Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Дніпровський відділ реєстрації фізичних осіб про усунення перешкод в реалізації права власності шляхом зняття з реєстрації. В позові зазначила, що вона є власником будинку [ADDRESS] на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАО №964773, яке було оформлене за заповітом від 25.06.2004 №2-981, складеним її батьком. Відповідачі зареєстровані за даною адресою, однак там фактично не проживають. Вони були зареєстровані за згодою попереднього власника будинку, [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачці відомо, що наразі вони проживають в Азербайджані, зв`язок з ними тільки по телефону. Позивачка просить усунути їй перешкоди в реалізації права власності шляхом зняття з реєстрації відповідачів. Справа призначена до розгляду в спрощеному позовному провадженні. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. Представник позивача адвокат Коваль М.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на задоволенні позову, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи були повідомлені вчасно за місцем реєстрації рекомендованою кореспонденцією, у визначений строк не надали суду відзив на позовну заяву. Третя особа: представник Дніпровського відділу реєстрації фізичних осіб в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи був повідомлений. Суд вважає можливим, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи, відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про спадщину, серія та номер 1-1700, видане 21.10.2015 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с. 4) Зазначений будинок позивачка отримала за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується Заповітом на її ім`я та Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . (а.с. 2, 3) В даному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] з 02.10.2008 року, та [PERSON] , з 07.07.2008 року, а [PERSON] в даному будинку не зареєстрований, що підтверджується відповіддю Департаменту Реєстраційних послуг Запорізької міської ради на запит суду. (а.с. 28-31) Відповідно до заяв сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в будинку [ADDRESS] , не проживають з 2005 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .(а.с. 44-45) Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивачка просить суд усунути їй перешкоди в реалізації права власності шляхом зняття з реєстрації відповідачів. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57 цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України). Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що позивачка не заявляла позовні вимоги, щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним будинком, а зняття відповідачів [PERSON] та [PERSON] , з реєстрації залежить від позбавлення їх права користування житловим приміщенням, а суд не може вийти за межі позовних вимог, тому відсутні будь-які підстави для зняття з реєстрації відповідачів. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed