Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до відповідача з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючої вимоги тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 2013 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З листопада 2016 року з відповідачем спільно не проживають, спільне господарство не ведуть. Відповідач не приділяє належної уваги дітям та їй, дітей не відвідує, матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Через різні погляди на шлюб і сім'ю між ними відбуваються конфлікти, сварки та непорозуміння. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 01 серпня 2013 року Медведківським відділом ЗАГС Управління ЗАГС Москви, актовий запис №1583; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття; стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частин від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дочкою [PERSON] 3-річного віку. До початку розгляду справи позивачка [PERSON] через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та не заперечує проти заочного розгляду справи. Позивач [PERSON], громадянин Російської Федерації, повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи відповідно до вимог Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року. Проте до суду повернулися документи, складені Бабушкінським районним судом м. Москви у зв'язку з неможливістю виконання доручення про вручення судових документів та допит [PERSON], з яких вбачається, що відповідач двічі викликався до Бабушкінського районного суду м. Москви, але не з'явився, до суду повернулися конверти за закінченням строку зберігання. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, згідно якого Цивільно процесуальний кодекс України викладено у новій редакції. Відповідно до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. За таких підстав, суд розглядає вказану справу за правилами, що діють на час її розгляду в порядку загального позовного провадження, в заочному порядку відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України і роз'ясненням п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року № 11 проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, так як відношення у родині вже не підлягають збереженню. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серія [NUMBER] від 01.08.2013р. (а.с.12). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 6,7), які проживають з позивачкою (довідки про реєстрацію місця проживання від 28.03.2017р.- а.с. 13,15). Шлюбні відносини сторони припинили через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на шлюб та сім'ю, спору про поділ спільно набутого майна та місце проживання дітей не мають. Оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини і не мають наміру їх відновлювати, вважають, що їх сім'я фактично розпалась та її збереження є неможливим і недоцільним, за таких обставин, сумісне проживання сторін та збереження їхньої сім'ї стало неможливим, шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідно до ч.4 ст.84 СК України, дружина з якою проживає дитина має право на утримання, якщо чоловік може надавати таку матеріальну допомогу. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Діти проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей та дружини не надає, хоча працездатний. Тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, та на утримання позивачки в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку, при цьому суд при визначенні розміру аліментів враховує розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також обов'язок відповідача утримувати як неповнолітніх дітей, так і дружину до досягнення молодшою дитиною трирічного віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial