Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою, в якій просить встановити факт, що її національність полька, оскільки її мати [PERSON], 14.05.1991 року за національністю полька. В обґрунтування заяви покликається на те, що вона народилася 11.09.1945 року у м.Львові. У свідоцтві про її народження батьками вказаний [PERSON] та [PERSON], а в графі «національність матері» зазначено «полька». Зазначає, що її мати сповідувала римо-католицьку віру, проживала в Україні, дотримуючись традицій своєї національності. Сама вона виховувалася відповідно до польських традицій, виявляла почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою та іншими поляками, підтримує відносини з родичами-поляками, являється членом Товариства польської культури Львівщини. Згідно п.2 ч.1 ст.2 розділу 1 Закон республіки [PERSON] «Про карту поляка» право на отримання карти поляка мають особи, у яких принаймні один з батьків, бабуся або дідусь або двоє прабабусь і прадідів були польської національності або мали польське громадянство. Необхідність встановлення вище зазначеного факту заявник мотивує тим, що від цього залежить виникнення, зміна або припинення її особистих немайнових, а в подальшому, можливо і майнових прав, зокрема, отримання права звернення для отримання карти поляка нею і її сином та внучкою. В судовому засіданні представники заявника заяву підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним, просять заяву задовольнити. Заінтересована особа - Залізничний відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського МУЮ, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не направив в суд свого представника, при цьому до суду подано заяву за підписом начальника відділу, в якій просить проводити розгляд справи за відсутності їх представника, що суд вважає за можливе. Заслухавши пояснення представників заявника та показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Зі змісту ст.3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав. Згідно зі ст.234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України). За змістом ч.2 ст.256 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що заявник народилася 11 вересня 1945 року в м.Львові, її батьками значаться [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище Гранат) [PERSON], в графі «національність матері» зазначено «полька» (а.с.8). При укладенні шлюбу із [PERSON] 03.09.1975 року заявник змінила дівоче прізвище на «Бараняк» (а.с.25), при цьому в актовому записі № 2780 про укладення шлюбу національність нареченої вказано «українка». [PERSON] 10.02.2015 року зверталась із заявою в Залізничний відділ ДРАЦС реєстраційної служби Львівського МУЮ про внесення виправлень до актового запису про її народження, а саме про виправлення у відомостях про наречену національність з «українка» на «полька», проте отримала відмову з мотивів того, що відсутні документи, які б засвідчили приналежність заявника до польської національності, а в актовому записі про її народження графа стосовно національності дитини відсутня не передбачена вимогами законодавства (а.с. 24, 31). Із заяви вбачається, що [PERSON] звернулася до суду із проханням встановити її національність «полька», оскільки її мати [PERSON] за національністю «полька», з метою отримання певних пільг та гарантій, які надаються [PERSON] громадянам України польського походження. Згідно зі ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Національність - національна ідентичність, належність особи до певної нації (або іншої етнічної групи (спільності), яка визначається як відмінними особливостями етнічної групи (мова, звичаї і традиції, культура, фізіологічні риси (належність до певного типу тощо), яких дотримується особа, так і особистим почуттям належності до етнічної спільності - почуттям національної ідентичності. З метою гарантування національним меншинам права на вільний розвиток прийнято Закон України «Про національні меншини в Україні». У відповідності до ст. 3 вказаного закону до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. За змістом положень ст.11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до абз. 3 п.1 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановити факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Згідно з приписами ст.300 Цивільного Кодексу України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Як встановлено в судовому засіданні, підтверджується матеріалами справи та показаннями свідків дітей [PERSON] - [PERSON] і [PERSON], заявник виховувалася відповідно до польських традицій і римокатолицького віросповідання, живе за такими традиціями, протягом всього життя підтримує відносини з родичами-поляками, являється членом Товариства польської культури Львівщини, а також виявляє почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою та польським народом. Встановлення факту національної ідентичності заявнику необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав - підтвердження польського походження її роду, цей факт має юридичне значення, оскільки громадянам України польського походження надаються окремі пільги та гарантії, а ситуація що склалась, може позбавити заявника та його нащадків права скористатись вказаними правами. Виходячи із наведеного, суд вважає, що не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених заявником у заяві, вони підтверджені письмовими доказами, показаннями свідків, тому суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved