Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON], в якій просять визнати останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що вона є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 22 серпня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори І.М. Черненко, зареєстрованим в реєстрі за № 2-880. В даній квартирі зареєстрований [PERSON]. 07 червня 1997 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, після чого відповідач був зареєстрований у її квартирі як член сім'ї. Шлюб між ними було розірвано 29 грудня 2004 року та відповідач не проживає за вищевказаною адресою з грудня 2004 року, тобто майже 10 років. На її вимоги виписатися, [PERSON] не реагує. До того ж, факт реєстрації місця проживання відповідача у квартирі завдає позивачу додаткові фінансові витрати у зв'язку із необхідністю оплати за комунальні послуги, зокрема за споживання газу та води. Варто зауважити, що в добровільному порядку Відповідач не бажає подати заяву про зняття його з реєстраційного обліку, чим перешкоджає їй в користуванні та розпорядженні належним їй майном. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та зауважила на тому, що їй невідомо місце проживання (перебування) відповідача. Речей відповідача у спірній квартирі немає. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи, або про розгляд справи за відсутності відповідача, письмових заперечень проти позову до суду не надсилав, свого представника до суду не направив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки та можливість розгляду справи за його відсутності не сповістив, заперечень проти позовних вимог не подав. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлявся про день, місце та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 серпня 1996 року за реєстровим № 2-880, належить на праві власності [PERSON] Згідно з технічним паспортом наявним у матеріалах справи у копії, спірна квартира являє собою трикімнатну квартиру та складається з коридору - І, житлової кімнати - 2, туалету - 3, ванної - 4, житлових кімнат - 5,6, кухні 7, кладової - 8. Житлова площа квартири становить 38,1 кв.м, загальна 62,1 кв.м. У спірній квартирі зареєстровані [PERSON], її донька [PERSON] та колишній чоловік [PERSON], що підтверджується довідкою житлової організації КП «ЖЕП - 53» Дніпропетровської міської ради. З відповідачем позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з 07 червня 1997 року до 29 грудня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Відповідач [PERSON] хоч і зареєстрований у спірній квартирі, але з грудня 2004 року у ній не проживає, що підтверджується актом про відсутність особи за місцем реєстрації від 30 травня 2014 року складеним гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та затвердженого начальником Комунального підприємства «ЖЕП - 53» Дніпропетровської міської ради. Про те, що відповідач з 18.07.1997 року зареєстрований за адресою спірної квартири також свідчать відомості надані на запит суду з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України. Статтею 321 ЦК України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи бути обмеженим у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З огляду на ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованим, фактично не проживає за адресою спірної квартири, тим самим не даючи можливості позивачці вільно розпорядитися належною їй на праві власності квартирою. Фактично не проживаючи за зазначеною адресою відповідач, не будучи членом сім'ї позивачів, створює їй умови, за яких вона змушена сплачувати комунальні послуги у збільшеному розмірі, що ускладнює її матеріальне становище. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місяця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved