Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача ПАТ «ІМЕКСБАНК» в особі Відділення №298 в м.Тернополі про стягнення депозитного вкладу з нарахованими відсотками та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20 червня 2014 року в місті Тернополі між відповідачем ПАТ «ІМЕКСБАНК» в особі в.о. начальника Відділення № 298 в м. Тернополі Хоми П.І. та позивачем було укладено Договір № 660043632 про приєднання до публічного договору №1 строкового банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року «Постійний клієнт». Предметом Договору є розміщення позивачем у відповідача депозитного вкладу в сумі 55 000 грн., на строк 6 місяців (185 днів) з виплатою відповідачем на користь позивача відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 25 відсотків річних. Сплата процентів здійснюється відповідачем щомісячно. В останній день шестимісячного строку дії договору 22 грудня 2014 року позивач повідомила відповідача, що не бажає продовжувати дію договору і бажає забрати свої кошти в сумі 55 000 грн. шляхом подання Банку письмової заяви, яку вручила представнику відповідача 22 грудня 2014 року. Письмова заява містить прохання повернути [PERSON] суму депозитного вкладу готівкою. 29 грудня 2014 року представник відповідача усно повідомив позивачу, що договір вкладу припинив свою дію, однак кошти відмовився повертати готівкою, а самовільно без згоди позивача, при відсутності відповідних умов в договорі, перерахував належні їй кошти в сумі 55 000 грн. на поточний рахунок, з якого відмовляється їх повертати. Крім того, відмова відповідача від повернення депозиту спричинила [PERSON] фізичні та душевні страждання, тяжкі переживання, оскільки кошти їй потрібні на лікування чоловіка, який перебуває у важкому стані. Впродовж останніх місяців порушився звичний для неї уклад сімейного життя. Внаслідок матеріальних проблем та хвилювань стали виникати сварки, скандали, чого раніше у родині не було. Замість того, щоб займатись лікуванням чоловіка, позивач вимушена витрачати свій вільний час на здійснення дій по відновленню свого порушеного права. За вказаних обставин, [PERSON] просить суд стягнути з ПАТ «ІМЕКСБАНК» в її користь 55672,43 грн. депозитного вкладу з нарахованими відсотками, а також 30 000 грн. заподіяної їй моральної шкоди. До початку розгляду судом справи по суті, за клопотанням позивача, в порядку ст.33 ЦПК України, судом здійснено заміну неналежного відповідача ПАТ «ІМЕКСБАНК» в особі Відділення №298 в м.Тернополі, на належного - ПАТ «ІМЕКСБАНК». Позивач в судове засідання не з'явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного рішення. Представник відповідача ПАТ «ІМЕКСБАНК» в судове засідання не з'явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступне. 20 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» (Банк) в особі в.о. начальника Відділення №298 в м. Тернополі Хоми Петра Івановича, з однієї сторони, та [PERSON] (Вкладник) було укладено Договір № 660043632 про приєднання до публічного договору №1 строкового банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року «Постійний клієнт». Предметом Договору є розміщення позивачем у відповідача депозитного вкладу в сумі 55 000 грн., на строк 6 місяців (185 днів) з виплатою відповідачем на користь позивача відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 25 відсотків річних. Згідно умов депозиту, дата повернення вкладу - 22 грудня 2014 року, сплата процентів здійснюється відповідачем щомісячно. 22 грудня 2014 року [PERSON] звернулась до начальника Відділення №298 ПАТ «ІМЕКСБАНК» із заявою, в якій просила повернути їй кошти в сумі 55 000 грн. згідно договору № 660043632 банківського вкладу (депозиту), термін якого закінчується 22 грудня 2014 року. Як вбачається із виписки з особистого рахунку [NUMBER] від 22 грудня 2014 року по вкладу «Внески на вимогу безвідсоткові», вкладник - [PERSON], кошти в сумі 55672,43 грн. перераховані на поточний рахунок, однак, як встановлено в судовому засіданні, Банк відмовляється повертати їх позивачу з поточного рахунку, у зв'язку з чим остання звернулася до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором ч.1 ст.1058 ЦК України). В силу ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Зі змісту ч.1 ст.1060 ЦК України вбачається, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Судом встановлено, що позивач після закінчення строку дії договору банківського вкладу № 660043632 про приєднання до публічного договору №1 строкового банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року «Постійний клієнт», у відповідності до умов укладеного нею договору 22 грудня 2014 року звернулася до відповідача із заявою про повернення банківського вкладу та нарахованих за ним відсотків. У зв'язку з цим та у відповідності до договору банківського вкладу № 660043632 від 20 червня 2014 року Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» було зобов'язане повернути позивачу суму депозиту, а саме 55 000,00 грн. депозитного вкладу та 672,43 грн. нарахованих за ним відсотків, що відповідачем не зроблено і на день винесення судом рішення. За вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми депозиту та нарахованих відсотків слід задовольнити, як обґрунтовано заявлені і такі, що відповідають вимогам чинного законодавства України, оскільки на момент розгляду справи відповідач своїх зобов'язань за договором банківського вкладу на вимогу № 660043632 від 20 червня 2014 року не виконав, а тому порушені права вкладника підлягають захисту в судовому порядку шляхом стягнення з Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» в користь позивача суми депозиту з нарахованими відсотками в розмірі 55672,43 грн. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки, відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі на відшкодування збитків та моральної шкоди. Зазначена стаття передбачає відшкодування моральної шкоди, лише у випадку, коли це встановлено законом або договором. Тому, якщо сторони при укладенні договору передбачили таку відповідальність за порушення зобов'язань, то вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню з урахуванням положень, встановлених ст.23 ЦК України та роз'яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з відповідними змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Якщо ж умовами договору не визначено моральну (немайнову) шкоду, як один із видів відповідальності, вона підлягає відшкодуванню лише у випадках, передбачених законом. При цьому ст.611 ЦК України не слід розуміти так, що вона відсилає до ст.16 цього Кодексу, яка серед способів захисту права називає відшкодування моральної (немайнової) шкоди, оскільки спеціальна норма (п.4 ч.1 ст.611 ЦК України) не може відсилати до загальної норми (п.9 ч.1 ст. 16 ЦК України). Не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли з порушення договірного зобов'язання, й положення глави 82 ЦК України, які врегульовують правила деліктної відповідальності. Тому у випадку невиконання зобов'язань, в тому числі неповернення банківського вкладу, положення ст.1167 ЦК України (підстави відповідальності за завдану моральну шкоду), не застосовуються. Водночас, суд не виключає стягнення моральної шкоди, заподіяної в результаті доведених неправомірних дій працівників банку, у випадках виникнення деліктних правовідносин. Згідно із ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Однак позивач не навів належного обґрунтування позовних вимог немайнового характеру, не зазначив докази, що підтверджують позовні вимоги в цій частині, не вказав з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди з вини працівників банку в судовому засіданні не підтвердився, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Судовий збір в розмірі 556,72 грн. підлягає стягненню з відповідача в користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial