Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Акціонерного товариства «Банк Форвард» про визнання виконавчого напису № 485 від 20 вересня 2019 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовано тим, що між [PERSON] та АТ «Банк Форвард» - правонаступником ПАТ «Банк Руський Стандарт» укладено кредитний договір № 100129128 від 24 вересня 2012 року. Заборгованість із [PERSON] стягується на підставі Виконавчого напису № 485 від 20.09.2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталією Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за №485, згідно із яким пропонується звернути стягнення з [PERSON] на користь АТ «БАНК ФОРВАРД» загальну суму заборгованості яка складає 29192,1 гривень. Позивач вважає, що при вчиненні Виконавчого напису №485 від 20.09.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. порушено вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки сума заборгованості боржника перед стягувачем не є безспірною, а з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. З врахуванням наведеного, просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді від 08 квітня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді від 23 червня 2020 року у вказаній цивільній справі визнано явку позивача [PERSON] та представника позивача - адвоката Калініна С.К. в судове засідання обов`язковою. Ухвалою суду від 07 липня 2020 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Калініна С.К. щодо проведення розгляду по даній цивільній справі в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 05 жовтня 2020 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Калініна С.К. щодо витребування з Київського державного нотаріального архіву та з Головного територіального управління юстиції у м. Києві належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи про вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. виконавчого напису № 485 від 20.09.2019 року. 05 жовтня 2020 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. Представник позивача [PERSON] - адвокат Калінін С.К. в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав, стосовно ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач АТ «Банк Форвард», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, участь свого представника в судове засідання повторно не забезпечив, відзиву на позов не подав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступні обставини. З отриманих судом з Київського державного нотаріального архіву належним чином завірених копій виконавчого напису та документів на підставі яких його було посвідчено за реєстровим номером 485 від 20.09.2019 року вбачається, що 20 вересня 2019 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 485, про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором № 100129128 від 24.09.2012 року, укладеним нею із ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард». Строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення платежів проводиться за період з 16.05.2018 року по 15.06.2018 року. Сума повної заборгованості станом на 16 вересня 2019 року складає 28342,1 грн. в тому числі: заборгованість за сумою кредиту становить 23693,97 грн., заборгованість за процентами становить 4298,13 грн., плата за пропуск мінімальних платежів становить 350 грн., а також витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 850,00 грн. Право вимоги щодо стягнення вказаної заборгованості з боржника [PERSON] виникло 14.07.2018 року. 28 жовтня 2019 року на підставі даного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л., було відкрите виконавче провадження № 60430203, про що винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Згідно вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 ЗУ «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, пунктом 2 Постанови Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10 грудня 2014 року на підставі постанови КМУ від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Суд звертає увагу на те, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15. В судовому засіданні встановлено, що позивачкою оспорюється розмір заборгованості за кредитним договором від 24 вересня 2012 року, оскільки вона позбавлена можливості отримати інформацію щодо існуючої заборгованості, через ненадання інформації банком. Наявний розмір відсотків та комісії вважає надмірно великими та необґрунтованими. Оспорює правомірність стягнення комісії, оскільки вважає, що її наявність та порядок нарахування не передбачені договором. Не надано документів на підтвердження факту проведення розрахункових операцій з видачі кредитних коштів чи погашення кредитних зобов`язань [PERSON] . Виконавчий напис здійснений поза межами строку позовної давності, тобто безспірність заборгованості та відповідальності позивача по кредитному договору, як обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису - відсутня. Як вбачається з матеріалів справи, до заяви АТ «Банк Форвард» Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу про вчинення виконавчого напису нотаріуса було додано заяву [PERSON] у кредитному договорі №100129128 від 24.09.2012р. з додатками та статутні документи банку, виписку з рахунку боржника на папері з надрукованим 5 розміром друкувального шрифту, що ускладнює прочитання тексту. Також, виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості не оформлена належним чином, до якої додано зменшені копії списку осіб, із зазначенням їх відомостей, даних, однак неможливо встановити та перевірити достовірність інформації щодо заборгованості саме [PERSON] . Не додано відомостей щодо розрахункових операцій з видачі кредитних коштів, погашення кредитних зобов`язань. Також додано документи стягувача та представника стягувача за довіреністю; довідка про відкриття рахунку клієнта; рішення про зміну найменування банку ПАТ «Банк Русский Стандарт» та АТ «Банк Форвард». Однак не надано відомостей щодо інформування позивача, боржника банку про реорганізацію та доказів, що б свідчили про юридичне правонаступництво цих фінансових установ. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, судом встановлено, що на момент вчинення вищевказаного виконавчого напису безспірність заборгованості не була підтверджена. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання про порушення прав позивача відповідачем, які підлягають поновленню, а тому позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підставний та підлягає до задоволення. Окрім того, враховуючи те, що позов задоволено, тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 840,80 грн. покладається на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved