Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує наступним. 19.03.2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравцов Олександр Олександрович вчинено виконавчий напис № 404 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «ПРАЙМАЛЬЯНС» заборгованості по кредитному договору № 20073318 від 18.12.2013 р. за період з 29.01.2019 року по 31.01.2020 рік, що в загальному становить 42\~706,18 грн. та витрати нотаріуса за вчинення виконавчого напису 400 грн. Позивач зазначає, що вказаний виконавчий напис стягувач пред`явив до виконання до приватного нотаріуса виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. та в порядку його виконання державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 61966573. \~Позивач по справі вважає, що виконавчий напис № 404, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцов О.О. є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вчинений з численним порушенням законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню. Зокрема позивач вказує на те, що всупереч Постанови КМУ від 29.06.1999 року № 1772 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідачем для вчинення виконавчого напису не подано документів, які б підтверджували безспірність заборгованості по кредитному договору. Також позивач вказує на те, що між позивачем [PERSON] та АТ «ОТП банк» було укладено Договір № 20073318 від 18.12.2013 р. на суму 3000 грн. на строк по 18.12. 2015 року зі сплатою 15% річних. Разом з тим виконавчим написом пред`явлено до стягнення борг по нарахованим відсоткам за період з 29.01.2019 рік по 31.01.2020 рік, тобто поза межами дії кредитного договору, строк якого закінчився 18.12. 2015 року. У позові також зазначено, що вчиняючи виконавчий напис нотаріус не перевірив факт, що кінцевим терміном повернення кредиту є 18.12. 2015 року, відтак саме з цієї дати у Банку виникло право вимоги за № 20073318 від 18.12.2013 р, тому на момент вчинення виконавчого напису( 19.03. 2020 рік) всупереч ст.88 Закону України «Про нотаріат» минуло більше трьох років з моменту виникнення права вимоги щодо стягнення заборгованості по кредиту. На підставі викладеного вище позивач просить суд визнати таким, що не підлягає до виконання виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцов О.О., зареєстрований в реєстрі за № 404 від 19.03.2020 року. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 03.06.2020 року в даній справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 08.12.2020 року в даній справі за заявою представника позивача [PERSON] вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого напису № 404, виданого 19.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцов Олександром Олександровичем. Згідно правил ч. 6 ст.\~19\~ЦПК\~України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.\~274\~ЦПК\~України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Суд констатує, що відповідачу було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «ПРАЙМАЛЬЯНС» скористався своїм правом на відзив, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю з підстав, викладених у змісті відзиву від 10.07.2020 року. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравцов О.О. не скористався правом на подання до суду відзиву на позов, заяв про відкладення судового розгляду до суду не подав. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Разом з тим представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. З огляду на те, що відповідачем надано відзив на позов та додані всі докази по справі, позивач просить провести розгляд справи без його участі, тому суд вважає за можливе розглянути позов на основі наданих сторонами письмових доказів. У відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши зміст позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. 19.03.2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравцов Олександр Олександрович вчинено виконавчий напис № 404 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «ПРАЙМАЛЬЯНС» заборгованості по кредитному договору № 20073318 від 18.12.2013 р. за період з 29.01.2019 року по 31.01.2020 рік, що в загальному становить 42\~706,18 грн. та витрати нотаріуса за вчинення виконавчого напису 400 грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватного нотаріуса виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В відкрито виконавче провадження № 61966573 згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.05.2020 року. Позивач по справі вважає, що виконавчий напис № 404, що вчинений приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Кравцов О.О.є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вчинений з численним порушенням законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню. За загальним правилом статей\~15,\~16 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої\~статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). \~\~Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. \~Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). \~Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі Перелік). \~\~Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~глава 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. \~Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. \~\~Згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. \~Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення\~грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. \~\~Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У пункті 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. \~Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. \~\~На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). В даному конкретному випадку суд вважає за необхідне застосувати постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року Справа №\~305/2082/14-ц Провадження № 14-557 цс 19, в якій зазначено, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Відтак, надавши правову оцінку доводам сторони позивача в розрізі вищенаведеного законодавства суд встановив наступне. Зі змісту оскаржуваного виконавчого напису судом встановлено, що в такому з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «ПРАЙМАЛЬЯНС» заборгованості по кредитному договору № 20073318 від 18.12.2013 р. за період з 29.01.2019 року по 31.01.2020 рік, що в загальному становить 42\~706,18 грн. Разом з тим з наданої позивачем копії кредитного договору № 20073318 від 18.12.2013 р. вбачається, що сторонами визначено строк дії договору по 18.12. 2015 рік, тобто в даному випадку заборгованість по відсотках нарахована та стягнута за період, коли строк дії кредитного договору закінчився. Відповідно до частини першої статті\~1048\~та частини першої статті\~1054 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований\~лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу\~визначеного договором\~строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця\~нараховувати передбачені\~договором проценти\~за кредитом\~припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною\~другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС у справі №444/9519/12 від 28.03.2018 року. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат»\~ суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Суд приходить до переконання, що станом на дату вчинення оскаржуваного виконавчого напису у приватного виконавця не було доказів безспірної заборгованість [PERSON] перед стягувачем, адже стягувач ставив вимогу про стягнення заборгованості, що нарахована після закінчення строку дії кредитного договору. Відтак суд вважає, що позивач у встановленому законом порядку спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису могла бути іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення. Крім того суд акцентує увагу на тому, що статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови\~вчинення виконавчих\~написів.\~Відповідно до\~приписів цієї\~статті нотаріус\~вчиняє виконавчі\~написиза умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. В даному випадку суд повторно констатує, що сторонами кредитного договору встановлено строк його дії по 18.12. 2015 рік, тобто саме з цього часу у стягувача виникло право вимоги за кредитним договором. Разом з\~тим оспорюваний\~виконавчий напис\~вчинено 19.03.2020\~року,\~тобто більш\~ніж через\~чотири роки\~з дня\~виникнення права\~вимоги,\~що суперечить\~положенням ст.\~88\~ Закону України «Про нотаріат». Окрім того суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що згідно вимог ст. 55 ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Тому в даному випадку для ТзОВ «Фінансова\~компанія «ПРАЙМАЛЬЯНС»\~як правонаступника\~АТ «ОТП\~банк»усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу його , як правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст.\~15,\~16,\~18 ЦК України, ст. ст.\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Як розяснено у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14, під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до положень ст. ст. 13, 76, 80, 81\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). Оцінюючи належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності,\~враховуючи те,\~що стороною\~відповідача не\~спростовано наведені\~у позові\~доводи щодо\~відсутності безспірності\~заборгованості при\~винесенні оскаржуваного\~виконавчого напису,\~а також\~доводи,\~щодо \~винесення оспорюваного\~виконавчого напису\~поза\~межами \~ трьох\~років з\~дня виникнення\~права вимоги\~, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем за подання даного позову у розмірі 840.80 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 420.40 грн.

Outcome: approved