Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилається на те, що з відповідачем зареєстрували шлюб 28.05.2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Хустського РУЮ за а/з №108. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу позивачка зазначає ті обставини, що вони є людьми різних характерів, поглядів на життя, шлюб та сім'ю. Між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили повагу один до одного. Вважає, що подальше спільне проживання є недоцільним. Діти проживають біля позивачки та знаходяться на повному її утриманні. На забезпечення дітей потрібні значні кошти і позивачка не в змозі самостійно його здійснювати. Відповідач ніякої допомоги на утримання дітей не надає, хоча не має інших утриманців. В добровільному порядку домовитися про сплату аліментів з відповідачем не вдається. Просить суд шлюб, укладений з відповідачем розірвати, стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 1/3 частині всіх видів заробітку, але не менш 30% від прожиткового мінімуму до досягнення дітьми повнолітнього віку. Прізвище після розірвання шлюбу просила залишити їй «[PERSON]», а також залишити неповнолітніх дітей на вихованні та утриманні біля неї. Крім цього просила стягнути з відповідача понесені судові витрати. В судове засідання позивачка [PERSON] подала заяву, в якій просила провести розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі доручення, подала до суду заяву в якій просила суд розглядати справу у її відсутності та відсутності відповідача. Позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку визнала та не заперечила щодо їх задоволення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про шлюб та копій свідоцтв про народження дітей вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28.05.2005 року, який зареєстровано у відділ реєстрації актів цивільного стану Хустського РУЮ Закарпатської області за актовим записом №108. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO] Через відносини, які склалися між сторонами, їхній шлюб носить формальний характер, вони є людьми різних характерів та поглядів на життя, відсутня повага один до одного. Враховуючи вищевикладене, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти його розірвання, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Майнового спору позивачкою не заявлено. Згідно довідки №710/02-22 від 22.07.2016 року, виданої виконавчим комітетом Хустської міської ради, неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачкою. Відповідач зобов'язання по утриманню дітей належно не виконує. При розгляді даної справи, встановлено, що відповідач працює в Хустській стоматологічній поліклініці на посаді техніка зубного на повний робочий день. Тому, з врахуванням встановлених у судовому засіданні доказів про наявність у відповідача постійного місця праці, розміру заробітної плати, яку отримує відповідач, його участь в утриманні та забезпеченні дітей, суд вважає позовні вимоги у цій частині обґрунтованими, оскільки існують підстави для визначення розміру стягуваних аліментів і їх призначення у частковому відношенні відповідно до ст.183 СК України з вирахуванням 1/3 частини з усіх видів заробітку та доходів наявних у відповідача. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов'язків. Такий обов'язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей у частковому відношенні відповідно до ст.183 СК України з вирахуванням 1/3 частини з усіх видів заробітку та доходів наявних у відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину. Прізвище позивачці після розірвання шлюбу залишити «[PERSON]». Неповнолітніх дітей сторін залишити на утриманні та вихованні біля матері. Судові витрати по справі в частині вимог про стягнення аліментів підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved