Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог\~\~зазначає, що 28 квітня 2007 року зареєстровано шлюб між нею та [PERSON]. 5 листопада 2011 року на підставі рішення суду шлюб між ними було розірвано. Подружжя має спільну дитину [PERSON], 5 квітня 2008 року. Син проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. З того часу, як вони проживають окремо відповідач жодної допомоги на утримання дитини не надає. На підставі вищевикладеного позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину у розмірі ? частини від його доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 5 листопада 2011 року, коли відповідач покинув сімю та до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Суду пояснила, що відповідач взагалі не приймав участі в утриманні дитини, спочатку вона не хотіла звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів, але зараз її доходів на утримання дитини не вистачає, тому змушена була звернутися до суду. Окрім того вона має на утриманні ще одну дитину віком 2,5 роки. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував, суду пояснив, що він дійсно не надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, оскільки знаходився у місцях позбавлення волі. Зараз не працює, проте має намір працевлаштуватися, тому проти стягнення з нього аліментів у частці від його доходу не заперечував. Він інших дітей не має. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що не заперечував відповідач у судовому засіданні, а тому ці обставини не підлягають доказуванню у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач є батьком малолітньої дитини, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі досягнуто не було, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що дитина потребує утримання, та те, що відповідач не надав суду доказів про наявність непрацездатних дружини, батьків інших дітей та про проведення з нього стягнень на утримання зазначених осіб. Згідно з ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батка і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У звязку з чим суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у розмірі ? частини всіх видів доходів (заробітку) відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Не дивлячись на те, що позивачу було розяснено обовязок надання суду доказів на підтвердження доводів позовної заяви, зокрема в ухвалі про відкриття провадження, позивач не надала суду жодних доказів на підтвердження обставин того, що вона вживала будь-які заходи щодо одержання аліментів з відповідача і що останній ухилявся від їх сплати і доказів на обґрунтування дати, з якої, на думку позивача, необхідно стягувати аліменти. Більше того позивач суду пояснила, що вона сама не хотіла раніше звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів. За таких обставин, на думку суду, відсутні підстави для присудження аліментів за минулий час. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд приймає до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~\~ позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому\~\~відповідно до ч. 3 ст. 88\~\~Цивільного процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial