Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту пошкодження здоров'я в результаті профілактичних щеплень. В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] здоровою дитиною. 20 квітня 1980 року в пологовому будинку було зроблено щеплення БЦЖ, внаслідок якого почалися виділення з пупка та очей. Під час виписки з пологового будинку застережень проти профілактичних щеплень не було. Далі розвивалася нормально, турбувало лише виділення з очей. 18 серпня, 9 жовтня, 27 листопада були зроблені щеплення АКДС. Після чого було підвищення температури, біль в голові. Оглянув лікар та було зроблено запис «встановлена можливість енцефологічної реакції після АКДС». Після цього лікувалася в неврологічному відділенні № 6 м. Дніпропетровськ, проте епікрізи не збереглися. Тоді і дізналися, що заявник після щеплення перенесла енцефаліт, наслідки якого лікує все життя. 18 червня 1996 року було змінено діагноз з «наслідків енцефаліту» на «наслідки дитячого церебрального паралічу». 12 листопада 2004 року було виявлено «лікворну кісту в череві мозочка». Проте все одно була ІІІ група інвалідності на 1 рік. 7 грудня 2005 року було відмовлено у безстроковій групі інвалідності внаслідок чого почалася депресія. З 6 лютого 2006 року по 23 травня 2006 року оскаржувались рішення МСЕК та її було направлено в Український Державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності. Загальна комісія інституту визначила ІІІ групу інвалідності безстроково, але 20 травня 2006 року в інституті стався нервовий зрив, і її, не перевіривши записи, було виписано та рекомендовано нагляд психіатра за місцем проживання. 18 лютого 2010 року заявник народила дитину. Через «лікворну кісту», зазначає заявник, вона не може логічно мислити, має запаморочення, головні болі, менопаузу, підвищення температури тіла, припинення лактації, алергічний риніт. В наслідок перенесеного в ранньому віці поствакцинального енцефаліту потрібно щорічно лікуватися і реабілітуватися. Заявник зазначає, що без психологічної підтримки вона не здатна заробити собі на життя. [PERSON] вважає, що вона стала інвалідом дитинства безстроково внаслідок нещасного випадку при виконання державної програми вакцинації, а лікарі ще більше пошкодили здоров'я. Встановлення факту пошкодження здоров'я після профілактичних щеплень необхідно заради майбутнього сина та для подальшого правильного лікування. Якби змінили діагноз, то МСЕК переглянула б справу і можливо змінила групу інвалідності на ІІ, а встановлення нещасного випадку дозволить переглянути пенсійну справу та поставити питання про компенсацію коштів, витрачених на лікування і реабілітацію. На підставі вищевикладеного [PERSON] просила суд встановити факт пошкодження здоров'я внаслідок проведення профілактичних щеплень як нещасний випадок та призначити судово-медичну експертизу. В судовому засіданні представник заявника заяву підтримала та просила суд задовольнити заявлені вимоги, підтвердила обставини, викладені в заяві. Також суду пояснила, що встановлення даного факту необхідно їй для встановлення ІІ групи інвалідності, оскільки її донька не може себе самостійно обслуговувати, ходити в лікарню. Також у зв'язку з неправильним діагнозом лікарі призначають їй неправильне лікування. Окрім того, якщо буде встановлено, що внаслідок щеплення в ранньому віці стався нещасний випадок, донька зможе отримати пенсію. Представник заінтересованої особи, Департамент охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові пояснення, в яких зазначено наступне. За даними комунального закладу «Обласного клінічного центру медико-соціальної експертизи» ДОР» [PERSON], [INFO], була визнана Самборською МСЕК Львівської області інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням. В Дніпропетровській області вперше була оглянута 18 січня 2000 року Кіровською МСЕК, яка на підставі діагнозу «Наслідки дитячого церебрального параліча у вигляді легкого лівобічного геміпареза з окоруховим порушенням, інтелектуальної недостатністю» та за наданими до МСЕК документами знайшла можливим змінити причину ІІІ групи інвалідності на «з дитинства» на підставі того, що ДЦП як нозологічна форма належить до захворювань, які починаються виключно в період внутрішньоутробного розвитку, пологів або народження. ІІІ група інвалідності з дитинства продовжувалась до 2006 року. Внаслідок обстеження в УкрДержНДІ МСПІ було встановлено діагноз та зроблено висновок: «Наслідки раннього органічного ураження ЦНС з легким спастичним нижнім парапарезом, помірним порушенням функції окорухливих нервів, зниження інтелекту до рівня помірно вираженої дебільності з мінімальними поведінковими порушеннями». В наслідок обстеження в інституті було рекомендовано визначити [PERSON] ІІІ групу інвалідності з дитинства безстроково. З урахуванням результатів поглибленого обстеження та висновку загальної комісії інституту, обласна МСЕК № 3 23 червня 2006 року прийняла мед експертне рішення про встановлення [PERSON] ІІІ групи інвалідності з дитинства безстроково. В подальшому [PERSON] направлялася на МСЕК з метою підвищення групи інвалідності, в 2008 та 2013 роках. Висновком всіх комісії було - дані для підвищення групи інвалідності відсутні. Представник заінтересованої особи також зауважив, що рішення МСЕК може бути переглянуто у встановленому порядку, а також оскаржено до суду. Щодо призначення експертизи, то представник заінтересованої особи вважав проведення даної експертизи недоцільним, оскільки дане питання вивчалося клініко-експертною комісією головного управління охорони здоров'я обласної державної адміністрації. За висновком даної комісії встановити факт погіршення стану здоров'я в результаті профілактичних щеплень не можливо у зв'язку з відсутністю необхідної медичної документації. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. [PERSON], [INFO], є інвалідом ІІІ групи з дитинства безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК (а.с.10). Згідно зі ст. 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інвалідність як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я. Статтею 7 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» визначено, що медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів. Частиною 8 ст. 7 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» передбачено, що медико-соціальні експертні комісії визначають: групу інвалідності, її причину і час настання; види трудової діяльності, рекомендовані інваліду за станом здоров'я; причинний зв'язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою; ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання; ступінь втрати здоров'я, групу інвалідності, причину, зв'язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій або Чорнобильської катастрофи; медичні показання на право одержання інвалідами спеціального автомобільного транспорту і протипоказання до керування ним. Порядок, умови та критерії встановлення інвалідності було визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 року № 83, а зараз регулюється Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317. Зазначеними положеннями також визначено причини інвалідності: пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317 та пунктом 4 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 року № 83. Відповідно до п. 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи. Судом встановлено, що [PERSON] в 2006 році перебувала на обстеженні в Українському державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності. В наслідок даного обстеження було визначено діагноз: «Наслідки раннього органічного ураження ЦНС з легким спастичним нижнім парапарезом, легка розумова відсталість» (а.с.26). На підставі даного діагнозу [PERSON] було визначено ІІІ групу інвалідності з дитинства безстроково. Зі змісту заяви [PERSON] та з урахуванням пояснень її представника в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що заявник та її представник не погоджуються з причинами інвалідності [PERSON], вважаючи, що інвалідність має місце саме в результаті проведення профілактичних щеплень як нещасного випадку, та з самою групою інвалідності. Порядок перегляду та/або оскарження рішень МСЕК всіх рівнів передбачено пунктами 23-25 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317. Згідно з даним Положенням рішенням МСЕК може бути оскаржено до Міністерства охорони здоров'я, або ж до суду в установленому законодавством порядку. Отже, рішення МСЕК як в цілому, так і в частині причин та часу настання інвалідності, причинного зв'язку між захворюванням та інвалідністю, може бути оскаржено до суду шляхом подання позовної заяви у відповідності до положень цивільного процесуального кодексу України. Даний висновок узгоджується з позицією Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, яка викладена в п. 10 Постанови «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 1 березня 2013 року. Суд приймає до уваги також, що питання про пошкодження стану здоров'я [PERSON] в результаті щеплення було предметом розгляду клініко-експертної комісії, про що було надано висновок 22 червня 2011 року (а.с.47-48). Згідно з даним висновком встановити факт пошкодження стану здоров'я в результаті щеплень [PERSON] не можливо у зв'язку з відсутністю необхідної медичної документації. Така ж сама відповідь міститься у листі обласного позаштатного дитячого імунолога від 21 червня 2011 року (а.с.49). Разом з тим, якщо [PERSON] не погоджується із самим порядком проведення МСЕК або діями, бездіяльністю лікувальних закладів щодо порядку проведення обстежень, лікування, так само як і діями, бездіяльністю уповноважених органів щодо соціального захисту інвалідів, заявник має право оскаржити дані дії або бездіяльність у встановленому законодавством порядку, в тому числі до суду. Статтею 256 Цивільного процесуального кодексу України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядають суди: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 2 даної Постанови також визначено, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання. З урахуванням положень чинного законодавства та судової практики причини інвалідності не можуть бути встановлені на підставі рішення суду, а встановлюється на підставі отриманих в результаті проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів висновків та за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи. Окрім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що даний факт не може бути встановлено судом також з метою отримання [PERSON] пенсії в наслідок нещасного випадку з огляду на наступне. Статтею 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено підстави призначення пенсії по інвалідності: трудове каліцтво або професійне захворювання, а також загальне захворювання (в тому числі каліцтво, не пов'язане з роботою, інвалідності з дитинства), що спричинили повну або часткову втрату здоров'я. Пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку призначається та виплачується у відповідності до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», якщо такий нещасний випадок мав місце на виробництві. Всі інші причини втрати здоров'я, як підстава для призначення пенсії по інвалідності, належать до загальних захворювань, якщо це не професійне захворювання. Отже, факт пошкодження здоров'я, спричиненого нещасним випадком в результаті проведення профілактичного щеплення внаслідок нещасного випадку не може бути окремою підставою для призначення пенсії. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що встановлення факту пошкодження здоров'я в результаті проведення профілактичних щеплень не може бути предметом судового розгляду, а тому у задоволенні заяви слід відмовити, оскільки заявником обрано неправильний спосіб захисту. З тих самих підстав суд не вбачає підстав для призначення судово-медичної експертизи, про яку просила суд заявник. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed