Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Автозаводського районного суду м.Кременчука з позовом до ТОВ «Ключове рішення» про визнання правочину недійсним та повернення безпідставно набутих грошових коштів. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 01.03.2010 року між нею та ТОВ «Ключове рішення» був укладений попередній договір № 511_1_1, відповідно до якого ТОВ «Ключове рішення» зобов'язалося у строк до 01.01.2020 року продати їй жиле приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу вона як покупець, з моменту підписання попереднього договору щомісячно повинна сплачувати ТОВ «Ключове рішення» грошові кошти в сумі 1170 грн. щомісячно до укладення договору. 01.03.2010 року між нею та ТОВ «Ключове рішення» також був укладений договір оренди № 511_1_1. За вказаним договором квартира [ADDRESS] була передана їй для проживання. На виконання умов попереднього договору в період з 11.03.2010 року по 12.04.2014 року позивач щомісячно перераховувала відповідачу грошові кошти. Загальна сума перерахованих ТОВ «Ключове рішення» коштів становить 73110 грн. 24.04.2014 року позивач отримала лист ТОВ «Ключове рішення» від 16.04.2014 року, згідно якого її повідомлено про необхідність звільнення орендованої квартири в зв'язку з тим, що договір оренди втратив чинність 28.02.2012 року. 12.05.2014 року вона звільнила орендоване приміщення. Вважає, що відповідач ввів її в оману, обіцяючи їй подальший продаж квартири та проживання на умовах оренди у квартирі [ADDRESS]. Враховуючи те, що попередній договір № 511_1_1 від 01.03.2010 року нотаріально не посвідчений, не зареєстрований та не відповідає встановлений формі, позивач просила суд визнати його недійсним і стягнути з відповідача сплачені нею на виконання цього договору кошти в сумі 73110 грн. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав, визначених в позовній заяві. Надав суду письмові пояснення. Зазначив, що попередній договір повинен бути укладений у такій же самій формі, яка встановлена для основного договору. В свою чергу, форма договору купівлі-продажу квартири є письмова, договір підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Так як попередній договір нотаріально не посвідчений, не зареєстрований та не відповідає встановленій формі, його необхідно вважати недійсним, а відтак відповідач має повернути позивачу кошти в сумі 73110 грн. оскільки в разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Представник відповідача ТОВ «Ключове рішення» - Бордюг С.Д. в задоволенні позову просив відмовити, посилався на письмові заперечення. Пояснив, що форма правочину може бути усною і письмовою. Спірний попередній договір укладено в письмовій формі, тобто у формі, яка встановлена для основного договору. Нотаріальне посвідчення та державна реєстрація цього правочину не є обов'язковими. При укладенні попереднього договору було дотримано норми цивільного законодавства, в зв'язку з чим відсутні правові підстави для визнання його недійсним. Наголошував на тому, що надані відповідачем докази спростовують твердження позивача про перерахування ТОВ «Ключове рішення» на виконання умов попереднього договору коштів в сумі 73110 грн. Надав суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог [PERSON], у якій зазначив, що сторони уклали спірний попередній договір у березні 2010 року, в зв'язку з чим сплинув трьохрічний строк у межах якого позивач могла звернутися до суду з вимогою про захист свого права. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.03.2010 року між ТОВ «Ключове рішення» (продавець) та [PERSON].(покупець) було укладений попередній договір № 511_1_1. Пунктами 1, 2, 5 даного договору визначено, що продавець зобов'язується на умовах, зазначених у цьому договорі, у строк до 01.01.2020 року продати покупцю, а покупець зобов'язується купити у продавця жиле приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Сторони зобов'язуються не пізніше 01.01.2020 року укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вказаного житлового приміщення. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу та в забезпечення виконання свого зобов'язання, щодо виконання попереднього договору покупець, з моменту підписання попереднього договору сплачує продавцю грошову суму в розмірі 1170 грн. щомісячно до укладення договору. Пунктом 4 попереднього договору визначено істотні умови договору купівлі-продажу. Відповідно до п.7 договору, особи, що підписали попередній договір, стверджують один одному та повідомляють усім зацікавленим особам, що: у момент укладання цього договору вони усвідомлювали (і усвідомлюють) значення своїх дій і могли (можуть) керувати ними; розуміють природу цього правочину, свої права та обов'язки за договором; при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які мали б істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладається ними у відповідності зі справжньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску; договір укладається на вигідних для сторін умовах; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним). На момент розгляду справи судом жодна із сторін попереднього договору не зверталася до іншої сторони з вимогою про його розірвання. 01.03.2010 року між [PERSON] та ТОВ «Ключове рішення» також був укладений договір оренди № 511_1_1. За вказаним договором квартира [ADDRESS] була передана [PERSON] для проживання, однак в п.7.1 даного договору не конкретизовано на який саме строк його укладено. Листом № 1604/14-01 від 16.04.2014 року ТОВ «Ключове рішення» повідомило [PERSON] про втрату чинності вищевказаного договору оренди та необхідність звільнення орендованої квартири. 12.05.2014 року позивач звільнила орендоване приміщення. Вказане не заперечувалося сторонами в судовому засіданні. В ході розгляду справи судом встановлено, що 11.07.2014 року ТОВ «Ключове рішення» здійснило продаж квартири [ADDRESS] [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] З пояснень представника позивача слідує, що [PERSON] зрозуміла що її права порушені відповідачем з моменту отримання листа ТОВ «Ключове рішення» від 16.04.2014 року про необхідність звільнення орендованої квартири, оскільки вона дотримувалась умов попереднього договору і на його виконання сплачувала відповідні щомісячні платежі. Відповідач в свою чергу не мав наміру укладати з нею основний договір і не повернув отримані від неї кошти. З метою захисту своїх інтересів вона, проаналізувавши зміст попереднього договору, вважає за необхідне ставити вимогу про визнання даного договору недійсним та повернення сплачених за ним коштів. Статтею 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена,- у письмовій формі. Договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі (ст. 657 ЦК України). Відповідно до ст.ст.203, 205, 209-210 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вичинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ст.10 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених ст.61 цього Кодексу. Згідно п.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши зміст спірного попереднього договору, норми чинного законодавства, які регулюють вказані правовідносини, суд приходить до висновку, що при укладенні договору не було порушено вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними. З огляду на те, що відповідач не виконав в повному обсязі умов попереднього договору № 511_1_1 від 01.03.2010 року, оскільки 11.07.2014 року здійснив реалізацію квартири [ADDRESS] [PERSON], суд вбачає порушення прав та інтересів позивача діями відповідача. Враховуючи, що порушені права позивача не можуть бути відновлені шляхом визнання недійсним попереднього договору, суд вважає що позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх інтересів. Таким чином, суд відмовляє [PERSON] в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed