Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У позові вказувала, що з 21.09.2005 року по 09.02.2010 року проживала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . В шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею і перебувають на її повному матеріальному утриманні. Відповідач працює по найму, їздить на заробітки за межі України і його середньомісячний заробіток становить 20000-25000 грн., але цей дохід не є постійним, тому ставить питання про стягнення аліментів в твердій фіксованій сумі. Зароблені кошти відповідач витрачає на свої потреби, інтересами дітей не цікавиться. Не надає матеріальної допомоги на придбання дітям одягу, продуктів харчування, медикаментів, тощо. Інших виплат по виконавчих документах відповідач не проводить. Вона не працює, оскільки здійснюю догляд за малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та пристарілою бабою [PERSON] , 1937 року народження. Інших виплат не має, тому не має можливості надавати матеріальну допомогу дітям в повному обсязі, та забезпечити всі їх потреби. Ніхто крім нього не має можливості надавати матеріальної допомоги на утримання дітей. Просила стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій фіксованій сумі 2000,00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі даного позову і до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, належно повідомлена про дату, час та місце розгляду справи по суті про що є відомості в матеріалах справи. У позові просила справу розглядати за її відсутності, згідна на винесення заочного рішення. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи по суті в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини своєї неявки суду не повідомив та у встановлений судом строк відзив на позов не подав. Зі згоди позивачки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 09.02.2010 року, що підтверджується копією повторного свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданого 26.11.2019 року Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області. В шлюбі у сторін є спільні діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] від 12.01.2006 року та серії [NUMBER] від 13.03.2007 року, виданих виконавчим комітетом Петрашівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №68, виданого 15.02.2021 року старостатом с. Багна Вижницької міської ради, неповнолітні діти сторін [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають з матір`ю і знаходяться на її повному утриманні. Відповідач належної допомоги на утримання дітей не надає, доказів протилежного суду не надано. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Частиною 1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З досліджених у судовому засіданні належних та допустимих доказів судом установлено, що неповнолітні діти сторін [PERSON] та [PERSON] проживають з позивачкою та знаходяться на її матеріальному утриманні, відповідач добровільно допомоги на їх утримання у належному розмірі не надає. Позивачка довела, а відповідач не спростував, що відповідач здоровий чоловік, аліменти нікому не платить, неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має, офіційно не працює, а заробляє тимчасовими заробітками, тобто має нерегулярний, мінливий дохід. Враховуючи зазначені вимоги закону, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітніх дітей, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.182 СК України, суд дійшов висновку, що з [PERSON] необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1300,00 грн щомісяця на кожну дитину, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ними повноліття. Позивачка не довела належними та допустимими доказами того, що відповідач має реальну можливість сплачувати аліменти на неповнолітніх дітей у розмірі по 2000,00 грн щомісячно на кожну дитину. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню із стягненням з відповідача в дохід держави судового збору відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст.180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial