Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до приватного підприємства «СТД Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки. Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги. В обґрунтування позовних вимог з урахуванням уточненої позовної заяви, зазначено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10 червня 2014 року позивачу належить на праві власності земельна ділянка площею 5,770 га на території Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, яка належала її батькові [PERSON]. 15 жовтня 2009 року між [PERSON] та приватним підприємством «СТД Агро» було укладено договір оренди, згідно з умовами якого [PERSON] передав в оренду приватному підприємству «СТД Агро» власну земельну ділянку строком на 10 років, починаючи з дати його реєстрації. Умовами договору передбачено, що орендар має сплачувати орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі щорічно до 31 грудня. В порушення умов договору відповідач не сплатив орендну плату за 2013-2015 роки у звязку з чим сума заборгованості по орендній платі становить 10051 грн. 35 коп. Також відповідач допустив порушення чинного земельного та екологічного законодавства, що призвело до погіршення стану родючості земельної ділянки та втрати корисних властивостей землі. Відповідач не виконує умови збереження стану обєкту оренди, оскільки протягом кількох років поспіль земельна ділянка засівається тільки соняшником, що призводить до порушення умов збереження якості обєкту оренди та руйнації землі. Власники земельних ділянок неодноразово зверталися до Новомиколаївської селищної ради зі скаргами на орендаря, який не дотримується сівозміни. Філією ДУ «Держгрунтохорона» було надано висновок про те, що родючість верхнього шару ґрунту, тобто зміст гумусу (органічної речовини) в ґрунті станом на 2014 рік значно знизився. Зазначені обставини, на думку позивача, є підставою для дострокового розірвання договору оренди у звязку з істотним порушенням відповідачем умов договору. Оскільки добровільно розірвати договір оренди відповідач відмовився, позивач просила суд розірвати договір оренди від 15 жовтня 2009 року, укладений між [PERSON] та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь заборгованість по орендній платі в сумі 10051 грн. 35 коп. Також позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь суму збитків, завданих їй у звязку з погіршенням корисних властивостей орендованої земельної ділянки в розмірі 27\~160 грн. (а.с.143-144). В судове засідання позивач не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, позов підтримала та просила суд задовольнити заявлені вимоги. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені вимоги. Суду пояснила, що відповідачем порушено вимоги як договору так і закону про збереження родючості ґрунтів, що призвело до значного погіршення стану земельної ділянки, що передана в оренду. Погіршення стану земельної ділянки відбулося у звязку з недотриманням відповідачем сівозміни, оскільки земельна ділянка декілька років засівалася лише соняшником. Невиконання обовязку щодо збереження стану обєкту оренди є підставою для дострокового розірвання договору оренди та стягнення збитків, завданих позивачу у звязку з погіршенням стану земельної ділянки. Окрім того позивач не отримувала орендну плату відповідно до умов договору за 2013-2015 роки. Позивач не знала про те, що відповідач змінив свою адресу і тому не зверталася до відповідача з метою отримання орендної плати. Поштові перекази від відповідача не отримувала. У звязку з чим представник позивача просила суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по орендній платі в сумі 10051 грн. 35 коп. Несплата орендної плати також є підставою для дострокового розірвання договору оренди. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував. Суду пояснив, що позивачем не надано доказів того, що погіршення стану земельної ділянки призвело до неможливості використання земельної ділянки за призначенням. Окрім того вимоги позивача про стягнення збитків є передчасними, оскільки протягом часу оренди земельної ділянки орендар може вносити добрива та покращити стан земельної ділянки, тому такі вимоги можуть бути позивачем заявлені лише після припинення дії договору оренди. Також є безпідставними твердження позивача про неотримання орендної плати, оскільки відповідачу не було відомо про нового власника земельної ділянки, жодних повідомлень про те, що відповідач стала новим власником земельної ділянки не надходило, у звязку з чим відповідач не мав можливості виконати свій обовязок щодо сплати орендної плати. А тому підстав для дострокового розірвання договору оренди не має. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши експерта та свідка, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 15 жовтня 2009 року між [PERSON] (орендодавець) та приватним підприємством «СТД Агро» (орендар) було укладено договір оренди землі, згідно з яким орендодавець передав в оренду орендарю земельну ділянку площею 5,7700 га на території Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, яка належала йому на підставі державного акту І-ДП № 068094 (кадастровий № 1221055800010230002), строком на 10 років на умовах сплати орендної плати у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. 15 квітня 2010 року договір було зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договір оренди землі у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру за № 041011900264 (а.с. 13-15). 29 жовтня 2012 року [PERSON] помер і після його смерті спадщину отримала його донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10 червня 2014 року (а.с.11). Згідно з п. 12 договору оренди землі перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Аналогічне положення закріплено ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі». Отже, до [PERSON], як до спадкоємця після смерті [PERSON] перейшли всі права та обовязки орендодавця за договором оренди землі від 15 жовтня 2009 року. Згідно схеми розташування земельних ділянок (паїв) у Новомиколаївській селищній раді Верхньодніпровського району Дніпропетровської області земельна ділянка [PERSON] знаходиться на полі № 23 (а.с.63). Відповідно до актів обстеження земельних ділянок, які обробляються приватним підприємством «СТД Агро» від 5 серпня 2011 року, 16 липня 2012 року та 12 серпня 2013 року) поле № 23 засіяно соняшником (а.с.16-17,20). Те, що поле № 23 засіяно соняшником також підтверджується актом обстеження полів від 3 серпня 2012 року (а.с.18-19). Підстав не приймати зазначені документи як належні та допустимі докази в суду не має. Жодних доказів на спростування тієї обставини, що земельна ділянка [PERSON] в період 2011-2014 років засівалася лише соняшником відповідачем не надано і цю обставину відповідач у судовому засіданні не заперечував. Висновком № 14/1 судової еколого-агрохімічної експертизи від 15 грудня 2015 року підтверджується, що за період господарювання орендаря ПП «СТД Агро» з 2009 року по теперішній час на земельній ділянці, яка належить [PERSON] та розташована на території Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (кадастровий № 1221055800010230002) відбулося істотне погіршення агрохімічного стану та стану родючості ґрунту через некомпенсовані втрати гумусу та поживних речовин (азоту, фосфору, калію) у звязку з тим, що поле, на якому знаходиться земельна ділянка позивача, протягом чотирьох років (2011-2014 роки) засівалася тільки соняшником. Агрохімічний стан та стан родючості ґрунту на земельній ділянці, що належить на праві власності [PERSON] та знаходиться на території Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області відповідає тому стану, що зафіксований у агрохімічному паспорті поля та характеризуються як погіршення (деградація) через дегуміфікацію (втрата гумусу) та виснаження. В наслідок беззмінних посівів соняшника та дуже низького рівня удобрення ґрунтів за період перебування земельної ділянки позивача у користуванні ПП «СТД Агро» відбулася втрата ґрунтом гумусу та поживних речовин, що призводить до зниження її якості. Подальше використання земельної ділянки у такий спосіб суперечить вимогам чинного законодавства України про охорону земель (а.с.103-108). Також висновком про родючість ґрунту земельних ділянок, розташованих на території Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району від 26 вересня 2014 року № 158-04/269/а Дніпропетровської філії ДУ «Держгрунтохорона» встановлено, що родючість земельних ділянок, що знаходяться у користуванні ПП «СТД Агро» на території Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області станом на 2014 рік значно знизилась та перейшла в нижчу градацію (а.с.23). Окрім того п.п. 6,7 рекомендацій щодо поліпшення агрохімічних показників ґрунтів досліджуваної земельної ділянки ПП «СТД Агро» Верхньодніпровського району від 25 листопада 2015 року № 01-13/463 передбачено, що соняшник в сівозміні можна повертати на попереднє місце не раніше чим через 8-10 років. Це дає можливість попередити накопичення в ґрунті інфекцій, різко знизити враження рослин мучнистою росою, сірими і білими гнилями, іншими хворобами. Для досягнення бездефіцитного балансу гумусу необхідно дотримуватись науково-обґрунтованих сівозмін та створювати оптимальну черговість культур в сівозміні (а.с.117-121). Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердив, що земельну ділянку [PERSON] можливо використовувати за цільовим призначеннями, проте не тим способом, яким використовує її відповідач. Оскільки соняшник є виснажливою культурою, а засівання земельної ділянки декілька років поспіль лише соняшником та без внесення відповідної кількості органічних та мінеральних добрив призвело до значного погіршення стану земельної ділянки, власником якої є [PERSON] те, що добрива не вносилися було встановлено на підставі статистичних даних, які були отримані для проведення експертизи. Покращення стану земельної ділянки можливе, проте у випадку дотримання вимог щодо сівозміни та внесення в необхідній кількості органічних та мінеральних добрив, на що необхідно декілька років. Так само можливе ще більше погіршення стану земельної ділянки у випадку, якщо відповідач буде продовжувати засівати її соняшником та не буде вносити відповідні добрива. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що за час оренди земельної ділянки [PERSON] приватним підприємством «СТД Агро» погіршився стан родючості ґрунту у звязку з тим, що поле, на якому знаходиться земельна ділянка позивача, протягом чотирьох років (2011-2014 роки) засівалася тільки соняшником. Пунктом 12 договору оренди землі передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін або рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використання, а також з інших підстав, визначених законом. Пунктом 5 договору оренди земельної ділянки передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для товарного сільськогосподарського виробництва шляхом вирощування рослинницької сільськогосподарської продукції. Використання земельної ділянки орендар повинен здійснювати з втіленням сучасних агротехнічних заходів з метою отримання високих урожаїв і збереження родючості шару землі, боротьби з бурянами. А також не допускати погіршення якості, порчу ґрунтів (засмічення, заростання земельної ділянки деревами та бурянами і іншими негативними наслідками водної і вітрової ерозії ґрунтів). Згідно зі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати. Згідно з п. г ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам є підставою для припинення права користування земельною ділянкою. Статтею 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог: а) раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; б) здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; в) здійснення заходів щодо відтворення відновлюваних природних ресурсів; г) застосування біологічних, хімічних та інших методів поліпшення якості природних ресурсів, які забезпечують охорону навколишнього природного середовища і безпеку здоров'я населення; д) збереження територій та об'єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні;е) здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб;є) здійснення заходів щодо збереження і невиснажливого використання біологічного різноманіття під час провадження діяльності, пов'язаної з поводженням з генетично модифікованими організмами. Згідно зі ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані в тому числі: додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про охорону землі» власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов'язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що приватне підприємство «СТД Агро», засіваючи орендовану земельну ділянку протягом пяти років поспіль лише соняшником діяло всупереч екологічним вимогам, а саме щодо раціонального використання земельної ділянки, що призвело до погіршення стану родючості ґрунту. Також орендарем неналежно виконувався обовязок щодо охорони родючості ґрунтів. Зазначені обставини, на думку суду, у своїй сукупності є підставою для розірвання договору оренди на вимоги орендодавця. А тому вимоги позивача про дострокове розірвання договору оренди є законними та обґрунтованими. При цьому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що позивачем не доведено, що пошкодження орендованої земельної ділянки істотно перешкоджає її використанню, а тому відсутні підстави для розірвання договору оренди, оскільки в цьому випадку підстави для розірвання договору оренди визначені законом ст. 141 Земельного кодексу України, а не договором. Також безпідставними є посилання представника відповідача на рекомендації Дніпропетровської гідрогеолого-меліоративної експедиції від 25 листопада 2015 року, згідно з якими комплексний аналіз ґрунтів виявив високий потенціал родючості досліджуваної ділянки; в результаті хімічних досліджень, ґрунти господарства можна охарактеризувати як середньо забезпечені рухомими формами поживних елементів, оскільки такі рекомендації не спростовують висновків суду про використання приватним підприємством «СТД Агро» орендованої земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, що є підставою для розірвання договору оренди, а високий ступінь родючості ґрунтів, про який зазначено у вищевказаних рекомендаціях свідчить лише про можливе подальше використання земельної ділянки за цільовим призначенням. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача завданих збитків суд приходить до таких висновків. Згідно з висновком № 14/1 судової еколого-агрохімічної експертизи від 15 грудня 2015 року у звязку з істотним погіршенням корисних властивостей орендованої земельної ділянки, що належить позивачу, вартість збитків складає 27160 грн., які розраховуються виходячи з вартості внесення органічних та мінеральних добрив та з урахуванням площі земельної ділянки (а.с.103-108). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Пунктом 7 договору оренди передбачено право орендодавця на відшкодування збитків у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, повязаних із зміною її стану. Проте розмір таких збитків та право на їх відшкодування виникає після припинення дії договору, оскільки протягом часу користування земельною ділянкою орендар може покращити стан земельної ділянки шляхом внесення добрив, що може вплинути на розмір завданих збитків. Матеріалами справи підтверджується, що вже після проведення експертизи, якою було визначено розмір збитків, відповідачем проводились роботи щодо покращення стану ґрунту земельної ділянки, зокрема вносились добрива (а.с.134-142), що могло вплинути на розмір завданих збитків або ж взагалі виключити підстави для їх відшкодування. Експерт, допитаний в судовому засіданні також підтвердив, що внесення добрив відповідачем могло вплинути на розмір збитків, які зазначені в експертизі. На підставі вищевикладеного, суд погоджується з доводами представника відповідача та вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача завданих збитків є передчасними та можуть бути заявлені вже після припинення дії договору оренди. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості по орендній платі суд приходить до таких висновків. Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Пунктом 9 Договору передбачено право орендодавця на забезпечення своєчасного отримання орендної плати. Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Виходячи з умов договору після смерті [PERSON] до [PERSON] перейшло право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. В свою чергу, передбаченому умовами договору праву орендодавця кореспондується відповідний обовязок орендаря у відповідності до п. 4 договору своєчасно вносити орендну плату. Згідно з пунктом 4 договору оренди орендна плата встановлена у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Кошти перераховуються орендарем на рахунок (рахунок вказується додатково) або сплачується готівкою орендодавцю в строк до 31 грудня щорічно. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на території Новомиколаївської селищної ради в період з 2012-2014 роки складала 111681 грн. 60 коп., що підтверджується довідкою управління Держземагенства у Верхньодніпровському районі від 18 травня 2015 року (а.с.126). Таким чином розмір орендної плати в період з 2012-2014 роки становить 3350 грн. 45 коп. В судовому засіданні встановлено, що в 2013 році орендну плату на імя [PERSON] було сплачено, що підтверджується відповідною відомістю (а.с.165). Матеріалами справи підтверджується, що за 2014-2015 роки приватним підприємством «СТД Агро» орендна плата за орендовану земельну ділянку не виплачувалась, що в судовому засіданні також не заперечував представник відповідача. Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 517 Цивільного кодексу України боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. В судовому засіданні позивачем не доведено, що вона надавала приватному підприємству «СТД Агро» докази переходу до неї прав за договором оренди як до нового кредитора, в даному випадку, свідоцтво про право на спадщину. Частиною 4 ст. 14 Цивільного кодексу України передбачено, що особа може бути звільнена від цивільного обовязку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку невиконання відповідачем обовязку щодо своєчасного внесення орендної плати є правомірним. При цьому суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що відповідач мав перераховувати кошти поштовим переказом, або розшукувати позивача за його місцем проживання, оскільки такі дії орендаря не передбачені умовами договору, а згідно з ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. В даному випадку невиконання обовязку щодо своєчасного внесення орендної плати з боку орендаря, на думку суду не може бути підставою для дострокового розірвання договору оренди землі, оскільки він не міг бути виконаний у відповідності до п. 4 договору, так як позивач не надав орендарю доказів про перехід до нього прав за зобовязанням як до нового кредитора. Допитаний в судовому засідання як свідок директор [PERSON] суду показав, що в 2014 році він став директором ПП «СТД Агро» та з усіма орендодавцями, які до нього зверталися, було проведено розрахунок по орендній платі. Всі контакти було залишено голові Новомиколаївської селищної ради та з усіма бажаючими отримати орендну плату відповідно до договору проводились своєчасно розрахунки. Тим, хто не звертався надсилалися поштові перекази. Тим, хто не може приїхати за орендною платою через похилий вік, він особисто привозив кошти до дому. [PERSON] до нього з метою отримання орендної плита не зверталася. Якщо [PERSON] звернеться до нього з метою отримання орендної плати заборгованість буде погашена в повному обсязі. Також в матеріалах справи міститься довідка про те, що в 2014-2015 роках [PERSON] до ПП «СТД Агро» з метою отримання орендної плати не зверталася (а.с.167). Приймаючи до уваги, що отримання орендної плати є правом, а не обовязком орендодавця, а також те, що відповідач не ухиляється від виконання свого обовязку від сплати орендної плати, суд приходить до висновку, що підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по орендній платі не має, оскільки позивачем не доведено невиконання орендарем обовязку щодо сплати орендної плати. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до приватного підприємства «СТД Агро» підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивачем було понесено судові витрати за сплату судового збору (а.с.1,91), суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем не було надано доказів витрат, понесених ним на проведення експертизи, суд не враховував такі витрати при вирішенні питання про розподіл судових витрат, оскільки згідно з ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України розподілу між сторонами підлягають лише документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial