Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Чернятинської сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок від 15.06.1988 року та довідки про об'єкт нерухомого майна № 73 від 18.12.2017р. житловий будинок та господарські будівлі і споруди по [ADDRESS] належали колгоспному двору, головою якого був [PERSON]. Останній приходиться позивачці дядьком - рідний брат дідуся по маминій лінії. Згідно заповіту, складеного 06.03.2003 року, [PERSON] все своє майно, в тому числі і житловий будинок, розташований по [ADDRESS] заповів позивачці [PERSON] (після одруження [PERSON]) [PERSON]. Заповіт ніким не скасовувався та не оскаржувався. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті позивачка фактично вступила в управління спадковим майном та вчасно звернулася в нотаріальну контору із відповідною заявою, на підставі якої заведено спадкову справу. Однак, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 282/02-31 від 20.02.2018р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинковолодіння [ADDRESS] у зв'язку з тим, що спадкове господарство зареєстровано як колгоспний двір і визначити конкретні частки спадкодавців неможливо та втрачено оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно. Із витягу з погосподарської книги № 2 (особовий рахунок 96) Чернятинської сільської ради вбачається, що на час припинення колгоспного двору в спадковому господарстві проживали та були зареєстровані: голова двору [PERSON], [INFO], помер [INFO], дружина [PERSON], [INFO], померла [INFO], та мама спадкодавця [PERSON], [INFO], померла [INFO] року. Аналізуючи зазначене, позивачка являється єдиною спадкоємицею за волевиявленням померлого, спору щодо спадкового майна немає. Після смерті дружини в 2002 році, спадкодавець [PERSON] проживав один, був самотнім (дітей не мав). Будучи інвалідом ІІІ групи дитинства (без ноги), потребував постійної допомоги та догляду. Спочатку батьки позивачки, а в подальшому позивачка особисто допомагала [PERSON] в побуті та по господарству та здійснювала його поховання за власні кошти. Після смерті [PERSON] позивачка фактично прийняла спадщину: виготовила технічну документацію на будинок за власні кошти, утримує будинок та прибудинкову територію в належному стані, обробляє землю, однак не може реалізувати своє спадкове право на житлове господарство через його реєстрацію як колгоспного двору та втрату правовстановлюючого документу. Звітом про оцінку вищевказаного житлового будинку визначено, що його ринкова вартість становить 112 821 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала з наведених в ньому підстав, просить задовольнити. Чернятинська сільська рада подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, не заперечує щодо задоволення позову. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Із копії Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 15 червня 1988 р., виданого виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів Івано-Франківської області на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 11 від 13 січня 1988р., слідує, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS], дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Довідкою № 62, виданою 24.01.2018 року Чернятинською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області стверджується, що згідно витягу з погосподарської книги № 2 (ос.рах. 96) за період з 1991 по 1995 рік по господарству в [ADDRESS], суспільна група господарства - колгоспника, станом на 15.04.1991 року, були зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON], [INFO], дружина [PERSON], [INFO], мати [PERSON], [INFO] [PERSON] померла [INFO] року у віці 98 р. в с. Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 22 від 01.08.1998 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] року Чернятинською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. [PERSON] померла [INFO] року у віці 71 р. в с. Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 34 від 23.12.2002 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 23 грудня 2002 року виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. За заповітом, посвідченим 06.03.2003 р. секретарем Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, [PERSON], [INFO], житель [ADDRESS], усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за Законом матиме право, в тому числі і житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], земельну ділянку згідно виданих земельних сертифікатів № [NUMBER] і № [NUMBER], - заповів [PERSON]; Заповіт зареєстровано в книзі для запису нотаріальних дій під № 42. [PERSON] помер [INFO] року у віці 84 р. в с. Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 24 від 15.08.2017 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 15 серпня 2017 року виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] на момент смерті ([INFO]) був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] один, що стверджується копією довідки № 27, виданою 15.01.2017р. виконкомом Чернятинської сільської ради. Про те, що [PERSON], [INFO], змінила прізвище [PERSON] на [PERSON], свідчить копія свідоцтва про шлюб, виданого 10.09.2010 року виконкомом Чернятинської сільської ради Городенківського району. Довідкою № 399, виданою 16.05.2018 року виконкомом Чернятинської сільської ради стверджується, що [PERSON] займалась проведенням похорону [PERSON], [INFO], який помер [INFO] Копією спадкової справи № 414/2017 р., наданою суду в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори [PERSON], стверджено, що 19.01.2018 року [PERSON] подала до Городенківської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON]. Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 49320098 виданого Першою Снятинською державною нотаріальною конторою 03.10.2017 року стверджено, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи спадкодавця [PERSON], номер у Спадковому реєстрі 61320441, номер у нотаріуса 414/2017. Також копія спадкової справи містить заяву [PERSON] від 03.10.2017 року до Городенківської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті брата за заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Чернятинської сільської ради Городенківського району 14.11.2012р. за реєстровим № 67, та заповіт [PERSON] за яким він заповів [PERSON] належну йому земельну ділянку (пай) за державним актом на право власності серії [NUMBER] від 11.11.2008р. Відповідно до ч.2 ст. 1254 Цивільного кодексу України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Ч.3 згаданої статті визначає, що кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед тим. Оскільки заповіт від 14.11.2012р. в користь [PERSON], який був складений спадкодавцем [PERSON] пізніше, не скасовує повністю попередній заповіт від 06.03.2003 р. в користь [PERSON] ( прізвище в шлюбі [PERSON]) [PERSON], остання, як спадкоємець, яка прийняла спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернулася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, як передбачено ч. 1 ст.1296 ЦК України. Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 282/02-31 від 20.02.2018 р. позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області після смерті [PERSON], померлого [INFO] р., з посиланням на те, що спадковий житловий будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 15.06.1988 року, однак спадкоємець [PERSON] не надала нотаріусу оригінал даного свідоцтва. Довідкою про об'єкт нерухомого майна № 73, виданою 18.12.2017 року ФОП [PERSON] стверджено, що згідно архівних даних Коломийського ОКП «МБТІ» станом на 31.12.2012р. право власності на житловий будинок по [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] відповідно до свідоцтва на право власності, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної ради № 11 від 13.01.1988р., реєстровий номер № 569. Технічним паспортом на згаданий садибний (індивідуальний) житловий будинок стверджено, що житловий будинок збудований в 1951р., інші господарські будівлі збудовані в 1960, 1965. 1970 роках. Згідно Звіту про оцінку житлового будинку (загальною площею 65,8 кв.м.), складеного ФОП [PERSON] на підставі договору № 00231/С від 20.12.2017 року, ринкова вартість житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] Городенківського району станом на 20.12.2017 року становить 112 821 грн. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом документи підтверджують те, що спадкодавцю [PERSON] був виданий документ, який посвідчував, що він є власником житлового будинку по [ADDRESS] Городенківського району. Зазначений документ - втрачений. Через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу про власність спадкодавця на вищезгаданий житловий будинок, позивачка не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з ч. 2 ст. 1296 ЦК України - відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою, як спадкоємцем за заповітом, права власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами судом не встановлено, відповідач позов визнає, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України (2003р.),

Outcome: approved