Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому зазначила, що 27.06.2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося з причини різних поглядів на спосіб життя та відсутності взаєморозуміння і довіря. Шлюбно-сімейні відносини припинені з червня 2015 року. Спору щодо поділу спільного сумісного майна не має. Дитина після розірвання шлюбу залишається проживати із позивачем. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання їхньої дитини не надає. На підставі викладеного вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, проте надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та підтримала позовні вимоги. Строк для примирення їй не потрібен. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. Строк для примирення йому не потрібен. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із копією свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД № 092647, виданого 27 червня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] та [PERSON] 27 червня 2009 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 271. Прізвище дружини після одруження [PERSON]. Згідно із копією свідоцтва про народження серії 1-ЕД № 166975, виданим 08 грудня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] народився 26 листопада 2009 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 1090. Батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]. Враховуючи те, що відповідач є батьком [PERSON], який є його неповнолітньою дитиною та залишається проживати із позивачем, а також те, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, сторони не бажають примиритися і строк для примирення їм не потрібен, суд вважає, що позов в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог знайшли своє обґрунтування в ході судового засідання, у звязку із чим позов в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів підлягає задоволенню. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача державного мита при реєстрації розірвання шлюбу в органах реєстрації цивільного стану суд зазначає наступне. Із системного аналізу норм Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 із змінами та доповненнями, Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21 січня 1993 року № 7-93 із змінами та доповненнями, Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 р. № 1064 із змінами та доповненнями, вбачається, що жодним із перелічених вище нормативних актів не покладено обовязку по сплаті державного мита при реєстрації розірвання шлюбу на одного із подружжя. Отже, за загальним правилом сплата державного мита при реєстрації розірвання шлюбу здійснюється подружжям спільно, або одним із подружжя за взаємною згодою сторін. Позивачем не наведено жодного обґрунтування того, чому саме відповідач повинен самостійно нести витрати по сплаті державного мита при реєстрації розірвання шлюбу. Більш того, жодним із перелічених вище нормативних актів взагалі не передбачено сплати державного мита при реєстрації розірвання шлюбу за рішенням суду, у звязку із чим у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача державного мита при реєстрації розірвання шлюбу належить відмовити. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Приймаючи до уваги вимоги ч. 1 та ч. 3 ст. 88 ЦПК України, положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 копійок, а також стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених позивачем судових витрат у розмірі 121 грн. 80 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial