Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вище вказаним позовом, відповідно до якого просила: - розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON], що зареєстрований 26.09.2013 року у Кіровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції; - стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON], [INFO], щомісячно у розмірі 1/4частини усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення сином повноліття; - стягнути з [PERSON] на її користь аліменти щомісячно у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною трьох років; - стягнути з [PERSON] на її користь судовий збір; - допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Представник позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, заперечив проти стягнення аліментів на утримання дружини. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 29.06.2013 року у Кіровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 308 (а.с. 4). Від спільного проживання сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5). Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, збереження сімї є неможливим, а тому шлюб необхідно розірвати. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини судом зясовано, що [PERSON], 31.01.2014 р.н проживає із позивачем та знаходиться на її утриманні і вихованні. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», визначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Домовленість між батьками щодо утримання дитини після припинення шлюбних стосунків відсутня. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, які мають істотне значення. На підставі викладеного, суд з урахуванням вимог ст. 182 СК України вважає, що позов обґрунтований, та підлягає задоволенню. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідач свій батьківський обов'язок належним чином не виконує, кошти на утримання дитини своєчасно не надає, тому з нього слід стягнути аліменти в примусовому порядку, як і просить позивач. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня предявлення позову. Згідно до положень ч.2 ст.84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вказувалось раніше, відповідач проти позову позивача в частині вимоги про стягнення аліментів на її утримання заперечив. [PERSON] доказів, які б вказували на те, що [PERSON] може надавати їй матеріальну допомогу, не подала. З довідки від 10.11.2016 року про доходи [PERSON] вбачається, що останній на дату видачі цієї довідки не знаходиться на обліку в Бобринецькому відділенні Новоукраїнської ОДПІ, як фізична особа-підприємець. Зважаючи на зазначене, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] в частині вимоги про стягнення на її користь аліментів на її утримання щомісячно у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною трьох років необхідно відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір за вимогу про стягнення аліментів та 551,20 грн. судового збору на користь позивача за вимогу про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: partial