Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розділ спільного майна подружжя, визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що вона перебуває з [PERSON] у шлюбі, який 26 вересня 1987 року зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Виконавчого комітету Словянської міської ради. Від шлюбу мають двох дітей: одну малолітню дитину [PERSON], 30 січня 2014 року та одну повнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. За період шлюбу ними з відповідачем за спільні кошти та спільною працею зведено та введено в експлуатацію житловий будинок № 152 по вулиці Свободи в місті Словянську Донецької області. Права власності на зазначений будинок оформлено на відповідача. Будинок за номером 152 по вулиці Свободи в місті Словянську Донецької області відповідач отримав у спадок від своєї бабусі. Однак через непридатність будинку до проживання ними було його зруйновано та на його місці збудовано новий будинок. Новий будинок ними було фактично зведено до 05 серпня 1992 року. При цьому ними було отримано дозвіл на його знесення та зведення нового будинку про що свідчить Рішення виконкому Словянської міської ради від 28 червня 1992 року «Про дозвіл будівництва нових будинків замість старих, непридатних для житла». Відповідно до п. 42 Постанови Кабінету Міністрів України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 року № 1127 для державної реєстрації права власності на індивідуальні ( садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські ( присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року подаються: 1) технічний паспорт на об»єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об»єкту нерухомого майна адреси. Вищий спеціалізований суд України у своєму Листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування зазначив, що громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючи документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно ( самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючи документи. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, \~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 62 Сімейного кодексу України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст. 70 Сімейного кодексу України, \~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, на підставі ст.ст. 60, 70 Сімейного кодексу України, їй в зазначеному будинку належить 1/2 його частина. Однак, питання щодо розподілу спільного сумісного майна відповідач вирішувати не бажає. Відповідно до ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Стаття 71 Сімейного кодексу України визначає наступні способи та порядок поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя: \~ 1. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. 2. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. 3. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. 4. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. 5. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Їх діти: [PERSON] та [PERSON] та двоє її дітей, їх онуків, зареєстровані в спірному будинку та проживають з нею. Вважає, що судом може бути ухвалено рішення, яким житловий будинок № 152 по вулиці Свободи в місті Словянську Донецької області має бути визнаний їх, її та [PERSON], спільною власністю подружжя. Здійснити розподіл житлового будинку № 152 по вулиці Свободи в місті Словянську Донецької області, який є їх, її та [PERSON], спільною сумісною власністю, визнавши за нею, [PERSON], право особистої власності на житловий будинок № 152 по вулиці Свободи в місті Словянську Донецької області, стягнувши з неї на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості, яка відповідає 1/2 частці вартості житлового будинку № 152 по вулиці Свободи в місті Словянську Донецької області в розмірі 49800,00 грн. Просить суд визнати домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами № 152 по вулиці Свободи в місті Словянську Донецької області їх, її та [PERSON], спільною сумісною власністю подружжя та здійснити розподіл домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами № 152 по вулиці Свободи в місті Словянську Донецької області, який є їх, її та [PERSON], спільною сумісною власністю, визнавши за нею, [PERSON], РНОКПП [NUMBER] право особистої власності на домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами № 152 по вулиці Свободи в місті Словянську Донецької області. До судового засідання позивач [PERSON] не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 15 грудня 2016 року від позивача надійшла Заява, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі та задовольнити її позовні вимоги ( а.с. 32). Відповідач - [PERSON] до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 15 грудня 2016 року від відповідача надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги [PERSON] ( а.с. 35). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розділ спільного майна подружжя, визнання права власності на нерухоме майно підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 1987 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Виконавчого комітету Словянської міської ради. Від шлюбу мають двох дітей: одну малолітню дитину [PERSON], 30 січня 2014 року та одну повнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. За період шлюбу [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти та спільною працею зведено та введено в експлуатацію домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами № 152 по вулиці Свободи в місті Словянську Донецької області. Права власності на зазначене домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами оформлено на відповідача [PERSON] ( а.с. 8-13). Будинок за номером 152 по вулиці Свободи в місті Словянську Донецької області відповідач отримав у спадок від своєї бабусі. Однак через непридатність будинку до проживання ними було його зруйновано та на його місці збудовано новий будинок. Новий будинок ними було фактично зведено до 05 серпня 1992 року. При цьому ними було отримано дозвіл на його знесення та зведення нового будинку про що свідчить Рішення виконкому Словянської міської ради від 28 червня 1992 року «Про дозвіл будівництва нових будинків замість старих, непридатних для житла». Вказані обставини в судовому засіданні сторони підтвердили. Відповідно до п. 42 Постанови Кабінету Міністрів України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 року № 1127 для державної реєстрації права власності на індивідуальні ( садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські ( присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року подаються: 1) технічний паспорт на об»єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об»єкту нерухомого майна адреси. Вищий спеціалізований суд України у своєму Листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування зазначив, що громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючи документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно ( самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючи документи. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, \~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 62 Сімейного кодексу України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст. 70 Сімейного кодексу України, \~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, на підставі ст.ст. 60, 70 Сімейного кодексу України, [PERSON] та [PERSON] в зазначеному домоволодінні належить по 1/2 його частини. Відповідно до ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Стаття 71 Сімейного кодексу України визначає наступні способи та порядок поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя: \~ 1. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. 2. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. 3. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. 4. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. 5. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У відповідності зі ст. 70 Сімейного кодексу України кожній зі сторін на праві власності належить 1/2 частина зазначеного майна. Оскільки вартість спільного майна подружжя домоволодіння з господарськими та побьутовими будівлями та спорудами складає згідно Висновку зі Звіту з оцінки майна 99600,00 грн, то у відповідності до ст. 70 Сімейного Кодексу України частина кожного з подружжя складає 49800,00 грн. ( а.с. 14) . У відповідності до ч.1 ст. 356 ЦК України „ Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У відповідності до ст. 365 ЦК України „Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3)спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. В судовому засіданні встановлено і підтверджено сторонами, що теперішнього часу між ними склалися такі стосунки, що подальше спільне користування вказаним домоволодінням з господарськими та побутовими будівлями та спорудами неможливе. У відповідності до п.17 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» «Розглядаючи позови, повязані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 6074 Сімейного кодексу України (далі СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Для визначення члена сімї можуть використовуватись їх ознаки, наведені у статті 3 СК, статті 1 Закону України від 07 квітня 2011 року № 3206-VI «Про засади запобігання і протидії корупції»; квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»); майно, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, відповідно до закону (стаття 6 Закону України від 15 травня 2003 року № 742-IV «Про особисте селянське господарство»). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Частка субєкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини». У відповідності до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 4 квітня 1991 року „Про судову практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, зі змінами і доповненнями , передбаченими постановами Пленуму Верховного Суду України 25 грудня 1992 року № 13 і від 25 травня 1998 року №15 перебачено, що „ В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, при відсутності згоди власника, що виділяється,зобовязати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обовязковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що спільне користування домоволодінням з господарськими та побутовими будівлями та спорудами №152 по вул. Свободи у місті Словянську позивачем і відповідачем є неможливим, оскільки між позивачем і відповідачем склалися неприязні відносини, припинення права власності [PERSON] на 1/2 частину домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами №152 по вул. Свободи в місті Словянську Донецької області не заподіє істотної шкоди інтересам Сень о.В., оскільки за його згодою позивачем [PERSON] сплачено йому до ухвалення судового рішення грошову компенсацію за приналежну йому 1/2 частку домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами. ( а.с. 36 ), проти задоволення позову відповідач [PERSON] не заперечує, також не заперечує проти припинення його права власності на ? частину домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, то суд приходить до висновку, що на підставі усих вищевказаних доказів, позовні вимоги [PERSON] про розділ спільного майна подружжя і визнання права власності на нерухоме майно підлягають задоволенню. У відповідності до ч.2 ст. 365 ЦК України „Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як вбачається з Розписки [PERSON] від 13 грудня 2016 року, саме 13 грудня 2016 року до ухвалення судового рішення ним отримано від позивача [PERSON] грошову компенсацію за приналежне йому майно - 1/2 частину домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами №152 по вул. Свободи в місті Слов»янську Донецької області ( а.с. 36 ). На підставі викладеного,

Outcome: approved