Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до Люботинської міської ради Харківської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], Харківського відділення ОДПІ ГУДФС в Харківській області про визнання права власності за набувальною давністю та скасування свідоцтва. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, зазначених в уточненій позовній заяві та враховуючи обставини, встановлені під час судового розгляду. Відповідач [PERSON] направила до суду письмові пояснення, в яких вказала своє ставлення до позовних вимог [PERSON] Від Люботинської міської ради Харківської області на адресу Люботинського міського суду надійшов лист, в якому просили розглядати справу у відсутності їх представника, за наявними у справі документами відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами, підтверджуються наданими суду доказами, та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з довідки КП «Люботинське БТІ» від 30 червня 2017 року за вих. № 169 житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстрований в 15/50 частин за Державною податковою інспекцією на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою держнотканторою Харківського району Харківської області від 05 травня 1998 року, реєстровий № 2-641; 24/50 частки за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою держнотканторою Харківського району Харківської області від 06 листопада 2009 року, реєстровий № 1-1028; за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 11/100 на підставі рішення народного суду Харківського району від 03 грудня 1962 року (а.с.13, 35-37). Приймаючи за підставу рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради народних депутатів від 09 жовтня 1990 року позивач зайняла 15/50 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] Позивачка [PERSON] разом з двома неповнолітніми дітьми з 1990 року проживала в 15/50 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та на протязі 27 років мешкає в будинку по теперішній час. За час проживання позивач власними силами, за власні кошти для потреб своєї родини здійснювала капітальний ремонт помешкання, займалася його утриманням, покращенням умов для проживання, провела воду та телефон. Той факт, що [PERSON] мешкає в 15/50 частках зазначеного будинку підтверджується актами за підписами членів квартального комітету від 27 лютого 2014 року та 27 квітня 2017 року, актами підписаними сусідами позивачки про проведені ремонтні роботи (а.с.11,12, 20,21). Відповідно до листа Люботинської міської ради від 05 серпня 2016 року, житловий будинок, розташований за адресою: вул. Клавдії Шульженко,22 не перебуває у комунальній власності (а.с.24). Крім того, за даними довідки Люботинського комунального житлового ремонтно -експлуатційного підприємства Люботинської міської ради, вищевказаний будинок на їх балансі не перебуває (а.с.34). Враховуючи, що право власності на будинок за позивачем не оформлено, то вона не може зареєструватися за вказаною адресою, що вбачається із наданої відповіді міської ради. Позивачем до матеріалів справи надано документ, що підтверджують сплату комунальних послуг, договори на забезпечення електропостачання, водопостачання, телефонних послуг, витрати на будівельні, ремонтні роботи (а.с.60-89) В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що вона користується 15/50 частиною домоволодіння та просить визнати визнання за нею право власності на 15/50 часток домоволодіння. Обставини, які вказувала в позовній заяві позивачка, підтвердили, допитані в судовому засіданні в якості свідків: [PERSON] та [PERSON], які попередженні про кримінальну відповідальність та не зацікавлені в результаті розгляду справи, так які є не родичами сторін по справі. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України в редакції 2003 року особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним Кодексом. Як встановлено судом позивач мешкає в зазначеному будинку, доглядає за ним з 1990 року по теперішній час та за весь цей час ніхто не заявляв про свої права на 15/50 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 8 прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2001 року. Таким чином, на день звернення до суду загальний час добросовісного, відкритого, безперервного володіння, доглядання та користування позивачем 15/50 частинами житлового будинку складає 16 років та 9 місяців, що відповідає вимогам ст. 344 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, тому позивач змушена звернутися до суду. На підставі ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що відповідно до вимог чинного Цивільного кодексу України, відумерла спадщина може бути власністю територіальної громади,якою не є податкова адміністрація, тому 15/50 часток будинку за адресою: [ADDRESS] не можуть бути власністю Харківської ОДПІ ГУДФС України в Харківській області, а свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого Другою держнотканторою Харківського району Харківської області від 05 травня 1998 року, реєстровий № 2-641 слід визнати недійсним. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі аналізу досліджених судом по справі доказів, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити повністю. Судові витрати судом не стягуються з позивача, оскільки вона сплатила судовий збір в повному обсязі при зверненні з позовом до суду.

Outcome: approved