Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та з урахуванням уточненим позовом посилається на те, що її батьку [PERSON] та мати [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06 травня 1993 року за № 4-1768, яке видане УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів, на праві спільної часткової власності належала трикімнатна квартира [ADDRESS]. Крім того, [PERSON] зазначає, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2006 року по справі № 520/5332/13-ц встановлено факт належності [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право власності на житло від 06 травня 1993 року за № 4-1768, яке видане УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів, на праві спільної часткової власності належала трикімнатна квартира [ADDRESS]. Рішення набрало законної сили. 26 березня 2004 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла своїй доньці [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаної квартири. [INFO] померла [PERSON] та після її смерті [PERSON] звернулася до Третьої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак Третя Одеська державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] в оформлені спадщини, оскільки право власності [PERSON] на 1/2 частину [ADDRESS] не зареєстровано в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості». Таким чином на теперішній час [PERSON] не має можливості отримати спадкове майно на підставі заповіту та зареєструвати його на своє ім'я, у зв'язку з чим звернулася до суду із відповідним позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину [ADDRESS], загальною площею 48,1 кв.м., житловою площею 34,7 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON]. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак надав суду заяву, в якій позов визнав та не заперечував проти його задоволенню, а також просив суд справу розглядати за його відсутністю. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками позивачки [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 14). 11 липня 1975 року [PERSON], [INFO], уклала шлюб з [PERSON], [INFO], після укладення шлюбу [PERSON], [INFO], змінила прізвище на - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а. с. 11). Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно зі ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Статтею 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Положеннями ч. 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. 06 травня 1993 року [PERSON] та [PERSON] отримали розпорядження органу приватизації від 06 травня 1993 року за № 8768 та свідоцтва про право власності на житло від 06 травня 1993 року за № 4-1768, відповідно до яких [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках належить трикімнатна квартира [ADDRESS] (а. с. 18-21). Крім того, в матеріалах справи є рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 червня 2006 року по справі № 520/5332/13-ц, яким встановлення факт належності [PERSON] та [PERSON] вищевказаного свідоцтва про право власності на житло від 06 травня 1993 року за № 4-1768, яке видане УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів, на праві спільної часткової власності належала трикімнатна квартира [ADDRESS]. Рішення набрало законної сили (а. с. 27-29). 26 березня 2004 року [PERSON] склала заповіт, в якому на випадок своєї смерті заповіла своїй доньці [PERSON] право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири [ADDRESS]. Зазначений заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 827 (а. с. 15). Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. [INFO] померла [PERSON], про що 08 січня 2013 року зроблено відповідний актовий запис під № 334, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 17). Згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та [PERSON] звернулася до Третьої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але Третя Одеська державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] в оформлені спадщини, оскільки право власності [PERSON] на 1/2 частину [ADDRESS] не зареєстровано в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» (а. с. 30-32). Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно із ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Таким чином, судом встановлено, що у померлої [PERSON] виникли права на 1/2 частину [ADDRESS] під час дії законодавства, яке не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Оскільки права [PERSON] на 1/2 частину [ADDRESS] та на їх обтяження є дійсними, а [PERSON] є спадкоємцем за заповітом на це майно, тому суд вважає за можливим визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON]. Отже, з урахуванням вищевказаного, оцінивши всі обставини у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та доведеними, які підлягають задоволенню у повному обсязі з підстав, викладених у мотивованій частині цього рішення.

Outcome: approved