Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в особі свого представника, адвоката [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги (а.с.15) із зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на період навчання у розмірі 1/4 частки від усього його доходу щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення позивачкою 23 років. У судове засідання сторони не зявились. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі за участю представника [PERSON], позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.24). Представник позивача - адвокат [PERSON] не зявилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд без її участі, позовні вимоги позивачки просить задовольнити (а.с.25). У судове засідання відповідач не зявився, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи до суду не надав, був повідомлений належним чином. Відповідно до ч.1 ст.77\~ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає і не знаходиться. Відповідно до ст.ст.74-75 ЦПК України\~- відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв або клопотань про перенесення розгляду справи до суду від відповідача не надійшло, суд, відповідно до вимог ст.ст.169, 224\~ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. У звязку з неявкою всіх сторін по справі, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивач є донькою відповідача та третьої особи, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). З 01.09.2016 року позивач [PERSON] навчається в «Запорізькому національному технічному університеті IV рівня акредитації», з терміном навчання до 30.06.2020 року, що підтверджується довідкою № 183 від 03.02.2017 року (а.с.8). Згідно з Договором №227-1 від 15.08.2016 року про надання освітніх послуг, позивач навчається на денній формі навчання, яке є платним (а.с.9). Крім того позивач [PERSON] проживає у гуртожитку, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.10), проживання у гуртожитку є платним. Позивач весь свій вільний час присвячує навчанню та не має можливості працевлаштуватися та матеріально себе забезпечувати, тому потребує допомоги обох батьків. Позивачку утримує її мати третя особа по справі та сплачує вартість навчання та проживання у гуртожитку, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.11,12). Мати позивача третя особа [PERSON] працює, однак отримує невелику заробітну плату, що підтверджується довідкою з місця роботи (а.с.13). У позивача на утриманні, крім старшої доньки, є і молодші діти: син - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про склад сімї (а.с.14). Доказів, що відповідач надає позивачу матеріальну допомогу на навчання, в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст.198 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надати. Згідно ч.1\~ст.199 СК України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим вимагають матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23-літнього віку, за умови, що вони мають можливість надавати таку матеріальну допомогу. Статтею 200 Сімейного кодексу України\~передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. Зазначена норма передбачає, що суд самостійно визначає розмір аліментів, який вважає необхідним призначити на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання при цьому суд повинен обовязково врахувати вимоги можливість надання такого утримання другим з батьків. При цьому при визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину яка продовжує навчання, судом положення ч.2 ст.182 СК України - не застосовується, тому мінімальний розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина - законом не встановлюється. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на навчання у розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно починаючи з дати звернення до суду з позовною заявою є обґрунтованими у звязку з чим, в цій частині, підлягають задоволенню. Однак, вирішуючи питання щодо терміну до якого необхідно призначити стягнення аліментів на навчання, суд дійшов наступного: Представник позивача у позовних вимогах, які підтримує позивач, просить суд стягувати з відповідача аліменти на навчання до досягнення позивачем 23 (двадцять трьох) років, однак, суд не може погодитися з такими вимогами, оскільки відповідно довідки №183 від 03.02.2017 року з навчального закладу, навчання позивача триває до 30.06.2020 року (а.с.8). Станом на день закінчення навчання, позивачу виповнюється 21 (двадцять один) рік. Згідно приписів ч.2 ст.199 СК України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання, доказів, що позивач продовжить навчання після 30.06.2010 року суду не надано, а отже суд вважає необхідним вимоги позивача в цій частині задовольнити частково та призначити стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на навчання до дати зазначеної у довідці №183 від 03.02.2017 року «Запорізького національного технічного університету IV рівня акредитації», тобто до 30.06.2020 року. Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Крім того, згідно ч.3\~ст.88 ЦПК України, у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд, з урахуванням вимог п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та ч.3 ст.88 ЦПК України вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь держави розмір судового збору, який становить 640 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial