Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду з позовом до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав у відношенні неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO]. В обгрунтування позову позивач посилається на те, що з вона, [PERSON], має дитину - сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. 07.06.2003 вона уклала шлюб з [PERSON], про що зроблено актовий запис № 42 в книзі реєстрації актів про шлюб 07.06.2003 Солоницівською селищною радою Дергачівського району Харківської області. 23.12.2010 шлюб між ними розірвано на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області, що підтверджується рішенням суду, копія якого додається. Фактично разом із [PERSON] вони однією сімєю ніколи не мешкали, після народження дитини, останній нею не цікавився, будь-якої допомоги не надавав. Вона з дитиною мешкала у своїх батьків, оскільки відповідач створив такі умови, які перешкоджали не тільки спільному мешканню, але й належному вихованню дитини. Відповідач вчинював протиправні дії стосовно її та дитини, у звязку з чим були відкриті кримінальні справи. Також декілька разів притягався до відповідальності за хуліганство та інші протиправні дії повязані із зловживанням наркотичними засобами, що підтверджується витягом з сайту «Судова влада» та копією вироку. З 2015 року вона мешкає разом із сином за новою адресою, оскільки створила іншу сімю, уклала шлюб з [PERSON], згідно свідоцтва про шлюб. Вона, її син [PERSON] та чоловік [PERSON] мешкають разом за адресою: 08130, [ADDRESS], де й зареєстровані. На даний час її син навчається в «Петропавлівсько-Борщагівській загальноосвітній школі І ступеня» (08130 , Київська область, с. Чайки, вул. Валерія Лобановського, 21, корпус 3). Згідно довідки №22 від 23.06.2017, батько [PERSON] учня 4-а класу [PERSON] на протязі навчального року 2016-2017 не приходив до школи, не відвідував батьківські збори, не цікавився шкільним життям сина, згідно довідки з навчального закладу. Всі витрати по навчанню та фізичному розвитку дитини несе вона з чоловіком [PERSON]. Протягом всіх цих років відповідач знає де та з ким мешкає дитина, знає її телефон, але існуванням та життям сина зовсім не цікавиться, не відвідує дитину, не знає навіть як дитина виглядає зовнішньо, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не приймає участі у підготовки до самостійного життя. Будь-яких перепон відповідачу для спілкування з дитиною вона не чинила. Всі значущі свята в житті дитини: дні народження, перший дзвоник у школі, закінчення учбового року, Новорічні свята, Різдво, День святого Миколая, Пасха тощо, відповідач залишає без уваги до дитини. Ані спілкування, ані відвідувань, ані подарунків для дитини від відповідача, як батька, син не отримував. Відповідач добровільно не надавав і не надає, ніякої матеріальної допомоги протягом всього часу, він не приймає участі у вихованні дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Відповідач не сприяє доступу дитини до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Дитина не бачила протягом всього часу життя свого батька, знає про його наявність, але не проявляє інтересу до нього через відсутність інтересу відповідача до її особи. Дитина усвідомлює, що відповідач для неї є невідомою, чужою людиною. Абсолютна байдужість до дитини з боку відповідача негативно впливає на її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, сприйняття батька як рідної людини та людини, яка несе за неї відповідальність та повинна бути підтримкою та опорою у житті. Відповідачем порушені всі канони спорідненості, батьківської відповідальності. У відповідності з ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування її та дітей і з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дітей з батьком, то ці обставини свідчать про те, що він не бажає виконувати, відносно дітей батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Відсутність батьківської турботи по відношенню до своїх дітей суперечить нормам статей 150,155 Сімейного кодексу України та статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», де чітко визначено, що батьки зобовязані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, готувати їх до самостійного життя. Відповідач свідомо ухилився від виховання дитини [PERSON], [INFO], свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. Наведені вище обставини підтверджують, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, протягом багатьох років не цікавиться життям сина, матеріальної допомоги йому не надає. При цьому необхідно врахувати, що відповідач, маючи реальну можливість виконувати обов'язки по вихованню сина, навмисно не виконував ці обов'язки. Прошу також врахувати тривалість такого ухилення, що відповідач не піклується про розвиток свого сина, його навчання, не надає йому матеріальну допомогу, хоча об'єктивно мав таку можливість. За таких обставин, з метою захисту інтересів дитини та подальшого забезпечення їй належних умов виховання в родині та всебічного розвитку дитини, вона просить суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітньої дитини [PERSON]. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити , справу розглядати по суті за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій позов визнав у повному обсязі, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав та просив розглядати справу за його відсутності. Представник третьої особи служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області у судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій позов визнає у повному обсязі та надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], просив розглядати справу по суті за його відсутності. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] народилася 18 квітня 1983 року в смт Солоницівка Дергачівського району Харківської області, згідно паспорту громадянина України серія МТ № 398793, виданого 18 серпня 2015 року Дергачівським РВ ГУДМС України в Харківській області. З 07 червня 2003 року, позивач перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON], зареєстрованому в Солоницівській селищній раді Дергачівського району Харківської області за актовим записом № 42. 23 грудня 2010 року рішенням Дергачівського районного суду Харківської області шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серія І - ВЛ № 070394, видане Солоницівською селищною радою Дергачівського району Харківської області за актовим записом № 24. 19 травня 2015 року позивач вступила в шлюб з [PERSON], зареєстрований в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, згідно свідоцтва про шлюб виданого 19 травня 2015 року. З 2015 року позивач разом з сином [PERSON] та чоловіком [PERSON] мешкають разом за адресою: 08130, [ADDRESS], де й зареєстровані. На даний час син позивача [PERSON] навчається в «Петропавлівсько-Борщагівській загальноосвітній школі І ступеня» (08130 , Київська область, с. Чайки, вул. Валерія Лобановського, 21, корпус 3), згідно довідки №22 від 23.06.2017, батько [PERSON] учня 4-а класу [PERSON] на протязі навчального року 2016-2017 не приходив до школи, не відвідував батьківські збори, не цікавився шкільним життям сина, згідно довідки з навчального закладу. Всі витрати по навчанню та фізичному розвитку дитини несе позивач з чоловіком [PERSON]. Відповідач добровільно не надавав і не надає, ніякої матеріальної допомоги протягом всього часу, він не приймає участі у вихованні дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Відповідач не сприяє доступу дитини до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Дитина не бачила протягом всього часу життя свого батька, знає про його наявність, але не проявляє інтересу до нього через відсутність інтересу відповідача до її особи. Дитина усвідомлює, що відповідач для неї є невідомою, чужою людиною. Абсолютна байдужість до дитини з боку відповідача негативно впливає на її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, сприйняття батька як рідної людини та людини, яка несе за неї відповідальність та повинна бути підтримкою та опорою у житті. Відповідачем порушені всі канони спорідненості, батьківської відповідальності. Відповідач [PERSON] абсолютно не виконує обовязки, що покладені законом на нього, як на батька по відношенню до своєї дитини, матеріально сина не забезпечує. Відсутність батьківської турботи по відношенню до своєї дитини суперечить нормам статей 150,155 Сімейного кодексу України та статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», де чітко визначено, що батьки зобовязані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх духовний та моральний розвиток, навчання. Створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, готувати їх до самостійного життя. Верховний Суд України у Постанові Пленуму № 3 від 30.03.2007 зазначив, що: ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч .І-2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»: виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини служба у справах дітей Дергачівської районної адміністрації Харківської області та винесено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні його неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO]. Згідно п.2 ст.164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обовязків щодо виховання дитини, є однією з підстав позбавлення батьківських прав. Матеріальної допомоги на утримування сина відповідач у добровільному порядку не надає. Згідно\~ст.180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2\~ст. 182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ст.183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки відповідач по справі повністю ухиляється від виховання та забезпечення своєї неповнолітньої дитини, то суд вважає за можливе позбавити [PERSON]батьківських прав у відношенні сина [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх видів його заробітної плати щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у звязку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 150, 155, 164, 165, 180-183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved