Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду 12.04.2021 з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У даному позові позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі по 4500грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що 25 серпня 2011 року між сторонами було укладено та зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Рубаномостівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, актовий запис №01. За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюб між сторонами не розірвано, проте позивачем подано до Придніпровського районного суду м. Черкаси позовну заяву про розірвання шлюбу. Позивач зазначає, що з 2016 року малолітні діти перебувають на її повному матеріальному утриманні та проживають разом із нею за адресою її реєстрації: [ADDRESS] . Відповідач проживає окремо, участі у вихованні та утриманні спільних дітей з того часу не приймає, матеріальної допомоги не надає. Відповідач проживає у місті Києві, де працює шеф-поваром в ресторані та отримує заробітну плату не менше 28000,0грн. (з його слів). Точне місце роботи та проживання позивачу не відоме. Позивач вказує, що на дітей в місяць нею витрачається близько 8-9 тисяч грн.., а саме: 4000,0грн./місяць на харчування, близько 1000,0грн./місяць на одяг сину та близько 1000,0грн./місяць на одяг доньки (середню суму на одяг рахує по затратам на рік, оскільки діти здорові, активні, постійно ростуть, одяг зношується, стає малим), на репетиторів з іноземної мови для сина 960грн./місяць (1 заняття 120грн., мінімум 2 заняття на тиждень). Секції з рукопашного бою (хортинг) для сина орієнтовно 300грн./місяць: спортивна форма, участь у змаганнях, спортивний інвентар, тощо. Заняття гімнастикою доньки орієнтовно 300грн./місяць: спортивний інвентар, спортивна форма, а також інші поточні витрати на дітей. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене вище, позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 27 серпня 2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~30.09.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву. З даного відзиву вбачається, що відповідач визнає позовні вимоги частково. А саме в частині сплати аліментів на утримання двох дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 3500грн. щомісячно, тобто на кожну дитину по 1750грн. Також вказує, що на даний час не працює, власного нерухомого майна не має, доходів на даний час немає та його матеріальний стан не дозволяє сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Просив стягнути з нього аліменти з урахуванням його позиції викладеної у наданому ним відзиві. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами письмові заяви по суті позовних вимог, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Як встановлено в судовому засіданні, 25 серпня 2011 року між сторонами було укладено та зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Рубаномостівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, актовий запис №01. За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюб між сторонами не розірвано, проте позивачем подано до Придніпровського районного суду м. Черкаси позовну заяву про розірвання шлюбу. Сторони проживають окремо, діти проживають разом із позивачем та перебувають на її утриманні. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що у 2021 році прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць становить у розмірі: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Визначаючи розмір аліментів суд бере до уваги, стан здоров`я і матеріальне становище дітей, які є здоровими, активними, відвідують додаткові заняття та гуртки, так і стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, який не надав суду будь-яких доказів на підтвердження того, що за станом свого здоров`я чи матеріального становища не має можливості сплачувати аліментів на утримання дітей. Крім того, суд враховує, що відповідач на даний час не працює, проте є здоровим та працездатним, не має на утриманні інших утриманців. З огляду на обставини справи, суд вважає, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі 2500грн, щомісячно на кожну дитину є належним та достатнім розміром аліментів, які необхідні на утримання неповнолітніх дітей, а тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial