності основного працівника, що знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. 13 січня 2021 року [PERSON] написала заяву на ім`я голови обласної ради з проханням скоротити термін попередження про наступне припинення контракту та достроково розірвати контракт відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП з 15 січня 2021 року. У позовній заяві [PERSON] також наголошує стосовно недопущення звільнення одинокої матері за наявності дитини віком до 14 років. [PERSON] у позовній заяві також зазначає, що відповідачем були порушені вимоги статті 492 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме не були запропоновані усі наявні вакантні посади. Позивачем у позовній заяві також наголошується про відсутність зміни в організації виробництва і праці, та про відсутність скорочення чисельності або штату працівників. Розпорядженням голови обласної ради від 15 січня 2021 року № 03/2021-КР [PERSON] , яка працювала в апараті обласної ради за контрактом, була звільнена у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України та розірвано контракт від 05 грудня 2019 року (зі змінами). [INFO] в трудову книжку [PERSON] було внесено відповідний запис про звільнення. Також позивачем до суду було надано довідку Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» на підтвердження того, що [PERSON] працює фахівцем із зв`язків з громадськістю і пресою з 01 червня 2021 року і по теперішній час. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Встановлено десятиденний строк з дня отримання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків, а саме сплати судового збору. 22 березня 2021 року до суду надійшла виправлена позовна заява, а також надано квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2021 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 25 травня 2021 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2021 року було виправлено описку у першому абзаці вступної частини ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2021 року. У судове засідання 25 травня 2021 року з`явилися позивачка та її представник. Інші учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Судове засідання відкладено на 19 липня 2021 року. 15 липня 2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача, в якому відповідач зазначив, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Тому скорочення чисельності або штату може бути самостійними причинами звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Саме роботодавець визначає доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Тому оскарження працівниками рішень про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників не є належним способом захисту, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою, - такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 у справі № 451/706/18. Також у відзиві відповідач наголошує, що чинним законодавством не встановлено обов`язку роботодавця звертатися з пропозицією про переведення до працівника лише при попередженні про наступне звільнення. Тобто, роботодавець має право звертатися до працівника з пропозицією про переведення й протягом усього строку попередження, якщо на підприємстві з`являються нові вакансії (наприклад, при звільненні працівників інших категорій). Разом із попередженням про наступне припинення контракту від 13 січня 2021 року відповідачем було запропоновано [PERSON] внести зміни до контракту, шляхом укладання додатково угоди щодо виконання функціональних обов`язків консультанта відділу господарського забезпечення апарату обласної ради, на період відсутності основного працівника, що знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Проте, 13 січня 2021 року позивачкою було написано заяву на ім`я голови обласної ради з проханням скоротити термін попередження про наступне припинення контракту та достроково розірвати контракт відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП з 15 січня 2021 року. Відповідач у візиві на позовну заяву звертає увагу суду, що прийнявши рішення подати заяву з проханням скоротити термін попередження про наступне припинення контракту та достроково розірвати контракт, у такий спосіб [PERSON] позбавила себе права на отримання наступних пропозицій щодо зайняття наявних вакантних посад та самостійно обмежила себе у праві особистого вибору вакантної посади, яка б відповідала її кваліфікації. У судове засідання 19 липня 2021 року з`явилися позивачка та її представник, представник відповідача. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - голова Одеської обласної ради Діденко Г. В. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце сповіщалася належним чином. По справі оголошено перерву до 27 жовтня 2021 року. У період з 30 серпня 2021 року по 20 вересня 2021 року суддя Свячена Ю.Б. знаходилася у щорічній відпустці. У судове засідання 27 жовтня 2021 року з`явилися позивачка та її представник, представник відповідача. Позивачка та її представник позовну заяву підтримали у повному обсязі та просила її задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Одеської обласної ради, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - голова Одеської обласної ради Діденко Григорій Віталійович про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Приймаючи рішення по даній справі суд виходив із такого. Судом встановлено, що рішенням обласної ради від 18 грудня 2020 року № 14-VIII «Про затвердження структури та чисельності апарату обласної ради» були затверджені нова структура та чисельність апарату обласної ради, які вводилися в дію з 21 грудня 2020 року, відповідно до якого було скорочено посаду позивачки. 13 січня 2021 року [PERSON] , яка займала посаду працівника за контрактом прес-служби апарату обласної ради, отримала попередження про подальше припинення контракту у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), що підтверджується її підписом на зазначеному документі. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органу у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Тому скорочення чисельності або штату може бути самостійними причинами звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Саме роботодавець визначає доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Тому оскарження працівниками рішень про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників не є належним способом захисту, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою, - такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 у справі № 451/706/18. Водночас за наявності обставин, визначених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП, розірвання трудового договору проводиться з обов`язковим додержанням передбаченого статтею 492 КЗпП України порядку вивільнення працівників, відповідно до якого їх попереджають про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. Одночасно роботодавець пропонує працівникові роботу на тому самому підприємстві, в тій самій установі, організації відповідно до професії чи спеціальності, а за відсутності роботи - іншу. Разом із попередженням про наступне припинення контракту від 13 січня 2021 року [PERSON] було запропоновано внести зміни до контракту, шляхом укладання додатково угоди щодо виконання функціональних обов`язків консультанта відділу господарського забезпечення апарату обласної ради, на період відсутності основного працівника, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення нею п`ятирічного віку та на час відсутності у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю працівника за контрактом. Від зазначеної пропозиції позивачка відмовилась, що підтверджується її підписом. 13 січня 2021 року позивачкою власноручно було написано заяву на ім`я голови обласної ради з проханням скоротити термін попередження про наступне припинення контракту та достроково розірвати контракт відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП з 15 січня 2021 року. На підставі заяви про розірвання контракту розпорядженням голови обласної ради від 15 січня 2021 року № 03/2021-КР [PERSON] , яка працювала в апараті обласної ради за контрактом, було звільнено у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України та розірвано контракт від 05 грудня 2019 року (зі змінами). [INFO] в трудову книжку [PERSON] було внесено відповідний запис про звільнення. Стосовно вирішення питання про те, чи мала змогу обласна рада виконати вимоги статті 492 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, необхідно виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота на тому ж підприємстві, в установі, організації. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 492 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Також під час вивільнення керівник підприємства має право в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї менш кваліфікованого працівника. Про таку можливість згадано у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». Встановлено, що після зміни в організації виробництва і праці в апараті обласної ради було ліквідовано структурний підрозділ прес-служба апарату обласної ради і утворено відділ комунікації з громадськістю апарату обласної ради. За результатами аналізу основних функцій наведених підрозділів встановлено, що вони у більшості відрізняються за функціоналом та напрямами діяльності. Суд дійшов висновку, що чинним законодавством не встановлено обов`язку роботодавця звертатися з пропозицією про переведення до працівника лише при попередженні про наступне звільнення. Тобто, роботодавець має право звертатися до працівника з пропозицією про переведення й протягом усього строку попередження, якщо на підприємстві з`являються нові вакансії (наприклад, при звільненні працівників інших категорій). Проте, 13 січня 2021 року позивачкою було написано заяву на ім`я голови обласної ради з проханням скоротити термін попередження про наступне припинення контракту та достроково розірвати контракт відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП з 15 січня 2021 року. Позивач не був позбавлений чи обмежений у доступі до правової допомоги для можливості належної оцінки наслідків власних дій щодо написання зави про звільнення за власним бажанням. Тобто, якщо працівник установи звертається із проханням (у письмовій формі) звільнити його за пунктом 1 статті 40 КЗпП до закінчення строку попередження про розірвання трудового договору через скорочення штату, то роботодавець має задовольнити таку вимогу. Судом встановлено, що у наведених обставинах, через заяву працівника щодо скорочення строку попередження та звільнення, роботодавець був позбавлений можливості запропонувати працівнику всі інші можливі для переведення посади. Прийнявши рішення подати заяву з проханням скоротити термін попередження про наступне припинення контракту та достроково розірвати контракт, у такий спосіб позивач позбавив себе права на отримання наступних пропозицій щодо зайняття наявних вакантних посад та самостійно обмежив себе у праві особистого вибору вакантної посади, яка б відповідала його кваліфікації. Отже, з боку Одеської обласної ради було повністю дотримано вимог статті 492 КЗпП України та вжито усіх можливих заходів задля переведення працівника у випадку фактичного скорочення займаної працівником посади в межах компетенції та відповідно до чинного законодавства України. У зв`язку із тим, що позивач на теперішній час є працевлаштованим на підприємстві КП «Теплопостачання міста Одеси» та отримує заробітну плату, не вбачається можливим вирішення позовних вимог у заявленому вигляді. Уточнення позовних вимог від позивача не надходило. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 цієї статті, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України). Згідно ч.ч.1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, перевіривши доводи позовної заяви та повно і всебічно дослідивши всі наявні докази, суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача відбулось без порушень, а тому, позовна заява не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed