Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що у 2008 році вона надала дозвіл на тимчасове проживання та реєстрацію місця проживання у її власному будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] відповідачу, яка на той час співмешкала з її сином [PERSON]. Спільне життя її сина з відповідачем не склалось і у 2011 році він виїхав на роботу до Росії, де проживає по теперішній час. З того часу спільне життя її сина і відповідача припинилося, а остання продовжує без її дозволу проживати цьому будинку. Зараз позивач планує продати цей будинок, але відповідач не бажає у добровільному порядку висилитися з нього та зняти своє місце реєстрації. Крім того, відповідач не допускає її до будинку, силоміць видворяє її з подвір'я, супроводжуючи це криками і образами. Будинок знаходиться в незадовільному стані і потребує ремонтних робіт, що свідчить про те, що відповідач не доглядає за будинком та руйнує його. На прохання позивача у добровільному порядку звільнити будинок і знятися з реєстраційного обліку відповідач не реагує, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом, в якому просить висилити відповідача з вказаного будинку без надання іншого жилого приміщення та зняти її з реєстраційного обліку за цим місцем проживання. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що вона до цих пір підтримує стосунки з сином позивача, що вони є однією сім'єю і що вона не перешкоджає позивачу користуватися будинком, але доказів на підтвердження зазначеного в супереч вимог ч.3 ст.12 ЦПК України не надала. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, заперечення відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, прийшов до наступного. Встановлено, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], Одеської області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.12.2015р. (а.с.7). З 2008 по 2011 роки відповідач проживала з сином позивача [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу у вказаному житловому будинку, де за цією адресою за усним дозволом позивача відповідач зареєструвала своє місце проживання, де і проживає сьогодні. У 2011 році відносини між відповідачем і [PERSON] не склалися і останній виїхав на роботу до Росії, де проживає і зараз. З того часу і по сьогодні відповідач проживає у житловому будинку, що належить позивачу, без передбачених законом підстав та є зареєстрованою за вказаною адресою. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] підтвердили, що відповідач не допускає до будинку позивача, ображає її нецензурною лайкою, погрожує їй, систематично порушує правила співжиття, вживає алкогольні напої, не дбає про будинок, в наслідок чого він потребує ремонтних робіт. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення; осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. В силу ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення. Виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з цим вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач, яка є сторонньою особою для позивача, починаючи з 2011 року користується житловим будинком, розташованим за адресою [ADDRESS] що належить позивачу на праві власності, без належних правових підстав, що перешкоджає останній як власнику нерухомого майна вільно володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Вказані обставини належним чином доведені позивачем і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved