Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до Тернопільського національного економічного університету, третя особа Тернопільське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення заборгованості по заробітній платі посилаючись на те, позивач працювала кухарем у санаторії-профілакторії ТНЕУ із 25.01.1985 року до 01.04.2015 року та була звільнена у звязку із скороченням чисельності працівників (ч.1 ст.40 КЗпП України). Санаторій-профілакторій ТНЕУ зобовязаний був провести виплату в день звільнення, однак на неодноразові звернення, добровільно провести виплату не бажає. При звільненні позивачці була видана трудова книжка, однак не виплачено заробітну плату за лютий, березень 2015 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за лютий, березень 2015 року у розмірі 3\~218,39 грн., виходячи із розміру середньої зарплати 1\~609,19 грн. за місяць. Представник Тернопільського національного економічного університету, в судовому засіданні позовних вимог не визнав та суду пояснив, що санаторій-профілакторій ТНЕУ був самостійним структурним підрозділом та вів статистичну та бухгалтерську звітність, табелі обліку робочого часу. Відповідач не ніс витрат на оплату праці працівників підрозділу, оскільки санаторій-профілакторій мав свій власний баланс і кошторис. Санаторій-профілакторій ТНЕУ у січні - лютому та березні 2015 року не функціонував, а тому не працювали працівники санаторію. У звязку із припиненням фінансово-господарської діяльності в січні, лютому та березні 2015 року звіт до Пенсійного фонду України у м. Тернополі не подавався. Крім того, заробітна плата за період із 01 лютого 2015 року по 01 квітня 2015 року позивачу не нараховувалась у звязку із відсутністю фінансування. Представник Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності суду пояснив, що фінансування санаторію-профілакторію ТНЕУ здійснювалось за рахунок коштів фонду до 01.01.2015 року. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив Згідно наказу №53 від 31.12.1993 року санаторію-профілакторію ТФЕУ (на даний час ТНЕУ) позивач працювала на посаді кухаря їдальні, а наказом №4 від 01.04.2015 року її звільнено з роботи у звязку із скороченням чисельності працівників по ч.1 ст.40 КЗпП України. Як слідує із довідки з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України серії АА №738612, санаторій профілакторій ТНЕУ має правовий статус суб»єкта без права юридичної особа, організаційна правова форма філія (інший відокремлений підрозділ), головне підприємство Тернопільський національний економічний університет. Як вбачається із п.1 наказу №32 від 22 січня 2015 року т.в.о. ректора ТНЕУ «Про ліквідацію санаторію-профілакторію ТНЕУ», вирішено ліквідувати санаторій профілакторій ТНЕУ. Наказом ректора ТНЕУ від 02 лютого 2015 року №46 «Про внесення змін до наказу ТНЕУ від 22.01.2015 року №32», внесено зміни до наказу ТНЕУ від 22.01.2015 року №32 «Про ліквідацію санаторію профілакторію ТНЕУ», а саме пункт 1 наказу викладено у новій редакції: «Ліквідувати санаторій профілакторій Тернопільського національного економічного університету 02 квітня 2015 року». Також, зазначеним наказом внесено зміни щодо попередження працівників про їх звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України та комісії вчинити всі необхідні заходи, пов»язані з ліквідацією санаторію-профілакторію ТНЕУ та подати ректору на затвердження акт ліквідації протягом п»яти днів з дня звільнення всіх працівників. Як вбачається із книги наказів санаторію-профілакторію ТНЕУ за 2015 рік, наказом №1 від 02.01.2015 року надано відпустки без збереження заробітної плати усім працівникам санаторію-профілакторію з 02.01 по 17.01.2015 року, з 02.01.2015 року по 01.02.2015 року працівникам пенсійного віку. Таким чином, позивачу з 01.02.2015 року по день звільнення, тобто по 01.04.2015 року повинна була нараховуватись та виплачуватись заробітна плата, що не було здійснено. Судом встановлено, що рішення про простій на даному підприємстві не приймалось, його працівники відвідували робоче місце до часу їх звільнення. Як вбачається із наявної при матеріалах справи довідки про середню заробітну плату (дохід) (для розрахунку виплат на випадок безробіття) №6, виданої санаторієм-профілакторієм Тернопільського національного економічного університету, у ній відсутні записи про розмір заробітної плати позивача за січень, лютий, березень 2015 року. Вказано суми заробітної плати за листопад 2014 року 1\~747,36 грн., за грудень 2014 року 1\~471,03 грн. Таким чином, середньомісячна заробітна плата позивача буде складати 1609,19 гривень (1747,36+1471,03/2). У відповідності до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначений сум. В силу ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п. 5 Порядку нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається' діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середньомісячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньої заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Таким чином, суд вважає, що слід стягнути із Тернопільського національного економічного університету в користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 3\~218,39 грн. Задовольняючи позовні вимоги, суд відкидає твердження представника відповідача про те, що сума коштів, яку просить стягнути позивач не може бути стягнуто із ТНЕУ, виходячи з такого. Так, відповідно до Положення про санаторій-профілакторій Тернопільського національного економічного університету, затвердженого ректором ТНЕУ, власником санаторію-профілакторію де був працевлаштований позивач є Тернопільський національний економічний університет і є його відокремленим підрозділом. Рішення про ліквідацію санаторію профілакторію було прийнято відповідачем, як його власником, а тому суд вважає, що обов»язок щодо виплати позивачу усіх належних сум, після проведення ліквідації структурного підрозділу, покладається на ТНЕУ. Також суд зазначає, що 28 грудня 2014 року прийнято Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов»язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», який набрав чинності з 01 січня 2015 року та яким внесено зміни до Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування», у відповідності до якого, часткове фінансування санаторіїв-профілакторії за рахунок коштів Фонду з 01 січня 2015 року не передбачено. Також, на підставі ст.88 ЦПК України, слід стягнути з ТНЕУ в користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved