Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа: Новичківська сільська рада, в якому просила постановити рішення, яким визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений головою Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області 02.07.2010 року та визнати за нею право власності на 1/2 частину майна - будинку [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з 20.11.1971 року по 20.06.1996 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з покійним [PERSON] Причиною розірвання шлюбу послужило те, що останній практично не працював і вона змушена була нести всі витрати по утриманню сім»ї та будівництву будинку, в зв»язку з чим виїхала за кордон, щоб заробити на це кошти. Вищевказаний будинок по [ADDRESS] вони будували з 1987 року по 1998 рік, тобто під час перебування в шлюбі, а тому він є їх спільною сумісною власністю, оскільки за її кошти куплялися будівельні матеріали та оплачувалася робота майстрів. Крім того, вважає недійсним заповіт від імені [PERSON] на користь [PERSON], оскільки заповідач хворів на пухлину головного мозку, систематично проходив лікування в Долинській ЦРЛ і за станом свого здоров»я не міг усвідомлювати значення своїх дій, тобто даний заповіт не відповідає його волевиявленню. Позивач [PERSON] в своєму позові до Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, третя особа: [PERSON], також просить визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений головою Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області 02.07.2010 року, номер у спадковому реєстрі № 49675191. Свої вимоги мотивує тим, що він є сином [PERSON], який помер [INFO]. За час спільного проживання його батьки [PERSON] та [PERSON] побудували в селі Новичка житловий будинок з господарськими спорудами. Однак, шлюбні відносини в батьків не склалися і 20 червня 1996 року вони розлучилися. До 1997 року він із батьком проживав разом, після чого разом з матір»ю переїхав жити в Австрію, де вже проживала його сестра. З батьком він спілкувався постійно по телефону, так як проживав на значній відстані від нього і не мав можливості приїжджати. Зі слів батька знав, що будь-якої допомоги той не потребує і що будинок та інше майно він заповість йому. Влітку 2008 року він перебував з короткочасним візитом в Україні і спілкувався з батьком. Тоді він повідомив батька, що мати в Україну не буде повертатись, оскільки вийшла заміж, а батько повідомив його, що він також проживає в незареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. Батько не жалівся на здоров»я, говорив, що він працює, матеріально забезпечений і при цьому черговий раз повідомив його, що своє майно він заповість йому. Після цього вони час від часу спілкувалися по телефону. Про те, що батько хворий і що він 25 вересня 2008 року в Новичківській сільській раді зареєстрував шлюб з [PERSON], останній йому не говорив. Як стало йому пізніше відомо, 02.07.2010 року Новичківською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області було посвідчено заповіт від імені його батька [PERSON], номер у спадковому реєстрі 49675191, яким він все своє майно заповів [PERSON] Вказаний заповіт вважає недійсним, оскільки, як свідчать брати батька, які до самої смерті відвідували його, а також записи в амбулаторній карточці, останній був хворим, лежачим. У нього була пухлина головного мозку, з приводу чого він лікувався. За 15 днів до смерті, його батько був лежачим і вже не говорив. Йому відомо, що батько підписав заповіт в присутності свідків, але що могли зрозуміти свідки, коли батько на той час вже не говорив і напевно нічого не чув і нічого не розумів. Вважає, що в момент складання заповіту його батько перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання заповіту недійсним. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] та [PERSON] за довіреностями від 14.10.2011 року та від 26.10.2013 року [PERSON] повністю підтримав заявлені позивачами вимоги та додатково пояснив, що при посвідченні заповіту [PERSON] сільським головою с.Новичка допущено ряд порушень вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, зокрема, не зазначено місце складання заповіту, вказано, що заповіт прочитаний [PERSON] вголос, що не відповідає дійсності, не зазначено про те, що через важку хворобу [PERSON] не міг сам підписати заповіт. Просив задоволити обидва заявлені позови, визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений головою Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області 02.07.2010 року, а також визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину майна - будинку [ADDRESS], який вони збудували з покійним [PERSON] під час перебування в шлюбі. Позивач [PERSON] також повністю підтримав свої позовні вимоги, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини. Додатково пояснив, що він пропонував батькові лікування за свій кошт в Австрії, але той відмовився. Вважає, що на час підписання заповіту в зв»язку з важкою хворобою батько вже не розумів значення своїх дій, а тому є підстави для визнання даного заповіту недійсним. Відповідачка вона ж третя особа [PERSON] позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнала, пояснивши, що відсутні будь-які підстави для визнання недійсним оспорюваного заповіту. Вона перебувала з покійним [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з вересня 2008 року і до дня його смерті [INFO], доглядала його та похоронила. Покійний чоловік хворів на пухлину головного мозку, однак це не впливало на його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними. На початку липня 2010 року він висловив бажання заповісти їй все майно, оскільки передбачав, що його колишня дружина та діти будуть з нею судитися. На його волевиявлення ніхто не випливав, заповіт посвідчено головою Новичківської сільської ради в присутності свідків і ніяких підстав для його скасування немає. Що стосується вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на ? частину спільно нажитого в шлюбі майна - будинку [ADDRESS], то вона також до задоволення не підлягає, оскільки спірне будинковолодіння збудовано та введено в експлуатацію в 1998 році, тобто більше як через 2 роки після розірвання шлюбу з [PERSON] і не може вважатися спільно нажитим під час шлюбу майном. Просила в задоволенні обидвох позовів відмовити. Представник відповідача вона ж третя особа: Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області - сільський голова [PERSON] позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] також не визнала, пояснивши, що 02.07.2010 року хтось з сім»ї [PERSON] попросив приїхати до нього додому посвідчити заповіт, на що вона погодилася, бо виконувала на той час і обов»язки секретаря виконкому сільської ради. [PERSON] був нормальний, адекватний, однак, йому було важко говорити і погано володів правою рукою. Вона два рази прочитала заповіт і [PERSON] його підписав, однак, якою рукою він підписував - не пригадує. При цьому були присутні 2 свідки-сусіди, які попередньо давали їй свої паспорти. Будь-яких порушень при посвідченні заповіту не допущено, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] слід задоволити, а в позові [PERSON] відмовити, виходячи з наступного: Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно з частинами 1 та 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ч.1 ст. 225 даного кодексу правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовами інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушено. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] помер [INFO], про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 07.10.2010 року (т.1, а.с. 5). Як вбачається із заповіту від 02.07.2010 року, що посвідчений сільським головою Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 37 (т.1, а.с. 40), [PERSON] при свідках [PERSON] та [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження: все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати і на що за законом він буде мати право заповідає [PERSON] У відповідності до витягу зі спадкового реєстру № 24593128 від 30.08.2010 року (т.1, а.с. 9), заповіт [PERSON], посвідчений 02.07.2010 року, зареєстровано в спадковому реєстрі за номером № 49675191. З акту повторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 24.10.2013 року № 11 (т.2, а.с. 227-232) вбачається, що на час складання заповіту від 02.07.2010 року [PERSON] страждав на психічні розлади у вигляді органічного ураження головно мозку, обумовленого злоякісним новоутворенням лівої скроневої ділянки головного мозку, зокрема таламічної ділянки лівої гемісфери головного мозку. Однак, дати відповідь на запитання, чи могла хвороба та призначене лікування, враховуючи діагноз, перебіг та тривалість хвороби, незначний проміжок часу між підписанням заповіту і смертю, вплинути на психічний стан [PERSON] під час підписання заповіту та здатність усвідомлювати свої дії й керувати ними, не є можливим, оскільки надана для експертного дослідження документація на зазначений період часу є малоінформативною, покази свідків суперечливі, консультація лікаря-психіатра йому не призначалася, а лікарями, які спостерігали за ним, не був описаний його психічний стан. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.09.2012 року № 10-1390/0/4-12, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами (стаття 212 ЦПК України). Судом встановлено, що заповідач [PERSON] помер [INFO], тобто через 16 днів після складання заповіту і на час його складання важко хворів. Як вбачається з долучених до справи документів, до хворого [PERSON] 06.07.2010 року виїжджала швидка допомога, що підтверджується картою виїзду № 4937 та № 4949 від 06.07.2010 року (т.1., а.с. 89-90), де зазначено, що стан хворого погіршився тиждень тому, а в графі «свідомість» вказано «приглушена», також зазначено діагноз: «Судомний синдром». З направлення [PERSON] на МСЕК від 17.01.2010 року вбачається, що в п.16 «ускладнення» вказано: астенічний синдром. Як вбачається з медичної карти № 4613 стаціонарного хворого [PERSON] (т.1, а.с. 91) в ній вказано діагноз при госпіталізації та діагноз клінічний. Так, діагноз при госпіталізації встановлено: «Стан після променевої та хіміотерапії. Набряк головного мозку. Мозкова кома.» Діагноз клінічний: «Пухлина головного мозку, стан після променевої терапії та хіміотерапії, набряк головного мозку.» Допитані судом в якості свідків лікарі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які разом з [PERSON] працювали в Долинській ЦРЛ і за два дні до підписання заповіту - [INFO] були в нього гостях на його 60-річчі, ствердили, що вони жодного контакту (мовного чи невербального) з покійним не мали, він говорити не міг, мова була незрозуміла, чи він їх впізнавав, не можуть сказати. Лікар-невропатолог [PERSON], який лікував [PERSON], суду пояснив, що бачив заповідача в кінці червня, стан його свідомості був «ступор», однак повного відключення не було, але й контакту з ним вже не було. Він приходив колоти ліки, оскільки була необхідність попередити судомні напади. Самих судомних нападів не бачив, про них знав зі слів [PERSON] Коли він в кінці червня оглядав [PERSON], то останній не міг давати звіт своїм діям. Суд вважає правдивими і приймає до уваги показання даних свідків, оскільки вони є незацікавленими особами, не перебували з покійним [PERSON] в родинних стосунках і професійно описали його психічний стан за 2 дні до підписання заповіту. Крім того, їхні показання підтверджуються вищенаведеними письмовими доказами та показаннями інших свідків. Так, допитаний судом як свідок брат покійного заповідача [PERSON], який працює лікарем в Калуській ЦРЛ, пояснив, що теж [INFO] був у нього на дні народження. Останній нічого не говорив, тільки дивився у вікно, себе вже не контролював. Вважає, що на той час брат вже не міг керувати своїми діями, не міг писати і говорити. Свідок [PERSON] суду пояснив, що померлий [PERSON] був його рідним братом. Востаннє бачив його десь 20 червня 2010 року. Брат сидів на дивані, дивився у вікно і весь час лівою рукою поправляв праву, яка падала. [PERSON] говорив лише одне слово «отаке-во». Думає, що він його вже не впізнавав. Свідок [PERSON] підтвердив, що востаннє бачив [PERSON] в квітні 2010 року. Останній погано говорив, ніяк не міг сконцентрувати увагу, в основному сидів у кріслі, важко ходив. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які були свідками при підписанні [PERSON] заповіту, ствердили, що останній мовчав, нічого не говорив, ніяких емоцій не виявляв, а коли йому зачитали заповіт - тільки кивнув головою. Правою рукою не володів, підтримував її лівою. При цьому свідки [PERSON] та [PERSON] у своїх поясненнях не змогли чітко вказати, що 02.07.2010 року в день підписання заповіту виявлялася воля [PERSON] Вони також вказали, що на підписання заповіту їх покликала безпосередньо [PERSON] (зацікавлена особа), з [PERSON] на момент підписання заповіту вони, як свідки, жодного вербального (мовного) контакту не мали. Аналізуючи наведені докази, суд приходить до висновку, що на час вчинення правочину - підписання заповіту від 02.07.2010 року через важку хворобу - злоякісне новоутворення лівої скроневої ділянки головного мозку, [PERSON] страждав на психічні розлади у вигляді органічного ураження головно мозку, в зв»язку з чим не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому даний заповіт слід визнати недійсним, задоволивши позов його сина [PERSON], який є спадкоємцем майна після смерті свого батька і вказаним заповітом порушено його право на спадкування. При визнанні даного заповіту недійсним, суд також враховує те, що під час його посвідчення головою Новичківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області допущено порушення вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України N 22/5 від 25.08.1994 року та зареєстрованої в Мінююсті 26.10.1994 року за номером N 256/466, чинної на час складання заповіту, зокрема п.8, де зазначено, що якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням виконавчого комітету, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії (на дому, в лікарні, на підприємстві, установі, організації та ін.) із зазначенням адреси, а також причини цього. Не відповідає дійсності зазначене в заповіті твердження про те, що текст заповіту прочитано [PERSON] вголос, оскільки воно спростовано поясненнями самої голови Новичківської сільської ради [PERSON] та показання свідків [PERSON] і [PERSON] При цьому суд критично оцінює висновок амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 24 вересня 2011 року, викладений в акті № 297 (т.1, а.с. 78-82) згідно з яким [PERSON] на час підписання заповіту 02.07.2010 року будь-якими психічними розладами не страждав, був здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними, оскільки даний висновок спростовано висновками пізніше призначених повторних більш повних експертиз, зокрема повторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 24.10.2013 року № 11 та іншими, вищенаведеними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Також суд вважає неправдивими та не приймає до уваги показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки вони є родичами і друзями [PERSON] та заінтересовані у вирішенні даного спору на її користь. Крім того, показання даних свідків суперечливі, не узгоджуються між собою і повністю спростовуються вищеперечисленими доказами, здобутими судом. Що стосується позову [PERSON], то суд вважає, що в його задоволенні слід відмовити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 20.06.1996 року, в цей день позивачка розірвала шлюб з [PERSON] Таким чином позивачка [PERSON] не водить в коло спадкоємців після смерті її колишнього чоловіка [PERSON], а отже оспорюваним заповітом від 02.07.2010 року будь-які її права не порушено, а тому з цих підстав слід відмовити в задоволенні її вимоги про визнання даного заповіту недійсним. Також слід відмовити в задоволенні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частину спільно нажитого під час перебування в шлюбі з [PERSON] майна - будинку [ADDRESS], оскільки встановлено, що даний будинок збудовано більш як через 2 роки після розірвання їхнього шлюбу, що підтверджується актом про закінчення будівництва і пуску в експлуатацію індивідуального житлового будинку від 22.09.1998 року та рішенням виконкому Долинської міської ради № 182 від 02.10.1998 року про затвердження даного акту (т.2, а.с. 17-18), а отже він не може рахуватися спільною сумісною власністю подружжя, нажитою під час шлюбу. Будь-яких належних та допустимих доказів, що спростовували б цей висновок, позивачка та її представник суду не надали. Суд вважає, що в задоволенні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь відшкодування понесених витрат на авіаквитки з Австрії до України слід відмовити, оскільки ці витрати у відповідності до глави 8 ЦПК України не відносяться до судових витрат. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 215,225,1233,1234,1247,1251,1257 ЦК України, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України N 22/5 від 25.08.1994 року та зареєстрованої в Мінюсті 26.10.1994 року за номером N 256/466,

Outcome: approved