Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який було не однократно уточнено та просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: м. Одеса, вул. Новгородська 26-Г та стягнути з відповідачки судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власницею 32/100 частини житлового будинку № 26-Г по вул. Новгородська в м. Одесі, відповідно договору дарування від 27 лютого 2004 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого 18 березня 2004 року комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості». Інші 68/100 часток, належали [PERSON] (32/100 частини житлового будинку) та [PERSON], [PERSON] (в рівних частках кожному, 9/25 частини житлового будинку). 07 липня 2006 року [PERSON] подарував [PERSON] належну йому 41/50 частину домоволодіння по вулиці Новгородській №26-Г, в місті в [PERSON]. Вказане підтверджується договором дарування від 07 липня 2006 року посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] Отримавши в дар майно, [PERSON] провів державну реєстрацію права власності за номером 22723365169, розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на обєкт нерухомого майна з реєстраційним номером 12991929 спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та зареєстрував [PERSON] за вказаною адресою як члена своєї родини. 16 лютого 2015 року Апеляційний суду Одеської області постановив нове рішення, яким заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2006 року та додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2006 року, скасував, та відмовив в задоволенні позову [PERSON] до Одеської міської ради, третя особа КП «ОМБТІ та РОН» про визнання права власності й зобовязання зареєструвати. 14 липня 2015 року заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси визнано недійсним договір дарування 41/50 частин домоволодіння по вулиці Новгородській №26-Г, в місті Одесі, що був укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №8-2715. 25 листопада 2015 року заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси задоволені позовної вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення. Таким чином, позивач вважає, що [PERSON], яка була зареєстрована та проживала разом із [PERSON], як член його родини, втратила таке право після визнання недійсним договору дарування 41/50 частин домоволодіння по вулиці Новгородській №26-Г, в місті Одесі, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, але про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи на боці відповідачки [PERSON] позов не визнала, та пояснила суду, що 16.03.2004 року [PERSON] подарував своєму синові - [PERSON] 32/100 житлового будинку з надвірними спорудами під номером 26-Г по вул. Новгородській в м. Одесі. Договір дарування було посвідчено 16.03.2004 року державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] 25 березня 2004 року право приватної власності [PERSON] на 32/100 вказаного житлового будинку було зареєстроване комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» та записано в реєстрову книгу № 227 на стор. 168 за реєстровим №23365. В подальшому, на частині земельної ділянки, яка примикала до частини будинку [PERSON] та яку він використовував особисто, він самовільно побудував прибудову гараж із другим поверхом загальною площею 79 кв. м. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2006 року за [PERSON] було визнано право власності на самочинно збудовану прибудову та зобовязано КП «ОМБТІ та РОН» зареєструвати рішення суду. В подальшому, 07.07.2006 року [PERSON] подарував свою частину будинку [PERSON], який цілком обґрунтовано зареєстрував на своїй приватній власності членів своєї родини. Дійсно, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2015 року за апеляційною скаргою [PERSON] заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2006 року було скасоване та в позові [PERSON] було відмовлено. Але, предметом судового розгляду і Малиновського районного суду м. Одеси, і Апеляційного суду Одеської області (про що суд сам вказав в своєму рішенні) в даній справі стали позовні вимоги [PERSON] стосовно самовільно побудованого житлового будинку, а не 32/100 частини житлового будинку, яку йому подарував батько та яка була зареєстрована за ним у встановленому законом порядку. Таким чином, [PERSON] має повне право надати для проживання [PERSON] та членам його родини свою частину житлового будинку. Заслухавши пояснення сторін, які приймали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власницею 32/100 частини житлового будинку № 26-Г по вул. Новгородська в м. Одесі, відповідно договору дарування від 27 лютого 2004 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого 18 березня 2004 року комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості». Інші 68/100 часток, належали [PERSON] (32/100 частини житлового будинку) та [PERSON], [PERSON] (в рівних частках кожному, 9/25 частини житлового будинку). [PERSON] придбав у власність 32/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами на підставі Договору дарування, який було посвідчено 16.03.2004 року державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] 25 березня 2004 року право приватної власності [PERSON] на 32/100 вказаного житлового будинку було зареєстроване комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» та записано в реєстрову книгу № 227 на стор. 168 за реєстровим №23365. В подальшому, [PERSON] на частині земельної ділянки, яка знаходилася у нього в фактичному користуванні, самочинно побудував прибудову гараж з другим поверхом, загальною площею площею 79 кв. м. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2006 року за [PERSON] було визнано право власності на самочинно збудовану прибудову та зобовязано КП «ОМБТІ та РОН» зареєструвати рішення суду. 07 липня 2006 року [PERSON] подарував [PERSON] належну йому 41/50 частину домоволодіння по вулиці Новгородській №26-Г, в місті в [PERSON], про що був укладений відповідний договірдарування від 07 липня 2006 року, посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] провів державну реєстрацію права власності за номером 22723365169, розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на обєкт нерухомого майна з реєстраційним номером 12991929 спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2015 року за апеляційною скаргою [PERSON] заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2006 року було скасоване та в позові [PERSON] було відмовлено. Але, рішення Апеляційного суду Одеської області стосується тільки відмови у визнанні права власності на самочинно збудовану третьою особою прибудови. Право приватної власності [PERSON] на 32/100 домоволодіння №26-Г по вул. Новгородська в м. Одесі, набуте ним на підставі договору дарування і зареєстроване за ним у встановленому діючим на той час законодавством порядку, не було предметом розгляду судом апеляційної інстанції. 07 квітня 2015 року рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно, №20560376 внесено запис про скасування державної реєстрації для внесення запису про скасування державної реєстрації права власності за номером 22723365169, розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на обєкт нерухомого майна з реєстраційним номером 12991929 спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 14 липня 2015 року заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси визнано недійсним договір дарування 41/50 частин домоволодіння по вулиці Новгородській №26-Г, в місті Одесі, що був укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №8-2715. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (реституція). Таким чином, заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2015 року, на яке посилається позивач, також підтверджує право власності третьої особи на частину домоволодіння вулиці Новгородській №26-Г, в місті Одесі. Суд критично ставиться до заяви представника позивача про те, що до цього часу будь-якого порядку користування домоволодінням у сторін немає. Як видно із довідки вих. № 1721 Фон від 15.06.2006 року КП «ОМБТІ та РОН»(організації, яка на той час єдина мала право здійснювати технічну інвентаризацію домоволодінь), станом на 2006 рік домоволодіння під номером 26-Г по вул. Новгородській в м. Одесі було фактично поділено між трьома співвласниками, кожному належала частина будинку з прилеглою територією та надвірними спорудами. Як встановлено в судовому засіданні і не заперечувалося представником позивача, відповідач зареєстрована та проживає на частині будинку, що належить на праві приватної власності [PERSON] Представник третьої особи не заперечує проти того, щоб [PERSON] й подалі була би зареєстрована та користувалася тією частиною будинку, яка належить третій особі, будь-яких вимог стосовно усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням або виселення власник до [PERSON] не предявляє. Твердження представника позивача що [PERSON] заважає [PERSON] користуватися її частиною житлового будинку не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Оскільки сторона позивача, як передбачено ст. ст. 10 та 60 ЦПК України, не довела обставин, на які вона посилалася як на підставу для задоволення позову, тобто не доведені обставини та підстави втрати [PERSON] права на користування житловим приміщенням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed