Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

[PERSON], звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області з вище вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року в [ADDRESS] померла її матір, [PERSON]. Заповіту після себе [PERSON] не залишила. Після смерті матері відкрилася спадщина за законом у вигляді житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] Вінницької області та права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності бувшого КСП ім. Гагаріна с. Бондурівка Немирівського району Вінницької області. Крім неї, спадкоємцями [PERSON] за законом є діти спадкодавця (її рідні брати): [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Зазначені спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини матері та подали до Немирівської державної нотаріальної контори Вінницької області відповідні заяви. Інших спадкоємців за законом немає. Враховуючи спільне проживання зі спадкодавицею в одному житловому будинку по [ADDRESS] в період з 03.04.1962 р. по [INFO] р.. вона у відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу У РСР фактично прийняла спадщину своєї матері шляхом вступу в управління та розпорядженням спадковим майном, доглядала за вказаним житловим будинком та обробляла присадибну біля нього. З метою належного оформлення своїх спадкових прав на майно матері в листопаді 2015 року позивачка звернулася до Немирівської державної нотаріальної контори Вінницької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай) за законом. Державний нотаріус прийняв від неї заяву і завів спадкову справу, проте згодом відмовив мені у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну частку (пай) матері, про що склав відповідну постанову. Серед особистих речей матері, що залишилися в будинку після її смерті, сертифікату на право на земельну частку (пай) вона не знайшла. В колгоспі ім. Гагаріна села Бондурівка Немирівського району її матір працювала 28 років в період з 1958 по 1986 роки, про що свідчать записи в трудовій книжці колгоспника. Після виходу на пенсію в 1986 році матір позивачки продовжувала бути членом колгоспу, який згодом було реорганізовано в КСП ім. Гагаріна села Бондурівка Немирівського району, в зв'язку з чим була включена до списку членів КСП, які мають право на земельну частку (пай) в процесі паювання земель колективної власності. В серпні 2015 року позивачка через свого представника [PERSON] звернулася із письмовою заявою до відділу Держгеокадастру у Немирівському районі, в якій просила надати інформацію про видачу померлій [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) або державного акту на право власності на землю згідно розпорядження голови Немирівської райдержадміністрації Вінницької області від 20.02.2004 р. за № 42. У відповідь відділ Держгеокадастру у Немирівському районі в листі від 17.08.2015 р. за № 31-28-0.3-637/2-15 повідомив, що згідно матеріалів по паюванню земель колективної власності КСП ім. Гагаріна села Бондурівка [PERSON] дійсно була включена в список членів КСП ім. Гагаріна села Бондурівка, які мають право на земельний пай, проте інформація про реєстрацію та видачу їй сертифікату на право на земельну частку (пай) або державного акту на право власності на землю відсутня. В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві та просить його задовольнити. Представник Бондурівської сільської ради Немирівського районну Вінницької області до зали судового засідання не з'явився надав суду заяву в якій просить страву слухати у відсутність представника відповідача. Позов визнає повність не заперечує проти його задоволення. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини та дослідивши докази в справі, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розпорядженням голови Немирівської районної державної адміністрації Вінницької області від 20.02.2004 р. за № 42 «Про затвердження схеми поділу, проекту організації території земельних часток (паїв), технічної документації по передачі земельних часток (паїв) у власність та видачу громадянам державних актів на право власності на землю на території Бондурівської сільської ради» та додатком № 2 до нього, згідно з якими [PERSON] була внесена до списку померлих власників земельних часток (паїв), на які будуть видані державні акти на право власності на землю після посвідчення спадкоємцями цивільно-правових угод (а/с 17-18). Також, відповідно до довідки виданої Бонбурівською сільською радою від 02.02.2015 № 35 [PERSON], жителька [ADDRESS] яка померла [INFO] року, дійсно бала внесена в списки і має право на одержання земельної частки паю (а.с. 14). Відповідно до відповіді відділу Держгеокадастру у Немирівському районі в листі від 17.08.2015 р. за № 31-28-0.3-637/2-15 повідомив, що згідно матеріалів по паюванню земель колективної власності КСП ім. Гагаріна села Бондурівка [PERSON] дійсно була включена в список членів КСП ім. Гагаріна села Бондурівка, які мають право на земельний пай, проте інформація про реєстрацію та видачу їй сертифікату на право на земельну частку (пай) або державного акту на право власності на землю відсутня (а.с.19). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від ЗО травня 2008 року за № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності зі ст. 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам-ІІ проти Німеччини» під поняттям «майно», що міститься в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розуміється не тільки власність і активи, а й правомірні очікування (сподівання) щодо можливості отримання майнового права. Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб здійснює центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин. Відповідно до Указу Президента України «Про Державне агентство земельних ресурсів України» від 08.04.2011 р. № 445 центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів є Державне агентство земельних ресурсів України, яке здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи. Відповідно до ч.8 ст.6 ЗК України (в редакції від 22.06.1993 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) до числа осіб, які працюють у сільському господарстві, належать усі працівники колективних сільськогосподарських підприємств, підсобних сільських господарств, селянських (фермерських) господарств, інших сільськогосподарських підприємств, установ і організацій. Згідно абз.3 п.1 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Таким чином, враховуючи, що [PERSON] була членом колгоспу ім. Гагаріна села Бондурівка Немирівського району вона має право на земельну частку (пай) при розпаюванні такої. В той же час, відповідно до абз.1 п.2 згаданого Указу Президента України право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно ч.2 ст.1 Закону України «Про порядок виділяння в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Абзацом 3 ч.2 ст.2 зазначеного закону встановлено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), серед іншого, також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Крім того, статтею 8 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. У зв'язку з цим в абз.10 п.9 рішення Конституційного Суду України, останній розяснив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. В абз.2 п.24 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» також роз'яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами цивільного кодексу, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Крім того, не може бути задоволена позовна вимога про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області виділити [PERSON], [INFO] із вільних земель запасу Бондурівської сільської ради Немирівського районну Вінницької області земельну частку (пай) розміром 2.79 в умовних кадастрових гектарах, оскільки захисту в судовому порядку підлягають, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи законні інтереси, а позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що вона взагалі зверталася до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та те, що її право щодо виділення їй відповідної земельної частки (паю) не визнається чи оспорюється Головним управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Відтак, таку позовну вимогу суд вважає передчасною. На підставі викладеного,

Outcome: partial