Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], в якому просить визнати квартиру [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя, а також визнати за нею право власності на ? частину цієї квартири, яка складається з двох кімнат, житловою площею 27,6 кв.м., кімнати 3 (11,7 кв.м.), кімнати 4 (15,9 кв.м.), кухні 5 (7,6 кв.м.), вбиральні 6 (1,2 кв.м.), ванної кімнати 7 (2,4 кв.м.), коридору 1 (6,8 кв.м.), вбудованої шафи 2 (0,6 кв.м.) та лоджії І (1,5 кв.м.). В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначила, що перебуваючи з 09.10.1999 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В період шлюбу вони придбали за спільні кошти квартиру [ADDRESS]. Позивач зазначає, що добровільно відповідач вирішувати питання про розподіл сумісного майна не бажає, угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між сторонами досягнуто не було, у зв'язку з чим остання вимушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про слухання справи у свою відсутність, одночасно позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, одночасно позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 09.10.1999 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про одруження (а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.7, 8). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 29.11.2005 року виконавчим комітетом Новомосковської міської ради депутатів [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (а.с.12). У відповідності до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У зв'язку з цим, незалежно від того, чий дохід був основним в сім'ї, майно, придбане [PERSON] та [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і вони обидва мають рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Факт того, що спірна квартира була придбана сторонами в період зареєстрованого шлюбу встановлений судом і не заперечується сторонами. Згідно із ст.ст. 69, 79 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення законодавства щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального розподілу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судом встановлено, що спірна квартира була придбана сторонами в період зареєстрованого шлюбу. Зазначена обставина підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвом про свідоцтвом про одруження, відповідно до якого сторони одружились 09.10.1999 року (а.с.7); свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29.11.2005 року (а.с.12). Крім того, зазначені обставина не заперечувалася сторонами. Наявність будь-якої домовленості або шлюбного договору між сторонами судом не встановлено. Тому, суд приходить до висновку про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], їх частки в цьому майні слід визнати рівними, і за кожним з них слід визнати право власності на ? частину зазначеного нерухомого майна. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. При цьому, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що в разі неможливості поділу спірної квартири в натурі на ідеально рівні частини, або у разі неможливості спільного володіння і користування майном, кожен з них не позбавлений права звернутися до суду з позовом про припинення права особи на частку у спільному майні. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь позивача понесені ним судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved