Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа Нижньоселищенська сільська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги вмотивовані тим , що [PERSON] є власником житлового будинку в [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] . [PERSON] є донькою позивача , яка у вказаному будинку не проживає більше року. Даний факт підтверджується довідкою виконавчого комітету Нижньоселищенської сільської ради. Даний факт також підтверджується сусіди позивача , які надали суду свої письмові пояснення . На даний час позивач проживає сама, та має намір оформити субсидію на оплату комунальних послуг, однак цього зробити не може через відсутність довідки про доходи доньки , яка зареєстрована в будинку , однак фактично не проживає у ньому з квітня 2019 р. У своєму позові позивач просить суд , визнати [PERSON] [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням а саме будинком [ADDRESS] . Доручити відповідному органу виконавчої влади провести знаття з реєстраційного обліку [PERSON] . В судове засідання [PERSON] не зявилася надіславши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася повторно, про місце і час розгляду справи належним чином була повідомлена шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному сайті Хустського районного суду, про причини неявки суд не повідомила. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторона посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на підтвердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги слід задоволити частково , виходячи з наступного. За змістом ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-319, 321, 325, 383, 386, 391 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права, власник житлового будинку здійснює своє право на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб, може використовувати будинок для проживання свого і членів сім`ї, може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, вимагати захисту права власності, в тому числі - усунення перешкод у здійсненні права. В судовому засіданні встановлено, що будинок в [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 20.05.2005 р. (а.с.10). Відповідно до письмових пояснень сусідів позивача - [PERSON] мешканки [ADDRESS] , [PERSON] , мешканця [ADDRESS] , [PERSON] мешканки [ADDRESS] які містяться в матеріалах справи , вбачається, що донька позивача [PERSON] - [PERSON] в [ADDRESS] не проживає більше року. ( а.с.12-14) Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ст. 71 ЖК України, при відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Разом з тим, як вказувалось вище, відповідач [PERSON] у будинку позивача не проживає більше року, що є підставою для визнання її такою, що втратила право на користування вказаним жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 вказаної норми закону член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач втратила право на користування будинком , що належить позивачу у зв`язку із відсутністю без поважних причин понад строк, а тому позов в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Виходячи з вищевикладеного, в частині позовних вимог доручення відповідному органу виконавчої влади провести знаття з реєстраційного обліку [PERSON] слід відмовити, оскільки така вимога, на думку суду, окремого вирішення у даному випадку не потребує, а задоволення попередньої позовної вимоги є достатньою підставою для зняття відповідачки з реєстрації у вказаній вище будинку, що передбачено ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Outcome: approved