Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до відповідача з позовом про стягнення аліментів на дитину та на своє утримання, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 27 червня 2014 року. Шлюб розірваний на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 грудня 2015 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач останнім часом бере участь у вихованні спільної дитини нерегулярно, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Також зазначила, що вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не працює, отримує допомогу по догляду за дитиною, але цих коштів не вистачає на повноцінне утримання дитини та її існування, також вона виховує ще старшу доньку від першого шлюбу, яка є інвалідом і якій постійно потрібен медичний огляд та ліки, сплачувати навчання, одягати та годувати. Відповідач інших утриманців не має, працездатний, отримує соціальну допомогу у вигляді адресних виплат у розмірі 1000 грн. та відшкодування шкоди, заподіяної йому внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 2500 грн., також працює в ДП «ГІЦ» м.Донецька та отримує там 2500 грн., крім того, отримує доход від підприємницької діяльності, тому вважає, що відповідач може виплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1500 грн., до його повноліття, та аліменти в розмірі 800 грн. на її утримання до досягнення дитиною 3 років щомісяця. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що дитина проживає з нею, відповідач надає їй допомогу не регулярно, на теперішній час вона не працює, оскільки сину 1 рік 9 місяців і вона зайнята доглядом за дитиною, отримує від держави допомогу як переселенець у розмірі 400 грн. на себе та 860 грн.- на дитину, а також ще 860 грн. - по догляду за дитиною, проживають вони в орендованій квартирі, за яку вона сплачує 2500 грн. в місяць .(1500 грн. - орендна плата, 1000 грн. - комунальні послуги), їй пропонували роботу, але таку що пов'язана з відрядженнями, і вона зверталась до відповідача щоб він допоміг їй доглядати дитину на час відрядження, але він відмовився. Просила суд задовольнити її позовні вимоги Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково - тільки щодо стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 600 грн. та пояснив, що він не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини, але не згоден із їх розміром, вважає його завищеним, оскільки він добровільно надає допомогу дитині - купував продукти, одежу, коляску, велосипед та інші речі. Позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів на утримання непрацездатної дружини не визнає, оскільки його доходи не дозволяють сплачувати аліменти на її утримання, зокрема, його доходи - це пенсія в розмірі 2400 грн., соціальна допомога в розмірі 1074 грн., з 30.06.2015р. він не працює, у нього є підробіток це ще десь 300 грн. в місяць - він надає консультації з кадастрових питань, але також змушений орендувати квартиру за 1500 грн. в місяць, ще з ним проживає донька від першого шлюбу, якій 22 роки, вона працює та заочно навчається в м.Полтаві, ще він допомагає своїй матері, якій 78 років, вона отримує пенсію близько 1000 грн., окрім нього є ще брат, але він проживає на Камчатці, також зазначив, що він хоче щоб позивачка займалася вихованням сина до 3-х років і якщо буде працювати, то тільки в Бердянську. Представник відповідача - адвокат Соботюк В.А. (договір про надання правової допомоги № 4/2 від 25.03.2016р.) - в судовому засіданні підтримав доводи свого довірителя, зазначив, що позивачка чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні з сином, відповідач добровільно надавав допомогу продуктами харчування, купував одяг та інші речі дитині, матеріальний стан відповідача не дозволяє сплачувати аліменти на утримання позички, оскільки він постійно надає допомогу своїй матері, яка мешкає на тимчасово окупованій території України, є пенсіонером та інвалідом 3 групи, на теперішній час відповідач не працює, підприємницькою діяльністю не займається, змушений винаймати житло. За таких обставин вважав, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - тільки щодо стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 600 грн., в іншій частині позову просив відмовити. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 27 червня 2014 року. Шлюб розірваний на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 грудня 2015 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Позивачка [PERSON] не працює, бо доглядає за сином. Ці обставини ніким не оспорюються і підтверджені в судовому засіданні поясненнями сторін, свідоцтвами про шлюб та народження дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Із змісту ст. 181 СК України вбачається, що при відсутності домовленості між батьками про утримання дитини, той з батьків, з ким проживає дитина має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій сумі. У відповідності з ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати, зокрема, стан здоров'я та матеріальний стан як позивача так і відповідача, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають значення. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] надає матеріальну допомогу на утримання дитини, але даної допомоги недостатньо для фізичного та духовного розвитку дитини, має нерегулярний дохід, оскільки з 30.06.2015 р. не працює, але за його поясненнями має щомісячний підробіток, також отримує пенсію та адресну допомогу. Також суд враховує, що відповідач та позивачка, будучи внутрішньо переміщеними особами, змушені винаймати житло. Той факт, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини підтверджується чеками, наданими відповідачем, з яких вбачається, що останній купував не тільки речі дитині, але й предмети, необхідні для розвитку (коляска, велосипед), крім того, сплачував кошти за проведення заняття для розвитку дитини та новорічного свята. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи обов'язок обох батьків утримувати свою дитину та з урахуванням прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, який становить на даний час 1167 грн. згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» та до 1 грудня 2016 року збільшиться до 1313 гривень, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 800 грн. щомісячно з дня пред'явлення позову до суду, задовольнивши позов частково, яких, на думку суду, на даний час буде достатньо для задоволення потреб дитини з урахуванням її віку. Відповідно до ч. 1 ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. За змістом ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Приймаючи до уваги викладені обставини, суд вважає, що позивач має право на її утримання від чоловіка, а відповідач може надавати таку допомогу. Посилання відповідача, що він постійно надає допомогу і несе затрати на утримання своєї матері - [PERSON], 1938 року народження, тому не має можливості сплачувати аліменти на утримання дружини, яка зайнята доглядом за дитиною, суд вважає не обґрунтованими, оскільки матір відповідача з ним не проживає, вона також отримує від держави пенсію, крім нього є ще брат, допомогу їй відповідач надає добровільно. Тобто, та обставина, що він добровільно надає допомогу своїй матері не звільняє його від обов'язку утримувати дружини, яка зайнята доглядом за їх дитиною. З урахуванням всіх обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини також підлягають задоволенню частково - у розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. При постановленні рішення про стягнення аліментів у визначеному розмірі суд також враховує, що позивач та відповідач у даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст. 192 СК Україн чи стягнення додаткових витрат на дитину згідно із ст.185 СК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial