Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що у шлюбі з відповідачем народилися двоє дітей, донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON] [INFO]. На підставі рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 24.01.2014р. з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі по 400 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. У звязку із її важким матеріальним становищем та додаткових витрат на утримання сина, який потребує лікування та особливого харчування, просить збільшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO] до 1400 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, суду подав заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає частково. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. За час перебування у шлюбі у сторін народилися двоє дітей, донька [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серія І-ИД № 113148 від 09.03.2010) (а.с.8) та син [PERSON] [INFO] (копія свідоцтва про народження серія І-ИД № 176410 від 17.04.2013) (а.с.9). Відповідно до рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 24.01.2014р. судом визначено розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 400 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі «СК України») визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України). Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобовязані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Як зазначила в позовній заяві позивач, станом на сьогоднішній день неповнолітня дитина перебуває на вихованні та її утриманні, визначені судом аліменти в розмірі 400 грн є незначним, не задовольняє мінімальних потреб дитини та враховуючи і той факт, що син [PERSON] потребує лікування та особливого харчування, зокрема у дитини наявне функціональна диспенсія, синдром подразненого кишечника, лактозна непереносимість, целіакія, дефіцитна анемія легкого ступеня, синдром ацетономічної блювоти, функціональні розлади біліарного тракту, з генотипування аллелей головного комплексу гістосумісності людини ІІ-го класу HLA-DQA1, що потребує додаткових витрат на медикаменти та харчування. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану,погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку батька. Позивач просить розмір аліментів змінити з твердої грошової суми 400 грн. на тверду грошову суму в розмірі 1400 грн., посилаючись на краще матеріальне становище відповідача. Докази, які б спростовували мотиви позивача щодо збільшення розміру аліментів, або докази неможливості відповідача оплачувати аліменти у більшому розмірі в матеріалах справи відсутні, а Судом таких обставин не встановлено. Суд звертає увагу на те, що на момент розгляду справи в суді, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум дитини, віком від 6 до 18 років, становить з 1 січня 2017 року по 30 квітня 2017 року становить 1689 грн., а з 01 травня 1777 грн, а з 1 грудня 1860 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства України, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, Суд дійшов висновку про доцільність стягування з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в новому розмірі, а саме в твердій грошовій сумі по 1000 (тисячу) гривень 00 коп. щомісячно до досягнення ним повноліття. Відповідно до вимог статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, Суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягувати з [PERSON], 1983р.н., аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (тисячу) гривень 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів в новому розмірі слід розпочати з 05 вересня 2017 року (з часу звернення з позовом до суду), припинивши стягнення аліментів по старому виконавчому листу виданого на підставі рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 24.01.2014р. На підставі ст.ст. 192, 200 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial