Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду з позовними вимогами до [PERSON], в яких, з урахуванням уточнень, просить стягнути з останньої суму по договору позики грошей з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочки та 3 % річних від простроченої суми. Позов обґрунтовує тим, що 10.03.2013 уклала з відповідачкою договір позики, за умовами якого передала останній гроші в розмірі 1100 доларів США, про що [PERSON] власноруч написала розписку. За умовами взятих на себе зобов'язань, [PERSON] зобов'язалася повернути отримані гроші в строк до 01.06.2014, однак до цього часу зобов'язання не виконала, що і стало підставою для звернення до суду. В судовому засіданні позивачка та її представник уточнений позов підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначили, що борг за договором позики складає 110 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09.03.2016 складає 29146,84 грн. З урахуванням ст.625 ЦК України, вважають, що з [PERSON] повинні крім цієї суми бути стягнуті індекс інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми. Також, просять суд розподілити судові витрати, стягнувши з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору та витрати на юридичні послуги. В судовому засіданні відповідачка проти позову заперечила частково та пояснила, що вважає безпідставними вимоги позивачки про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Факт отримання від позивачки позики в розмірі, зазначеному в розписці не заперечувала, однак пояснила, що за станом здоров'я та у зв'язку із зміною матеріального становища не має можливості віддати позичені гроші. Вислухавши пояснення учасників, дослідивши додані до матеріалів докази, суд прийшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 10.03.2013 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 1100 доларів США, а [PERSON] зобов'язалася повернути [PERSON] позичену суму в строк до 01.06.2014. До моменту прийняття рішення по цій справі борг не повернутий. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума позики не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно норм ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання та не повернув суму позики у строк, визначений договором позики, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми позики підлягають задоволенню. Так як за договором позики передавалася сума в іноземній валюті - долар США, стягненню підлягає сума, розрахована за офіційним курсом гривні, опублікованому на сайті НБУ станом на 11.05.2016 (100 доларів США - 2519,6137 грн.) - 27715,75 грн. Також стягненню підлягають передбачені ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми за період з 02.06.2014 по 11.05.2016, що складає 1615,11 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення індексу інфляції, слід зазначити, За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. (Постанова ВСУ від 27 січня 2016р. у справі № 6-771цс15). Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення індексу інфляції за час прострочення задоволенню не підлягають. Що стосується стягнення витрат на правову допомогу, слід зазначити, що відповідно до п. 2,3 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат пов'язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу та витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. Згідно роз'яснень у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а її у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи те, що позивачем не надано розрахунку витрат на правову допомогу, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial