Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду 23.02.2016 року з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в обґрунтування, якого зазначила, що вона з 2004 року по 2008 рік перебувала з відповідачем у шлюбних відносинах без укладення шлюбу. Від яких в них народився син [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. В теперішній час сторони разом не проживають, син проживає разом з нею та потребує коштів на утримання, які відповідач на теперішній час добровільно не надає, сама позивач самостійно не може утримувати дитину. Тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення сином повноліття, починаючи з дня звернення до суду з позовом. Позивача в судове засідання не зявилася, надала суду письмову заяву, в якій просила цивільну справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, клопотала про їх задоволення (а.с. 23). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив, про проведення судових засідань повідомлений належним чином, про що свідчать відповідні поштові повідомлення, яке повернулося на адресу суду (а.с. 25,26) та про отримання ним особисто 14.04.2016 року судової повістки (а.с. 17). Отже на підставі ст.ст. 74,76 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим. В звязку з неявкою в судове засідання відповідача, суд, враховуючи викладену в заяві позивача думку про можливість винесення заочного рішення, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, в звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 2004 року по 2008 рік перебували у шлюбних відносинах без укладення шлюбу. Сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії І-КИ № 025129 від 06.10.2005 року (а.с.6). З копії актового запису про народження № 15 від 05.10.2005 року про народження дитини та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], підстава внесення запису спільна заява батьків про визнання батьківства (а.с.21, 19-20). Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, про що свідчить довідка Веселівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 97 від 26.01.2016 року (а.с.6). Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В теперішній час відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу позивачці на утримання дитини, про що в позовній заяві зазначила позивач та ці доводи ніким та нічим не спростовані. Згоди про участь кожного з батьків у витратах на утримання дитини сторони між собою не досягли. Враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах утримання малолітньої дитини, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітної плати (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн. на користь держави.

Outcome: approved