Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповдальністю «ТЕРНОФІШ» про розірвання трудового договору. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до наказу № 52 від 12 листопада 2012 року прийнята на роботу у ТзОВ «ТЕРНОФІШ» на посаду старшого бухгалтера. Згідно наказу № 2 від 10.09.2013 р. вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною з 10.09.2013р. 09.07.2014 р. їй видано листок непрацездатності згідно якого підприємство повинно виплатити допомогу по вагітності та пологах. Однак, по даний час відповідні виплати не здійснені, оскільки позивачка не може знайти фактичне місце знаходження даної юридичної особи. Окрім того, вона має намір розірвати трудовий договір та влаштуватися на іншу роботу, проте через відсутність запису у трудовій книжці про звільнення з попереднього місця праці не може цього зробити. Вона неодноразово зверталася зі скаргами в інспекцію з питань праці з приводу порушення своїх трудових прав, однак вони не дали результату. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися. Представником позивача подано до суду клопотання про підтримку позову, та розгляд справи у їхній відсутності. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розляду справи шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в судове засідання представника не скерував, у визначений судом строк не подав відзиву на позов. Тому, на підставі ч.1\~ст.280 ЦПК України\~суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, про що в судовому засіданні проголосив протокольну ухвалу. Дослідивши докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що що відповідно до наказу № 52 від 12 листопада 2012 року позивачка прийнята на роботу у ТзОВ « ТЕРНОФІШ» на посаду старшого бухгалтера. На підставі укладеного трудового договору у трудову книжку серії АХ № 278116 [PERSON] внесено відповідний запис № 23 від 12 листопада 2012 року (а.с.5). Згідно наказу № 2 від 10.09.2013 р. позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною з 10.09.2013 р. 09.07.2014 р. позивачці видано листок непрацездатності, відповідно до якого ТзОВ «ТЕРНОФІШ» повинно виплатити їй допомогу по вагітності та пологах. Однак, встановити місцезнаходження даної юридичної особи або її фактичної адреси їй не вдалося. Згідно відповіді Державної інспекції України з питань праці на звернення [PERSON] ТзОВ «ТЕРНОФІШ» перебуває на обліку ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Київі з 10.02.2014 р., однак за місцем реєстрації відсутнє та відповідно до ст. 17 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» рекомендовано вирішувати дане питання в судовому порядку (а.с. 7). Відповідно до\~ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, вільний вибір виду діяльності. Згідно із\~ст. 22 КЗпП України, відповідно до\~Конституції України\~будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Статтею 43 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. В\~статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплено, що ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обовязкову працю. Відповідно до п.4 ч.1\~ст.36 КЗпП України\~підставами припинення трудового договору є, в тому числі, розірвання трудового договору з ініціативи працівника на підставі\~ст.38 КЗпП України. Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що своєю бездіяльністю, яка виразилася у не виданні наказу про звільнення і у нерозірванні трудового договору з позивачкою, відповідачем були порушені її трудові прав, зокрема право бути звільненою із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця роботи на власний розсуд, порушені права позивача підлягають судовому захисту, а позов задоволенню. На підставі наведеного та,

Outcome: approved