Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до [PERSON] про визначення часток у майні, що перебуває у спільній частковій власності, припинення права власності на 1/2 частину квартири та стягнення грошової компенсації. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що їй та [PERSON] належить на праві власності по 1/2 частці квартири [ADDRESS]. Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 9/1-14 від 08.09.2014 року виділити їй 1/2 частину вказаної квартири неможливо, оскільки виділити співвласникам ізольовані приміщення з окремими виходами, зі складом приміщень, зазначених в п.п. 2.22, 2.24, 2.27 ДБН В 2.2-15.2005, які можуть буди використані як окремі квартири у відповідності з діючими будівельними нормами не представляється можливим. Зі звіту про оцінку майна від 17.11.2014 року вбачається, що ринкова вартість 1/2 частини квартири [ADDRESS] становить 136100 грн. Враховуючи неможливість виділу в натурі її частки та неможливість спільного користування квартирою, з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просила суд визначити частки у належній їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності квартирі [ADDRESS] на ступним чином: їй 1/2 частину квартири та [PERSON] - 1/2 частину. Припинити за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] Стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини вказаної квартири у розмірі 136100 грн. Представники позивача [PERSON] - [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не підтримали позовні вимоги про визначення часток у спільній частковій власності. Інші позовні вимоги просили задовольнити з підстав, визначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Пояснили, що позивач своїми вимогами фактично примушує відповідача викупити її частку квартири. Це порушує права відповідача, оскільки він не працює і не має жодних доходів. Позивач не проживає у цій квартирі і не зверталась до відповідача з приводу усунення перешкод у користуванні власністю. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, надані суду докази, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Статтями 364, 365 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Згідно Правової позиції у справі №6-4ц14, відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. При вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаної спеціальної норми суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і виходячи при цьому з інтересів останніх (їх скрутного матеріального становища), суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Статтею 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів 16.05.1997 року та свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВТТ № 594554 від 23.07.2014 року, виданого Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою [PERSON] належить на праві власності 1/3 частина та 1/6 частина квартири [ADDRESS]. На підставі договору дарування від 06.06.2013 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, [PERSON] належить на праві власності 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Вказане підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна № 27949399 від 10.10.2014 року та Інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 27949198 від 10.10.2014 року. З висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 9/1-14 від 08.09.2014 року вбачається, що виділити в натурі 1/2 частину квартири [ADDRESS] квартири неможливо, оскільки виділити співвласникам ізольовані приміщення з окремими виходами, зі складом приміщень, зазначених в п.п. 2.22, 2.24, 2.27 ДБН В 2.2-15.2005, які можуть бути використані як окремі квартири, чи які можливо переобладнати в такі квартири у відповідності з діючими будівельними нормами не представляється можливим. Звітом про оцінку майна від 17.11.2014 року визначено, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 272200 грн. ринкова вартість 1/2 частини квартири, власником якої є [PERSON] становить 136000 грн. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В порушення вимог вказаної статті позивачем не надано суду доказів на підтвердження тих обставин, що між нею та відповідачем виник спір з приводу користування спірною квартирою, і позивач позбавлена можливості вільно користуватися та розпоряджатися належною їй частиною квартири. В судовому засіданні встановлено, що позивач проживає в даний час за кордоном і письмово не зверталась до відповідача по питанню користування та розпорядження своєю часткою квартири. Судом при вирішені позову враховані ті обставини, що відповідно до наданих відповідачем доказів на підтвердження своїх заперечень, він не працює, не має інших прибутків, в зв'язку з чим позбавлений можливості сплатити позивачу одним платежем вартість 1/2 частки спірної квартири. В судовому засіданні відповідач пропонував представникам позивача укласти мирову угоду щодо сплати даної компенсації частинами протягом певного періоду часу, однак вони відмовилися від вказаної пропозиції. З огляду на вказані обставини, суд вважає, що в разі задоволення позовних вимог [PERSON] будуть порушені права та інтереси [PERSON] За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову [PERSON]

Outcome: dismissed