Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача коштів за прострочення виконання основного зобов'язання. Зокрема заявлені вимоги мотивувала тим, що між позивачем та відповідачем 04.02.2009 року було укладено договір позики грошових коштів у сумі 5600 дол.США, які відповідачка зобов'язувалась повернути. У зв'язку з неповерненням коштів вона звернулась до суду і рішенням суду від 26.04.2010 року з відповідачки було стягнуто гривневий еквівалент позики в сумі 44716 грн. Від виконання судового рішення відповідач ухиляється. Тому за період прострочення виконання зобов'язання встановленого судовим рішенням, просила стягнути три проценти річних за користування позиченими коштами. Представник відповідача в судовому засіданні заявлений позов не визнав. Вказав, що відповідачкою повернуто основний борг позивачці, однак розписка про це у [PERSON] не була отримана. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України. Як встановлено судом рішенням Богородчанського районного суду від 26.04.2010 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON], яка після зміни прізвища набула прізвища [PERSON], 44716 грн. боргу на погашення позики в сумі 5600 дол.США. Рішення суду не виконане, належних доказів повернення боргу стороною відповідача суду не подано. Таким чином, заявлені вимоги про стягнення з відповідача у порядку ст. 625 ЦК України трьох проценті річних за період прострочення виконання грошового зобов'язання в період з 26.04.2010 року по 05.08.2016 року є обґрунтованими. Розрахунок ціни позову позивачем проведено правильно. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі наведеного, ст.1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved