Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат на суму заборгованості по аліментах 6640,54грн. за період з квітня 2015 року по грудень 2015 року у розмірі 1475,68грн., інфляційних втрат на пеню за прострочення сплати аліментів 31 179,71грн. за період з квітня 2015 року по грудень 2015 року у розмірі 7143,94грн., інфляційних втрат на суму заборгованості за виконавчим листом від 03.09.2013 року №2/466/1742/13 у загальній сумі 1092,08грн. у період з січня 2014 року по грудень 2015 року у розмірі 235,89грн., інфляційних втрат на суму заборгованості за виконавчим листом від 17 грудня 2013 року про стягнення 2 000,00грн. на відшкодування моральної шкоди у період з червня 2014 року по грудень 2015 року у розмірі 432,00грн. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що у Шевченківському ВДВС ЛМУЮ знаходяться матеріали трьох виконавчих проваджень за виконавчим листом від 18 лютого 2015 року про стягнення з [PERSON] на її користь заборгованості по аліментах у розмірі 6440,54грн. та пені в розмірі 31179,71грн., виконавчим листом від 03.09.2013 року №2/466/1742/13 про стягнення з [PERSON] в її користь боргу у загальній сумі 1092,08грн., а також виконавчим листом від 17 грудня 2013 року про стягнення 2000,00грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідач злісно ухиляється від виконання рішень судів та не сплачує жодних боргів, які він має перед нею. Вказані кошти підлягають індексації відповідно до ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення». У зв'язку з наведеним вона звернулася в суд з позовом. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, давши пояснення аналогічні тим, що вказані у позові. Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила повністю, мотивуючи це тим, що рішенням апеляційного суду Львівської області від 09.02.2015 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по аліментах в розмірі 6440,54грн. та пеню в розмірі 31179,71коп. Ще 25 березня 2015 року відповідачем сплачено у користь позивачки аліментів на суму 3038,00грн., що підтверджується відповідною квитанцією. Упродовж наступних місяців 2015 року по мірі своїх можливостей він сплачував заборгованість по аліментах у тих сумах, що дозволяв матеріальний стан. Станом на 23.02.2016 року заборгованість по сплаті аліментів 6545,75грн. погашена повністю, що підтверджується відповідними квитанціями. Тому вважає, що немає жодних правових підстав щодо стягнення інфляційних втрат за весь період на всю суму заборгованості, оскільки така погашалася частково. Також вважає, що немає жодних правових підстав для нарахування інфляційних втрат на суму пені по аліментах, на суму відшкодування моральної шкоди та вартості комунальних послуг. Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно виконавчого листа № 2-154/11, 2/466/6/14, виданого Шевченківським районним судом м. Львова 18.02.2015р, стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] 6440,54грн. заборгованості по аліментах і 31179,71грн. пені. Згідно виконавчого листа № 466/3567/13ц, 2/466/1742/13, виданого Шевченківським районним судом м. Львова 02.07.2013р., стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] 862,67 грн. в порядку регресу на відшкодування вартості комунальних послуг та 229,41 грн. судового збору, всього 1092,08грн. Згідно виконавчого листа № 1328/10322/12, 2/466/846/13, виданого Шевченківським районним судом м. Львова 17.12.2013р., стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] 2 000,00 грн. моральної шкоди. Як вбачається з листа начальника Шевченківського ВДВС ЛМУЮ від 08.04.2016р. станом на 08.04.2016р. заборгованість [PERSON] перед [PERSON] по виконавчих провадженнях становить: 1 092,08 грн., 2 000,00 грн. Встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачкою по аліментах становила 6440,54грн. 24.03.2015р. видано Шевченківським районним судом м.Львова виконавчий лист на стягнення цієї заборгованості. В добровільному порядку своєчасно ці заборгованість сплачена не була. Відтак, суд вважає обґрунтованою вимогу позивачки про проведення індексації заборгованості по аліментах за період з квітня 2015р. по грудень 2015р. включно. При обчисленні індексації суд приймає до уваги здійснені відповідачем виплати в часткове погашення заборгованості по аліментах та проведений відповідачем розрахунок інфляційних втрат на суму 619,18грн. Розрахунок позивачки суд до уваги не бере, оскільки в ньому часткова сплата заборгованості не врахована і до розрахунку бралися суми з врахуванням індексації за попередній місяць. Відповідно до абзацу 4 п. 7.1 Постанови Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються. При цьому обов'язок сплатити суму неустойки (штрафу, пені) за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень частини першої статті 509 ЦК, а отже відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин статті 625 ЦК України. Відтак, немає жодних правових підстав щодо стягнення інфляційних втрат на суму пені по аліментах у розмірі 31179,71 гривень. Суд вважає безпідставним застосування ст.625 ЦК України у разі невиконання рішення суду про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.2 статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення стаття 625 ЦК регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч.3 статті 11 ЦК, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Також слід зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія ч.2 ст.625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням моральної шкоди. Відповідно до виконавчого листа, виданого на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 02.07.2013р., [PERSON] в порядку регресу зобов'язаний сплатити в користь [PERSON] на відшкодування вартості оплачених комунальних послуг 862,67грн. та 229,41грн. судових витрат. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Тому суд вважає, що на цю суму заборгованості слід нарахувати інфляційні втрати відповідно до розрахунку позивачки в сумі 235грн.89коп. У зв'язку із частковим задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню в користь позивачки судові витрати в розмірі 275,00 грн. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial