Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовом до Територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, у якій, уточнивши свої позовні вимоги, просить суд визнати за нею право власності на ? частку квартири [ADDRESS], яка належала на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 квітня 1994 року померлому 23 жовтня 2007 року [PERSON], в порядку спадкування за заповітом після смерті її сестри [PERSON], яка померла 03 травня 2015 року. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона прийняла спадщину після смерті своєї сестри гр. [PERSON], яка померла 03 травня 2015 року, на підставі заповіту, посвідченого 30.05.2011 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 3-1154. 04 серпня 2015 року нею було подано заяву про прийняття спадщини після смерті гр. [PERSON] приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 19 листопада 2015 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, засвідченого приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3422, на частку в спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS], яка належала померлій гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 04.04.1994 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) від 04.04.1994 р. № 3/1379-94, зареєстрованого у Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації та записаного у реєстрову книгу № 68П за № 3. В той же час, 19 листопада 2015 року, вона отримала від приватного нотаріуса [PERSON] постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку в праві спільної сумісної власності на вищезазначену квартиру, що належала гр. [PERSON], у зв'язку з ненаданням нею документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій. Згідно відповіді КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 08.08.2015 р. за № 9592 на запит нотаріуса встановлено, що право спільної сумісної власності на вищевказану квартиру зареєстроване за гр. [PERSON] та гр. [PERSON]. Через тривалий хворобливий стан за час свого життя померла гр. [PERSON] не встигла здійснити заходів щодо державної реєстрації права власності на частку в спільній сумісній власності на вищезазначену квартиру на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30.05.2011 року Шостою державною нотаріальною конторою за реєстром № 3-1152 після смерті її чоловіка гр. [PERSON], померлого 23 жовтня 2007 року, у Реєстрі прав власності на нерухоме майно в органах БТІ. Саме через не вчинення гр. [PERSON] відповідних дій по оформленню свого права власності і одержання відповідного свідоцтва про право власності і змушує її звертатися до суду із позовною заявою про визнання права власності, оскільки в нотаріальному порядку оформити своє право власності на спадщину вона не може. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та предявлений позов просили задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимоги посилалися на викладені у заяві обставини. Представник відповідача проти позову заперечувала та у його задоволенні просила відмовити у повному обсязі посилаючись на відсутність законних підстав для визнання за позивачкою права власності на частку спірної квартири. Треті особи та/або їхні представники у судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином про місце та час судового розгляду, про причини неявки суд не сповістили, заперечень проти позову не надали. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Спірна квартира [ADDRESS] за життя належала [PERSON] та її чоловікові [PERSON] на праві спільної сумісної власності, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 квітня 1994 року. 23 жовтня 2007 року [PERSON] помер. Його дружина [PERSON] звернулася до нотаріальної контори та державним нотаріусом Шостої ДДНК 13.05.2011 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка (реєстровий № 3-1152) на частку у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. За життя право власності на частку квартири після смерті чоловіка на підставі вищезгаданого свідоцтва [PERSON] не зареєструвала, оскільки хворіла та не могла фізичної можливості пересуватися, що підтверджується наданими позивачкою у судовому засіданні документами. Позивачка [PERSON] є рідною сестрою [PERSON]. Остання за життя склала заповіт, згідно яким все її рухоме та нерухоме майно і все те, що буде належати їй на день її смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла позивачці. Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Шостої ДДНК [PERSON] за реєстровим № 3-1154. 03 травня 2015 року [PERSON] померла та після її смерті відкрилася спадщина на спірне нерухоме майно. 19 листопада 2015 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті сестри, а саме на частку в спільній сумісній власності на спірну квартиру. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на іншу частину спірного майна позивачці було відмовлено через те, що спадкодавець [PERSON] за життя не зареєструвала своє право власності після смерті чоловіка. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є, зокрема, день смерті особи. Згідно із ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у 6-ть місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, зокрема те, що частка спірної квартира належала на праві власності спадкодавцеві і за життя вона склала заповіт, який на час відкриття спадщини був чинним, позивач є спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину, про що в справі наявні письмові докази, та що підтвердили у судовому засіданні допитані свідки [PERSON] та [PERSON], спадкодавець [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка, але за життя не встигла зареєструвати своє право власності на спірне майно, тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved