Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ [PERSON] звернулася до суду з вищеназваною заявою та просить суд постановити рішення, яким визнати недієздатною [PERSON], [INFO] та призначити її, заявницю, опікуном над [PERSON] \~ \~ Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є її матірю, та потребує постійного стороннього догляду, не здатна до самообслуговування, у звязку з діагнозом «старческое слабоумие». Проживають вони разом в одному домоволодінні по вул. Московська, № 6, м.Болград, Одеська область. Мати повністю перебуває на утриманні заявниці, яка здійснює за нею догляд. В звязку з особливістю наявного у мати\~ захворювання, остання не може в повній мірі \~усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, майже нікого не впізнає, не може орієнтуватися в просторі, а тим паче приймати будь-які рішення, не здатна самостійно розпоряджатися пенсією, яку вона отримує, що стало приводом для звернення до суду з названою заявою. \~\~\~\~ \~ Заявниця в судовому засіданні підтримала заяву, наполягала на її задоволенні, просила призначити \~її опікуном над її матірю\~[PERSON], надала пояснення з підстав зазначених в заяві. \~\~ \~ \~ Представники заінтересованої особи [PERSON] (а.с.69), [PERSON] (а.с.72), [PERSON]В. (а.с.92), не заперечували щодо визнання [PERSON] недієздатною з огляду на наявний у справі висновок експертизи. Втім, щодо призначення опікуна, як думка представників, так і думка Болградської районної ради з опіки та піклування над повнолітніми особами - була дещо суперечливою. Комісія надала декілька висновків щодо доцільності призначення опікуна. Згідно висновку та подання комісії від 21.09.2016 року № 3, опікуном слід було призначити [PERSON] (а.с.21-23). Разом з цим, 23.08.2017 року судом отримано висновок, подання, та заяву комісії від 21.08.2017 року щодо доцільності призначення [PERSON] опікуном [PERSON] (а.с.103-105). Крім того, на адресу комісії з заявою про призначення опікуном також зверталася [PERSON], якій було відмовлено (а.с.75). Жоден із присутніх в судовому засіданні представників, не міг пояснити такі рішення комісії, обґрунтувати їх, та довести перед судом свою позицію щодо того чи іншого кандидата в опікуни. Заінтересована особа [PERSON], на підставі поданої заяви (а.с.33), була залучена до участі у розгляді справи у якості заінтересованої особи на підставі ухвали суду від 29.09.2016 року (а.с.36). В судовому засіданні надала пояснення з підстав зазначених в заяві. Пояснила, що вона є онучкою [PERSON]. Проживає в тому ж домоволодінні, що і заявник, і [PERSON] за адресою: вул. Московська, №6, м. Болград, Одеська область, але в іншій половині будинку, проте двір у них спільний. Однак, заявник перешкоджає різними способами спілкуватися з бабусею, а тим паче опікуватися нею, хоча вона має таку можливість, оскільки не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, майже всю основну частину часу вона перебуває дома, умови проживання гарні, матеріально забезпечена, стан здоровя також дозволяє бути опікуном. Стверджувала, що оскільки [PERSON] потребує стороннього догляду, то гірше для неї не буде, у разі призначення декількох опікунів, а навпаки: у двічі більше буде для неї уваги, догляду, можливості не залишати її на одинці, та таким чином покращити і подовжити її життя та співіснування. \~ \~ \~ \~ \~\~\~ \~ \~ Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до наступного висновку. \~ Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженка м. Болград, Одеської області, зареєстрована і фактично проживає за адресою: [INFO] (а.с.9). \~ \~\~ З дослідженої в судовому засіданні медичної картки [PERSON] вбачається що психіатром Болградської ЦРЛ 09.08.2016 року вчинено запис про діагноз «старческое слабоумие», та призначено лікування (а.с.10). Цивільна дієздатність є важливою складовою правосуб'єктності фізичної особи, що дозволяє їй виступати учасником цивільних відносин у повній мірі, своїми діями набувати цивільних прав та виконувати цивільні обов'язки. В окремих випадках, визначених актами цивільного законодавства, особа може бути обмежена у дієздатності або взагалі визнана недієздатною. Зокрема, статтею 39 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Цивільна дієздатність передбачає здатність фізичної особи розуміти значення своїх дій та керувати ними не лише в силу свого віку, але й за станом своєї психіки. Тому часткова або повна нездатність фізичної особи розуміти значення своїх дій або керувати ними може бути підставою для обмеження фізичної особи у цивільній дієздатності або визнання її недієздатною. Останні інститути є винятково важливими засобами для захисту прав та інтересів як самої особи, так і членів її сім'ї, інших суб'єктів, з якими вона вступає в цивільні відносини. Фізична особа оголошується недієздатною лише на підставі судового рішення. Згідно ч. 3 ст. 237 ЦПК заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричними закладом. У заяві мають бути викладені обставини, які свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, і про їх наслідки у вигляді нездатності особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (ч. 3 ст. 238 ЦПК). Оскільки від вирішення питання щодо дієздатності фізичної особи залежить можливість її участі у вирішенні інших цивільних справ, заяви про визнання особи недієздатною підлягають розглядові окремо від інших вимог. Одночасно зі спором про право питання про недієздатність може вирішуватись судом лише у тому разі, коли спір виник після смерті цієї особи (пункт 8 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним»). У розгляді справи про визнання особи недієздатною обов'язково приймає участь заявник та представник органу опіки та піклування. Участь у процесі особи, стосовно якої розглядається дана справа, не є обов'язковою. Згідно ч. 1 ст. 240 ЦПК питання про виклик такої особи вирішується судом в кожному випадку з урахуванням стану її здоров'я. Одним з основних доказів для прийняття судового рішення є висновок судово-психіатричної експертизи, яка призначається судом за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи (ст. 239 ЦПК України). При розгляді такої категорії справ, суд встановивши, що існують достатні дані, які свідчать про психічний розлад, призначає судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану особи (ч. 1 ст. 239 ЦПК). Такими даними можуть бути довідка про стан здоров'я, виписка із історії хвороби та інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами (абзац перший пункту 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» від 28 березня 1972 року). Як зазначено у ст. 7 Закону «Про психіатричну допомогу», забороняється визначати стан психічного здоров'я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово-психіатричної експертизи посмертно. У загальному вигляді проблемними питаннями даного дослідження є, порядок визнання особи недієздатною, визначення критеріїв недієздатності. Таким чином, недієздатність втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обовязки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в Цивільному кодексі України. Стан недієздатності характерний тільки для фізичних осіб та встановлюється в судовому порядку після обовязкового проведення судово-психіатричної експертизи. Визнання особи недієздатною це не тільки визначення стану здоровя, але й складне юридичне поняття, яке містить в собі два критерії: медичний та юридичний (психологічний). Під медичним критерієм слід розуміти «хронічний, стійкий психічний розлад». Другий, юридичний (психологічний) критерій, вказує на нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Але чіткого категоричного розмежування юридичного (психологічного) та медичних критерій існувати не може. Вказані критерії одночасно несуть як медичний, так і юридичний характер. Юридичний критерій недієздатності має, перш за все, психологічну природу. Він свідчить про тяжкість психічного захворювання, ступінь розладів у інтелектуально-мнестичної та емоційновольової сферах психічної діяльності. Не кожний психічний розлад призводить до нездатності особи приймати участь у цивільних відносинах, а тільки такий його ступінь (глибина), який суттєво впливає на волю, память та інтелект хворого, що позбавляє особу можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, для визнання особи недієздатною встановити, у передбаченому порядку, тільки наявність психічного захворювання недостатньо. Суттєве значення має встановлення наслідків, які настали в результаті захворювання у вигляді глибини ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери. Таким чином, межа між дієздатністю та недієздатністю психічно хворого встановлюється відповідно до юридичного (психологічного) критерію здатності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, визначення якого віднесено до компетенції судово-психіатричних експертів. Суттєве ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери психічної діяльності, яке проявляється у неможливості особи усвідомлювати значення своїх дії та (або) керувати ними, може потягнути за собою важливі наслідки правового характеру у вигляді визнання громадянина недієздатним. З вище викладеного можна зробити висновок, що юридичний (психологічний) критерій в свою чергу підрозділяється на дві ознаки: інтелектуальну (нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій) та вольову (нездатність керувати своїми діями). Визнання фізичної особи недієздатною є по суті правовим оформленням змін психіки людини як явища, що виражає прояв сил природи незалежно від дій та усвідомлення особи. Головним завдання суду при визнанні особи недієздатною є констатувати це явище та оцінити його з правової точки зору, тобто задовольнити заяву про визнання особи не - дієздатною чи відхилити таку заяву. У випадках, коли застосування правових норм тягне за собою застосування санкцій або призводить до обмеження або позбавлення субєктивних прав, більш ефективним є використання методів правосуддя. За клопотанням заявниці [PERSON] ухвалою суду від 24.11.2016 року було призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу стану здоровя [PERSON], [INFO] (а.с.51). Експертна комісія Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» за наслідками проведеного медичного обстеження прийшла до висновку, що [PERSON], [INFO], страждає хронічним, стійким психічним розладом у вигляді «Змішаної коркової і підкоркової судинної деменції» (F01.3 за МКХ-10), внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом [PERSON], [INFO] потребує встановлення над нею опіки (а.с.57-60). Важливим для судового розгляду є також і належна оцінка висновку експертизи, що вимагає від суду перевірити дотримання встановленої законом процесуальної форми призначення та проведення експертизи. Має також оцінюватися висновок експертизи з точки зору його обєктивності та обґрунтованості, дотримання форми і змісту експертного висновку. З огляду на викладене, суд вважає висновок експертизи обєктивним, обґрунтованим, складеним з дотриманням форми і змісту, що дає суду усі підстави для прийняття його у якості належного доказу, та доходить висновку про визнання [PERSON] не дієздатною, а відтак заява [PERSON] в цій частині підлягає задоволенню. Постановляючи рішення про визнання [PERSON] недієздатною, суд виходить з того, що згідно з висновком судово-психіатричної експертизи особа виявляє ознаки недоумства і за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій або керувати ними, тому потребує встановлення над нею опіки. Щодо питання призначення опікуна суд дійшов наступного висновку. \~ \~ \~ \~ Заявниця \~[PERSON] є її донькою (а.с.5, 7-8),\~ мешкає за тією ж адресою (а.с.11). До складу сімї [PERSON] входять: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], чоловік [PERSON], [INFO] та мати [PERSON] [INFO] (а.с.11, 107 зворотна сторінка). При проведенні комісією обстеження матеріально-побутових умов сімї [PERSON] встановлено, що [PERSON] за станом здоровя не може себе обслуговувати, самостійно пересуватись, не впізнає близьких. Житлово-побутові умови хороші (а.с.12). Заявниця працює молодшою медичною сестрою в Болградській ЦРЛ, та отримує заробітну плату в розмірі 1\~685.20 гривен (а.с.13, 14). За станом здоровя [PERSON] не має протипоказань бути опікуном (а.с.24). 15.09.2016 року заявниця звернулася з заявою до Болградської РДА щодо розгляду питання про призначення її опікуном (а.с.25), до якої додала довідку про склад сімї, акт обстеження матеріально-побутових умов сімї, копію паспорту матері, копію медичної картки [PERSON], документи на підтвердження родинних відносин (а.с.25 зворотна сторінка, 26-32). \~\~\~\~\~\~ Згідно висновку № 3 від 21.09.2016 року Болградської районної ради з опіки та піклування над повнолітніми особами [PERSON] має всі можливості для надання моральної і соціальної підтримки матері [PERSON] і може бути її опікуном, в разі встановлення останньої недієздатною особою (а.с.23). Заінтересована особа [PERSON] також звернулась з заявою до Болградської районної ради з опіки та піклування на повнолітніми особами про призначення її опікуном над недієздатною [PERSON]. На розгляд ради надала наступні документи: - акт обстеження матеріально-побутових умов сімї № 285 від 10.05.2017 року, згідно якого [PERSON], проживає з сімєю в приватному будинку, який поділений на дві частини та є два відокремлених входи. В одній частині проживає вона, [PERSON] з сином та чоловіком, в іншій частині будинку проживає бабуся [PERSON], її дочка, онучка, зять. [PERSON], [INFO] потребує стороннього догляду, так як самостійно не рухається, на запитання відповідає не звязно, рідних не впізнає. Зі слів сусідки [PERSON], яка мешкає по вул. Московська, № 10, за [PERSON] в основному здійснює догляд онучка [PERSON] (а.с.77); - паспорт, згідно якого [PERSON][INFO] (а.с.78), - перебуває у шлюбі з 20.08.2014 року (а.с.79), - знаходиться у відпустці по догляду за дитиною [PERSON], [INFO] (а.с.82 зворотна сторінка) до досягнення ним трирічного віку (а.с.82), - є онучкою [PERSON], що підтверджується відповідними свідоцтва (а.с.79 зворотна сторінка 81); - згідно висновку про стан здоровя Болградської ЦРЛ від 03.05.2017 року може бути опікуном (а.с.83); - довідку про склад сімї, з якої слідує, що до складу сімї входить син [PERSON], [INFO] (а.с.83 зворотна сторінка). За наслідками розгляду заяви [PERSON] на засідання Болградської районної ради з опіки та піклування над повнолітніми особами від 30.05.2017 року (а.с.76) комісія дійшла до висновку, що опікуном над [PERSON] має бути призначена [PERSON], тобто [PERSON]Г було відмовлено (а.с.75). 13 липня 2017 року судом було проведено виїзне судове засідання за місцем проживання [PERSON], у повному складі за участю усіх присутніх сторін по справі (а.с.94-95), та встановлено, що земельній ділянці домоволодіння № 6 по вулиці Московська, м. Болград, Одеська область є один єдиний будинок, який має два різні відокремлені входи, тобто фактично складається з двох частин, в яких окремо проживають сімя [PERSON], та [PERSON] [PERSON], [INFO] проживає з сімєю [PERSON] Фактичний догляд за [PERSON] здійснює [PERSON], донька [PERSON], перебуває на обліку по догляду за особою, яка потребує сторонньої допомоги та отримує державну соціальну допомогу. При цьому [PERSON] пояснила, що: - [PERSON], є її бабусею, вона повністю здійснює за нею догляд: готує їжу, кормить, прибирає, пере білизну (навіть вручну у разі потреби), миє, купає, сама її піднімає та садовить на стілець для справляння фізіологічних потреб, міняє памперси; - дає ліки за призначенням: Енелопрін, у разі підвищеного тиску, [PERSON], також Гедезіпан, щоб покращити сон; - постійно розмовляють на підвищеному тоні, оскільки бабуся не дочуває; - бабуся користуючись ходулями рухається по кімнатах будинку, а також виходить з її допомогою на вулицю; - частіше бабуся її не впізнає, називає різними іменами, - вся сімя з нею спілкується, їдять спільно за одним столом; - бабуся добре памятає своє дитинство, молодість, розповідає про це, та про своє життя, як важко вона працювала в полі, згадує своїх батьків; - мати [PERSON] весь день перебуває на роботі, працює в Болградській ЦРЛ, а тому весь догляд за бабусею вона здійснює самостійно, після роботи і мама допомагає. - вони ніколи не залишають бабусю на одинці, так як хвилюються щоб вона не впала, постійно її супроводжують; - бабуся любить бувати на свіжому повітрі, тому вона її виводить у двір. Щодо себе особисто, [PERSON] пояснила, що їй 25 років, вона не одружена, перебуває в цивільному шлюбі, дітей не має, а тому повністю здійснює догляд за бабусею [PERSON] При огляді житлово-побутових умов, було встановлено, що сімя [PERSON] розміщується в трьох жилих кімнатах, де є хороший ремонт, та прибудовано коридор, де здійснюється ремонт. [PERSON] розміщується у великій кімнаті (при цьому жодних речей бабусі в цій кімнаті не було). Окремо від жилих кімнат розташована кухня та ванна кімната, які не опалюються в зимовий період, та до яких необхідно проходити через вулицю, спільний двір. Санвузол відсутній. Заявниця [PERSON] пояснила, що бабусю миють в її жилій кімнаті, пристосовуючись для цього. На час присутності суду, [PERSON] спала, на різні шуми ніяким чином не відреагувала, поспілкуватися не представилось можливим. Оглянувши умови проживання сімї [PERSON] встановлено, що ця частина будинку також складається з трьох житлових кімнат, кухні, ванної кімнати, санвузлу. Всі приміщення опалюються в зимовий період, водопостачання є в наявності, в тому числі і гаряча вода. Ремонт новий та сучасний у всіх приміщеннях. Двір спільний, озеленений, має бетоне покриття (а.с.94-95). Встановивши такі обставини, що мають суттєве значення для вирішення питання щодо необхідності призначення опікуна, та особи кандидатів в опікуни, суду не зрозумілі висновки Болградської районної ради з опіки та піклування над повнолітніми особами №3 від 21.09.2016 року за наслідками розгляду заяви [PERSON] (а.с.23), та №3 від 31.05.2017 року за наслідками розгляду заяви [PERSON], адже будь-яке мотивування, обґрунтування, оцінка досліджених комісією документів кандидатів в опікуни, їх особистостей в цих висновках взагалі відсутні. Мотиви, доводи комісії щодо прийняття цих висновків, і надання переваги одному кандидату перед іншим, в рішенні не зазначені (а.с.99-100). Враховуючи значення висновку органу опіки і піклування при розгляді даної справи, з метою повного, всебічного зясування обставин справи, винесення законного та обґрунтованого рішення, ухвалою суду від 13.07.2017 року було зобовязано Болградську районну державну адміністрацію Одеської області в особі Органу опіки та піклування над повнолітніми особами провести всебічний повторний розгляд заяв [PERSON] та [PERSON], за обовязковою участю цих осіб, а також особи яка фактично здійснює догляд [PERSON] з виходом за місцем проживання [PERSON], [INFO] за адресою: вул. Московська, № 6, м. Болград, Одеська область (а.с.103-114). На виконання ухвали, суду надано 23.08.2017 року висновок Болградської районної ради з опіки та піклування над повнолітніми особами № 4 від 14.08.20107 року разом з іншими документами, з яких слідує, що рада прийшла до висновку про доцільність і необхідність призначення опікуном [PERSON] - [PERSON] (а.с.105). Суд звертає увагу, що даний висновок майже нічим не відрізняється від попередніх висновків ради по цій справі, адже він також є не обґрунтованим, не містить змісту обставин встановлених комісією, оцінки досліджених комісією документів кандидатів в опікуни, їх особистостей; мотивів, доводів комісії щодо прийняття саме такого рішення в частині надання подання про призначення опікуном саме [PERSON], та чому відпала можливість бути опікуном [PERSON], адже попереднє рішення ради було саме на її користь, і рекомендації надані саме цьому кандидату в опікуни, та до того ж, не відображено у висновку рішення ради щодо не можливості бути опікуном [PERSON] В судовому засіданні були досліджені надані заінтересованої особою [PERSON] оптичні диски CD-RW з записами розмов [PERSON], [PERSON] з [PERSON], датовані: 27.10.2016 року, 30.11.2016 року, 07.04.2017 року, при цьому присутня [PERSON] не заперечувала, що це дійсно записано її голос та голос її доньки, тобто їх розмова з [PERSON]Г.(а.с.117-119). Прослухавши аудіо записи, суд був вкрай вражений поведінкою відношенням, ставленням [PERSON], [PERSON] до [PERSON], їх вислови супроводжувалися суцільною лайкою, нецензурними висловами, одним цілковитим негативом, роздратуванням, приниженням людини, похилого віку, яка до того ж важко хворою, та потребує і заслуговує зовсім на інше ставлення до неї. І таку недопустиму поведінку [PERSON], [PERSON] проявляють до своєї рідної матері (бабусі). Тому постає велике питання, чи зможуть ці особи діяти виключно в інтересах недієздатної [PERSON], забезпечити її стабільним психічним, нервовим станом, та якомога покращити, подовжити останні роки життя [PERSON] На сьогодні питання, повязані з опікою та піклуванням вирішуються не тільки Сімейним кодексом України, та цивільним кодексом України, а й на підставі Правил опіки та піклування, затвердженими наказом Міністерства праці та соціальної політики України №34/166/131/88 від 26.05.99, органом, який приймає рішення щодо опіки та піклування, готує подання до суду щодо кандидатури опікуна є виконавчий комітет районної у місті ради. Згідно ч.1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Статтею 63 ЦК України визначено, що фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обовязки опікуна чи піклувальника. Варто зазначити, що в ч. 3 ст. 244 СК зазначений чіткий перелік осіб, які не можуть бути опікуном, піклувальником. Опіка встановлюється над повнолітньою особою, яка визнана у судовому порядку недієздатною через нездатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними внаслідок хронічного стійкого психічного розладу (ст. 39 Цивільного Кодексу України). У такому випадку опіку встановлює суд в одному провадженні з визнанням особи недієздатною. Опіка встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Судова процедура встановлення опіки та піклування над відповідними категоріями осіб цілком виправдана, оскільки саме суд приймає рішення про визнання повнолітньої особи недієздатною або обмежено дієздатною. Вирішуючи питання про призначення повнолітній особі опіки або піклувальника суд не діє самостійно. Орган опіки та піклування зобовязаний подати до суду мотивований висновок про необхідність встановлення опіки та піклування щодо повнолітніх осіб. Згідно ст.63 ч.5 ЦК України фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Стаття 64 ЦК України визначає підстави, за яких фізична особа не може бути опікуном або піклувальником. Так, опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування. Втім, у порушення зазначених вимог закону і СК Україні, і ЦК України, Болградська районна рада з опіки та піклування над повнолітніми особами в жодному із своїх висновків, що були досліджені судом, не зазначила наявність, чи відсутність таких підстав при прийнятті рішення про відмову [PERSON] бути опікуном. Враховуючи останній висновок, подання Болградської районної ради з опіки та піклування над повнолітніми особами №4 від 14.08.2017 року щодо доцільності призначення опікуном [PERSON] [PERSON], суд вважає за необхідне відмовити заявниці [PERSON] в задоволенні її заяви в частині призначення її опікуном. Заяви [PERSON], щодо вступу у справу у якості заявника, заяви щодо призначення саме її опікуном над [PERSON] до суду не надходило. Оскільки [PERSON] не є стороною у цій справі, суд позбавлений можливості перевірити наявність (відсутність) обмежень, передбачених ст. 64 ЦК України \~щодо призначення \~її опікуном, а відтак вирішити питання призначення опікуна саме в цьому судовому процесі. \~\~\~\~\~

Outcome: partial