Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати за нею право проживання та найму житла (квартири) за адресою: [ADDRESS], а також зобовязати Сумську міську раду (Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми») здійснити її реєстрацію за місцем проживання за адресою: [INFO]. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали в повному обсязі. Представники відповідачів у судове засідання не зявились, в письмовому відзиві позов визнали та просили розглянути справу без їх участі. Заслухавши позивачку, її представника та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що в 1991 році матір позивачки [PERSON] із сином [PERSON] [INFO] та з позивачкою, завершивши службу в збройних силах повернулася для постійного проживання до матері, в Суми. Її чоловік, батько позивачки, залишив родину та залишився проживати в [PERSON] Бабуся позивачки [PERSON] проживала в Суми вул. Нестерова, 4. Через сімейні обставини матір позивачки з двома дітьми була вимушена знімати житло, так як не мала власного житла. По сусідству на паралельній вулиці за адресою [ADDRESS] проживав [PERSON], який знав матір позивачки з дитинства. [PERSON] запропонував матері позивачки разом з дітьми проживати у нього. Матір позивача працювала в ВЖРУ, згодом важко захворіла, була прооперована та визнана інвалідом 2-ї групи. В 1999 році їй за медичними підставами було надано кімнату для окремого проживання в гуртожитку за адресою м. Суми, вул. 20 років Перемоги, 3-А кімн. 29. Позивачка з братом Олексієм були лише прописані в кімнаті матері, а фактично залишились проживати за адресою: [INFO] в квартирі [PERSON], який відносився до них як до близьких. В 2008 році брат позивачки Олексій одружився, якийсь час проживав з дружиною у її батьків, а після народження дітей став проживати в материній кімнаті за адресою м. Суми, вул. 20 років Перемоги, 3-А кім. 29. Позивачка залишалась проживати в квартирі за адресою: [ADDRESS] з [PERSON], який на той час вже хворів та потребував сторонньої допомоги. Матір позивачки переїхала проживати до позивачки та [PERSON] (а.с. 9-11, 14-18). Неодноразово, безпосередньо сам [PERSON], а також позивачка за його дорученням звертались і до ТОВ АФ «Червоносільська», на балансі якого начебто перебував будинок №2 в м. Суми, по вул. Аерофлотській, і до паспортного столу, розташованого по вул. Антонова, з метою здійснити приватизацію вказаної квартири та здійснити реєстрацію їхнього проживання за цією адресою. Проте, в зв'язку з перебігом процедури банкрутства ТОВ АФ «Червоносільська» належність будинку не була визначена, що підтверджується рішеннями і довідками взаємовиключного змісту. Коли через стан здоровя [PERSON] йому стало складно ходити по інстанціям, він надав позивачці довіреність для оформлення проживання та приватизації житла, проте, через невизначеність, де на обліку перебуває будинок, це питання не вирішилось і до цього часу. Також в 2012 році [PERSON] оформив заповіт, відповідно до якого заповів усе своє майно позивачці як єдиній спадкоємиці (а.с. 19-25, 27-33) Позивачка доглядала за [PERSON] до самої його смерті 29.06.2013 року (а.с. 26). В даний час брат позивачки з трьома дітьми та дружиною проживає за адресою : [INFO], де зареєстрований він та їхня матір. На даний час позивачка проживає зі своєю матір'ю за адресою: [ADDRESS], але не зареєстрована за цією адресою. Також залишається незареєстрованим і син позивачки, [INFO] (а.с. 12). Не маючи можливості зареєструватись за місцем фактичного проживання через невизначеність належності будинку, позивачка також певний період часу була зареєстрована за адресою: [INFO], буд .3 А, кв.29, але фактично там ніколи не проживала, так як не могла проживати з сімєю в кімнаті загальною площею 24 кв. м. Таким чином, позивачка протягом близько 25 років безперервно проживала за адресою: [INFO], але через невизначеність належності будинку до цього часу за даною адресою не зареєстрована. Також через невизначеність належності будинку не була оформлена приватизація квартири [PERSON], з дозволу, якого як наймача позивачка проживала в цій квартирі протягом більше ніж двох десятків років і який заповів позивачці належне йому майно. Вищезазначені обставини створюють значні труднощі, що перешкоджають реалізації прав та обовязків, які безпосередньо чи побічно потребують відповідної реєстрації. Зокрема до цього часу не переукладено договори на надання комунальних послуг постачання газу, електроенергії, тощо. Позивачка сплачує за надані комунальні послуги за особовим рахунком оформленим за [PERSON] Позивачка зверталась з проханням зареєструвати її за адресою багаторічного фактичного проживання: [INFO]. Останнього разу при зверненні до Центру надання адміністративних послуг з проханням про належне оформлення проживання позивачці було надано відповідь із розясненням та порекомендовано звернутись до суду. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сімї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Отже і позивачка як громадянка України має відповідні права на житло. За змістом ст. 65 Житлового кодексу України наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які гроживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Таким чином, [PERSON] проживаючи одноосібно в квартирі мав право вселити позивачку до цієї квартири в якості члена сімї. Якоїсь окремої угоди між ними не укладалось та на момент вселення позивачка була неповнолітньою і не мала прав укладати подібні угоди. Отже позивачка на законних підставах за згодою та пропозицією наймача проживала у вказаній квартирі і має відповідне право на проживання в ній. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового зонду», до членів сім'ї наймача включаються громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) з наймачем. Оскільки позивачка постійно протягом близько 25 років проживала з наймачем [PERSON], то відповідно до вищезазначених норм вважалась включеною до числа членів сімї наймача. Відповідно до ст. 106 Житлового кодексу України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Отже в звязку із смертю [PERSON] позивачка, як така, що багато років проживала в належній йому як наймачеві квартирі на правах члена сімї має право бути визнаною наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. [PERSON] визначив позивачку спадкоємицею за заповітом. Відповідно до ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1219 ЦК України визначено права та обов'язки особи, які не входять до складу спадщини. За змістом статті та з врахуванням ст. 106 ЖК України право наймача житла не відноситься до таких, що припиняється із смертю наймача. Відповідно до ч. 2 ст. 1232-1 ЦК України до спадкоємців переходять усі права та обов'язки за договором оренди житла з викупом, які мав спадкодавець. Враховуючи, що найм житла є одним із видів правовідносин оренди, а ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає як безоплатну передачу так і викуп житлових приміщень громадянами, до позивачки, як до спадкоємиці наймача, що помер переходять усі права та обов'язки [PERSON], що стосуються його квартири. За змістом ч. 5 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. Відповідно до ч. 11 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Отже квартира за адресою [ADDRESS], в якій позивач фактично проживає протягом близько 25 років є житлом, в якому позивачка постійно проживає, інформація про адресу якого має бути внесена до відповідного реєстру при реєстрації. Так, невизначеність та неоформленість права позивачки на проживання в квартирі, в якій вона фактично проживає близько 25 років включно із відсутністю реєстрації за місцем проживання порушує її права, оскільки від цього залежить реалізація інших її прав та обовязків, зокрема укладення договорів на надання комунальних послуг, отримання субсидії на оплату комунальних послуг, реєстрація за місцем постійного проживання її дитини, приватизація житла, тощо. Враховуючи викладене, необхідно визнати за [PERSON] право проживання та найму житла (квартири) за адресою: [ADDRESS], а також зобовязати Сумську міську раду (Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» здійснити реєстрацію [PERSON] за місцем проживання за адресою: [INFO].

Outcome: approved