Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Новомосковської міської ради, треті особи: Новомосковська міська державна нотаріальна контора, [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на новостворене нерухоме майно житлову прибудову А1 площею 37,2 кв.м. та гараж Н площею 20,9 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом першої черги після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді частини квартири [ADDRESS]. За життя в 2000 році [PERSON] було збудовано до квартири - прибудову А1 площею 37,2 кв.м. та гараж Н площею 20,9 кв.м. Дані добудови були збудовані згідно рішення № 273 виконавчого комітету Новомосковської міської ради депутатів від 21.04.1999 року про дозвіл на будівництво індивідуальних житлових будинків, добудов до них, будівництва гаражів та господарчих побудов. Померла [PERSON] заповіту не склала, а тому позивачка є єдиним спадкоємцем після її смерті за законом. Позивач зазначає, що померлій [PERSON] належала 1/3 частини вищевказаної квартири. Інша 1/3 належить позивачці, та 1/3 також належить [PERSON]. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.04.2012 року визнано право часткової власності з виділенням відповідних часток співвласників, але не визнано право власності на житлову прибудову А1 та гараж Н. У зв'язку з цим, з приводу узаконення житлової добудови та гаража, позивачка зверталася до виконавчого комітету Новомосковської міської ради, Новомосковської міської державної нотаріальної контори, однак в оформленні права власності на ці об'єкти нерухомості їй було відмовлено, так як ці об'єкти є самовільним будівництвом. Посилаючись на положення ст.ст.331, 346 ЦК України, ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивачка звернулася з даним позовом до суду за захистом своїх невизнаних, оспорюваних прав. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача - Новомосковської міської ради в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, тому суд, з погодження позивача, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Новомосковської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що стверджується актовим записом про її смерть (а.с.55). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Судом встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не склала, а тому спадкування в даному випадку здійснюється за законом. З матеріалів спадкової справи заведеної Новомосковською міською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], померлої [INFO], вбачається, що спадкоємцем після її смерті є донька [PERSON] (а.с.59-60). Інших спадкоємців судом не встановлено. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.04.2012 року за [PERSON] визнано право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], у зв'язку з чим на даний момент їй належить 2/3 частини вищезазначеної квартири, а за [PERSON] тим же Рішенням суду визнано право власності на 1/3 частину вищезазначеної квартири (а.с.11-12). Згідно свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 29.11.2013 року, [PERSON] належить 2/3 частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0365 га, розташована за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] - 1/3 частини цієї земельної ділянки (а.с.13, 15). Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.11.2013 року, Витягу про державну реєстрацію прав КП «Новомосковське МБТІ» [PERSON] належить 2/3 частини квартири з будівлями та спорудами, розташованої за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] - 1/3 частини цієї квартири (а.с.14, 16, 17, 18). Як зазначалося вище, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON], померла [INFO], за життя не набула у встановленому законом порядку права власності на новозбудовані житлову прибудову А1 та гараж Н. Крім того, суду надано постанову Новомосковської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.03.2014 року, з якої вбачається, що державним нотаріусом Носенко А.Г. відмовлено [PERSON] у посвідченні договору дарування частини квартири та земельної ділянки розташованих по [ADDRESS], з тих підстав, що з наданих заявницею документів не вбачається, що власниками ([PERSON] та [PERSON]) введена в експлуатацію житлова прибудова А14 та самовільно побудований гараж Н (а.с.24). Відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України: право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав па нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, розміщене на території України. Аналіз змісту положень ЦПК, ЦК та роз'яснень Верховного Суду України дає підстави для висновку, що право на судовий захист пов'язане виключно з порушенням суб'єктивного права позивача. Отже, суд може захистити лише порушене право позивача. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб'єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, - захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.ст. 1, 3 ЦПК, ст.ст. 15, 16 ЦК, абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»). При цьому варто враховувати, що обставину дійсного (реального) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач. За принципом змагальності кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В порушення даних вимог закону, позивач не надала суду жодних доказів того, що вона зверталася до спеціально уповноважених державних органів (Державної інспекції архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області) з питання введення в експлуатацію житлової прибудови А1 та гаража Н, у зв'язку з чим, судом не вбачається факту порушення, невизнання чи оспорення прав позивача стосовно вищевказаних об'єктів нерухомості. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не обґрунтований, а тому в його задоволенні слід відмовити. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed