Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 25.02.2016 року, зареєстрованого відділом ЗАГС м. Кишинів, муніцинії Кишинів, запис за № 45. Від перебування в шлюбі мають дитину [PERSON] Давіда, [INFO], який проживає з позивачем. Вимоги позивач мотивує тим, що подальше спільне життя не складається, сімя існує формально, збереження шлюбу стало суперечити інтересам і позивача, і відповідача, примирення сторони не бажають, погоджуються на розірвання шлюбу, домовленість щодо проживання і утримання дитини досягнуто. У звязку з цим, позивач просить шлюб між ним та відповідачем розірвати. В судове засідання позивач не зявилася, надавши суду заяву (вх. № 1934 від 23.03.2018 року) про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву (вх. № 1933 від 23.03.2018 року) про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить позов задовольнити та проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи та доводи позовної заяви, враховуючи, що учасниками справи заявлено клопотання про розгляд справи у їх відсутності, суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами та доходить слідуючого висновку. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В частині вимоги про розірвання шлюбу, суд доходить наступного висновку. Відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (ратифіковано Законом № 240/94-ВР від 10.11.1994 року): ст. 28 п. 2 - якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу; ст. 29 п.2 - по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживає подружжя. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України - позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 2016 року, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу C-SV № 1253946, зареєстрованим в книзі реєстрації актів про укладення щлюбу у відділі ЗАГС м. Кишинів, муніцинії Кишинів, запис № 45, Республіка Молдова (переклад з молдавської зроблений перекладачем [PERSON], нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу від 20.12.2016 року, зареєстровано в реєстрі за № 1538). Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Таким чином, суд, зясувавши, що проживання спільним подружнім життям та збереження сімї стало неможливим, позивач наполягає на розірванні шлюбу, примирення не бажає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, сімя існує формально, збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, суд доходить висновку, що шлюб між позивачем та відповідачем слід розірвати. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З огляду на вищенаведене, на підставі встановлених доказів в судовому засіданні, а також зважаючи на те, що відповідач позов визнає і це не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів сторін, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими, підставними та їх слід задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved