Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов вмотивований тим, що 11.10.2014 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що сімейні відносини погіршилися, відповідач нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникають сварки. На даний час шлюб існує лише формально і його збереження є неможливим. В позовній заяві позивач просить суд шлюб, який укладений з відповідачем 11.10.2014 року у ВК Кривської сільської ради за а/з №3 - розірвати. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , залишити на вихованні та проживанні разом з матір`ю. Відзив на позов відповідачем [PERSON] не подавався. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подавши клопотання про розгляд справи без її участі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 10.10.2014 року у виконавчому комітеті Кривської сільської ради Хустського району Закарпатської області за а/з №3(а.с.5). Від даного шлюбу народився [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». Враховуючи вищевикладене, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач заперечень проти його розірвання не надав, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Також позивач [PERSON] , у відповідності до ст. 113 СК України, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Щодо вимог про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, слід зазначити, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування даних позовних вимог, зокрема висновку органу опіки та піклування з цього приводу, складеному згідно ст. 19 СК України. Не наведено у позовній заяві і жодного обґрунтування щодо даної позовної вимоги. Відтак у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 908 грн., сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: partial