Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Голубівської сільської ради, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з затримкою видачі трудової книжки з вини відповідача у розмірі 18 657,60 грн., а також в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.11.2011 року, по справі за її позовом до Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про поновлення строку звернення до суду, визнання не чинним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування завданої моральної шкоди, в описовій частині було встановлено, що її звільнення з займаної посади було проведено без законних правових підстав, але в цілому, в задоволені позовних вимог, було відмовлено через порушення строків позовної давності, а саме місячного строку для звернення до суду з вказаним позовом. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.04.2013 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.11.2011 року було скасовано, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Голубівської сільської ради про поновлення на роботі було відмовлено у зв'язку із закінченням строку трудового контракту, рішення Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 5-4/VI від 16.03.2011 року «Про дострокове розірвання контракту з керівником КП «Надія» та звільнення із роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України» визнано незаконним, та стягнуто з Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 69 611,92 грн. та моральну шкоду в розмірі 500,00 грн. Однак, тривалий час Голубівська сільська рада не виконувала добровільно рішення апеляційного суду, тим більше не повертала позивачці трудову книжку, посилаючись на касаційне оскарження даного рішення, і лише після спливу семи місяців, після неодноразового звернення позивачки до Голубівської сільради з вимогами повернути їй трудову книжку, тобто 26.11.2013 року, трудова книжка їй була повернута. Такі дії відповідача позивач вважає незаконними, у зв'язку з чим має право на відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з затримкою видачі трудової книжки, так само як і такими, що завдали їй душевних переживань, у зв'язку з чим позивачка звернулася з даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засідання позивач позов підтримала, просила його задовольнити, мотивуючи його обставинами, викладеними в позовній заяві. Представники відповідача Кузема М.Г. та Чумаченко О.А. в судовому проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що [PERSON] добровільно 25.07.2013 року принесла трудову книжку та написала заяву з вимогою внести в неї виправлення. Окрім того, що саме Рішення суду, на яке посилається [PERSON], такого обов'язку на Голубівську сільську раду не покладало, [PERSON] було роз'яснено, що подібне Рішення приймається колегіально, на сесії Голубівської сільської ради, яка була призначена на 20.11.2013 року і на якій і було прийняте відповідне Рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.11.2011 року, по справі за позовом [PERSON] до Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про поновлення строку звернення до суду, визнання не чинним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування завданої моральної шкоди, в описовій частині було встановлено, що її звільнення з займаної посади було проведено без законних правових підстав, але в цілому, в задоволені позовних вимог, було відмовлено через порушення строків позовної давності, а саме місячного строку для звернення до суду з вказаним позовом. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.04.2013 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.11.2011 року було скасовано, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Голубівської сільської ради про поновлення її на роботі було відмовлено у зв'язку із закінченням строку трудового контракту, рішення Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 5-4/VI від 16.03.2011 року «Про дострокове розірвання контракту з керівником КП «Надія» та звільнення із роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України» визнано незаконним та стягнуто з Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 69 611,92 грн. та моральну шкоду в розмірі 500,00 грн. (а.с.12-13). Зазначене Рішення набрало чинності у встановленому законом порядку, а тому обставини, ним встановлені, на підставі ст.61 ЦПК України, не підлягають доведенню. Дане рішення набрало чинності 10 квітня 2013 року. Як встановлено вищезазначеним Рішенням та підтверджується записом у трудовій книжці позивач вважається законно звільненою з 11.10.2012 року за ч. 2 ст.36 КЗпП України в з зв'язку з закінченням строку трудового контракту (а.с.11). Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Як видно з вимог вищезазначеної норми, на правовідносини, які склались між сторонами, дання стаття не розповсюджуються і не може бути застосована, оскільки [PERSON] на роботі не поновлювалась. Дана обставина встановлена і Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2014 року, яким зазначено про невірний спосіб захисту порушеного права. Також апеляційним судом Дніпропетровської області зазначено, що на дані правовідносини поширюється ст.236 КЗпП , однак, на переконання суду, в даному випадку, дана норма не може бути застосована, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 236 КЗпП, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. Обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. Якщо ж це сталося не з вини власника або уповноваженого ним органу, а з вини самого працівника, середній заробіток за час затримки поновлення на роботі не повинен йому виплачуватися. При несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання. Як встановлено в судовому засіданні, Рішення про визнання формулювання причин звільнення неправильними, Апеляційним судом Дніпропетровської області, як органом який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, не приймалося. З відповідними заявами до Апеляційного суду Дніпропетровської області, як органу який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, [PERSON] не зверталася. Судом не можуть бути прийняті посилання позивача на порушення, допущені керівництвом підприємства у вигляді не видачі трудової книжки та несвоєчасного розрахунку, оскільки, як слідує з листа Новомосковської міжрайонної прокуратури № 75р-1267с-вих/13 (а.с.21, 43), Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року не покладає на Голубівську сільську раду обов'язку змінити запис у трудовій книжці [PERSON], тому дії службових осіб сільської ради щодо відмови змінити запис у трудовій книжці не можуть розглядатися, як умисне невиконання рішення суду та тягнути за собою кримінальну відповідальність. Таким чином, правоохоронними органами в особі Новомосковської міжрайонної прокуратури, вини відповідача не встановлено, а відтак відповідати за статтею, на яку посилається позивач, Голубівська сільська рада не може. Крім того, норма, на яку посилається позивач передбачає, що при затримці власником або уповноваженим ним органом виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час такої затримки виносить суд, який постановив рішення по суті спору. Ухвала суду про виплату працівникові середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання постановленого по суті спору рішення може бути оскаржена (опротестована) на загальних підставах. Позивач же звернулась до суду, Рішення якого було скасовано Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області, з позовною заявою, яка не може бути задоволена ще і з цих підстав. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що, згідно п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29 липня 1993 року усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження), а відповідно до ч. 5, 6 п. 4.1 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. В судовому засіданні позивач зазначила, що відповідачем їй видано трудову книжку із записом про звільнення у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків. З метою внесення виправлень до трудової книжки щодо причин звільнення позивач 25 липня 2013 року надала трудову книжку відповідачу. Водночас, доказів того, що з моменту звернення до відповідача 25 липня 2013 року відповідач не надавав змоги позивачу отримати її трудову книжку без внесених виправлень суду не надано, як не надано доказів і того, що позивач намагалася влаштуватись на іншу роботу та їй було відмовлено. Фактично, з моменту отримання копії трудової книжки до 25 липня 2013 року, позивачу нічого не заважало здійснити спробу працевлаштуватися за трудовою книжкою і одночасно із цим подавати скарги, звернення, позовні заяви про вирішення трудового спору. Згідно п. 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників: у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов'язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. Дана норма передбачає можливість внесення виправлень у трудову книжку вже підчас роботи працівника на новому місці роботи. До того ж, КЗпП України не передбачає такої підстави для відмови в прийнятті особи на роботу як неправильно внесені записи у трудову книжку Посилання на те, що відповідач протягом семимісячного строку належним чином не оформлював зміни в трудову книжку та порушив процедуру внесення в трудову книжку даних, пов'язаних із виправленням записів про звільнення, свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини, пов'язані із виправленням записів про звільнення, але не пов'язані із затримкою видачі трудової книжки. Внаслідок викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов`язаного із затримкою видачі трудової книжки задоволенню не підлягають. А, враховуючи вищевикладене, відсутні підстави і для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, оскільки в порушення вимог ст. ст. 10. 60 ЦПК України, не надано доказів її спричинення.

Outcome: dismissed