Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Піщанського районного суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, скасування реєстрації за місцем проживання, в якому просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування її житловим приміщенням, яке належить їй на праві приватної власності та розташоване в смт. Піщанка Вінницької області по вул. Богуна,31. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що відповідачі були зареєстровані та проживали в належному їй на праві приватної власності будинку, незначний період часу, близько двох місяців. Проте у зв'язку з реєстрацією відповідачів у належному їй будинку, вона не має можливості в повній мірі використовувати свої права власника будинку. В звязку з тим, що відповідачі не проживають та не користуються належним її житлом більше року позивач просить суд її позовні вимоги задовольнити. Представник позивача за довіреністю [PERSON] разом із позовною заявою подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Ухвалою судді від 17 серпня 2018 року відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно роз'яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Роз'яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено сторонам 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачам [PERSON] та [PERSON] було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою, а також про розгляд справи повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті. Відповідачі заяв про участь у судовому засіданні не подавали, відзиву на позовну заяву не надіслали заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надіслали. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5ст.279 ЦПК України). Вказана вимога ЦПК України роз'яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі. Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд даної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачав підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи. Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно із вимогами ч.2 ст.191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7, ч.2 ст.191 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок, який розташований за адресою: вул. Богуна,31 смт. Піщанка Вінницької області, що підтверджується технічним паспортом будинку та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15964649 від 18.09.2007 року. З будинкової книги, для прописки громадян що проживають в будинку №31 по вул. Богуна,31 смт.Піщанка Вінницької області вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON], зареєстровані за вказаною адресою для місця проживання . Згідно довідок Піщанської селищної ради №1620 та №1621 від 19.11.2018 року, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: [INFO],але за вказаною адресою не проживають. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, які виникли між сторонами та регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільним Кодексом України щодо захисту права власності та Житловим Кодексом України в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 4 ст.156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Статтею 156 ЖК Української РСР також визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України , ч. 4 ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, і припинення сімейних відносин не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України єдиною підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є її не проживання в даному житлі понад рік без поважних причин. Так як судом встановлено, що на час подання позову та на час ухвалення судового рішення у справі сплинув річний термін визначений ст. 405 ЦК України, протягом якого за відповідачами зберігалося право користування жилим приміщенням, а ними не надано доказів поважності не проживання в даному житловому будинку протягом року та понад один рік, то є законні підстави для задоволення позову. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду для захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Щодо задоволення позову в частині зняття відповідачів з реєстрації місця проживання, суд вважає, що в цій частині позову позивачу слід відмовити з наступних підстав. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, що набуло законної сили, є підставою для його виконання, шляхом зняття з реєстрації такої особи і не потребує додаткового судового захисту, тому позов в частині зняття з реєстраційного обліку відповідачів [PERSON] та [PERSON] у вищезазначеному помешканні, задоволенню не підлягає На підставі викладеного,

Outcome: partial