Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON], який в подальшому уточнила, в якому просила суд: зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS], шляхом припинення дії, яка порушує право, а саме - руйнування паркану; стягнути з [PERSON] на її користь 2578 грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 25000 грн. 00 коп. завданої неправомірними діями відповідача моральної шкоди. В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що вона є власницею земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Поряд з її земельною ділянкою знаходиться земельна ділянка відповідача. В 2013 році, користуючись правом власності на вказану вище земельну ділянку вона намагалася оновити паркан, який позначає межу, на межі старого паркану, однак відповідач не вказуючи причин зруйнував цей паркан, завдавши їй при цьому матеріальних збитків та моральної шкоди, яка виразилася в тривалому нервуванні, сильних психічних і моральних переживаннях, що відобразилося на її здоров'ї. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав зазначених в письмових запереченнях (а.с. 133-135). Представник третьої особи у судове засідання не з'явився. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представника позивача та відповідача, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач є власницею земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі - продажу від 01.10.2012 року. (а.с.9-11). В судовому засіданні представник позивача також як і позивач у своєму позові, зазначив, що даний спір виник в результаті того, що позивач встановила паркан на межі її земельної ділянки та земельної ділянки відповідача, а останній, не погоджуючись з цим зруйнував вказаний паркан. Відповідач не заперечував той факт, що розібрав, встановлений позивачем паркан, однак наголосив, що він його не руйнував, вказане також відобразив в своїх письмових запереченнях, крім того зазначив, що позивач встановила паркан на належній йому земельній ділянці. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Для повного та всебічного розгляду справи, судом було задоволено клопотання позивача та призначена по справі судова будівельно-технічна експертиза. Відповідно до висновку експертизи №09/03 від 17.07.2015 року (149-150): при візуальному обстеженні встановлено, що по суміжній межі між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] довжиною 13,10 м встановлена огорожа з профільованих листів на бетонному цоколі. Із слів [PERSON] остання частина забору довжиною 20,10 м, яка йшла до огорожі з боку дороги, зруйнована [PERSON] Фактична ширина земельної ділянки [ADDRESS] від огорожі до суміжної межі із земельною ділянкою [ADDRESS] складає 6,98 м., що свідчить про те, що встановлена [PERSON] огорожа між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] знаходиться в межах земельної ділянки [ADDRESS] та не виходить на земельну ділянку[ADDRESS]. Для визначення проходження суміжної межі відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 12.01.1999 р. експерт виходив із зіставлення фактичної ширини та площі земельної ділянки [ADDRESS] і ширини та площі земельної ділянки [ADDRESS] відповідно державного акту. У судовому засіданні експерт Шевчук А.М. підтримала наданий нею висновок по експертизі. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було зруйновано паркан, встановлений позивачем між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS]. Із матеріалів справи вбачається, що понесені позивачем витрати на встановлення вказаного паркану становлять 2578,00 грн., що підтверджується товарним чеком від 14.06.2013 року (а.с. 19). Як було встановлено експертом, встановлена [PERSON] огорожа між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] знаходиться в межах земельної ділянки [ADDRESS] та не виходить на земельну ділянку [ADDRESS]. Однак, чи вийшла встановлена [PERSON] огорожа за межі земельної ділянки [ADDRESS] не має визначального значення для вирішення спору між сторонами, оскільки чинним законодавством не передбачено такий спосіб захисту прав, як самоправне руйнування паркану. Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 152 Земельного Кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких перешкод його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, не заборонених законом, способів. В ч. 2 ст. 108 ЗК України, зокрема зазначається, що власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У відповідності до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимг позивача в частині зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] шляхом припинення дії, яка порушує право, а саме руйнування паркану; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2578,00 грн. завданих матеріальних збитків. Статтею 23 ЦК України передбачено, право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач не надала суду жодних належних та допустимих доказів того, що внаслідок дій відповідача їй було завдано фізичних та душевних страждань, або втрат немайнового характеру або була принижена честь, гідність чи ділова репутація. З огляду на вищевикладене вимога [PERSON] про стягнення моральної шкоди є необґрунтованою і недоведеною. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь поззивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial