Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог служба у справах дітей Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав,. Свій позов мотивує тим, що 28.02.2002 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 03.10.2011 року було розірвано. Від цього шлюбу в них народилася дочка [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Після смерті матері [PERSON] проживає з позивачем. Відповідач жодних з покладених законом обов'язків щодо своєї доньки не виконує, з дитиною не спілкується, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться нею та не відвідує її за місцем проживання та навчання, не турбується про фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на виховання та утримання не надає. На даний час вона займається оформленням опікунства стосовно племінниці [PERSON], однак оскільки відовідач офіційно є батьком дитини, тому вона позбавлена можливості завершити процес оформлення опікунства. Покликаючись на викладені обставини, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповолітньої дочки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала з підстав зазначених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник служби у справах дітей Луцької міської ради проти задоволення позову не заперечила, вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 03.10.2011 року було розірвано (а.с.16). В шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 21.11.2002 року (а.с.10). З матеріалів справи, судом встановлено що [PERSON] [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 17.10.2017 року (а.с. 11). Відповідно до акту обстеження умов проживання від [INFO] [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] зі своєю тіткою [PERSON] (а.с. 18). Згідно інформації, наданої дирекцією Луцького навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №24-технологічний ліцей Луцької міської ради», учениця [PERSON], навчається у 9-А класі. За період навчання дочки в школі, батько не відвідував батьківських зборів, виховних заходів, не спілкувався з класним керівником та іншими вчителями, які навчають ученицю (а.с. 17). З матеріалів справи та пояснень позивача, судом встановлено, що після смерті [PERSON] відповідач жодних з покладених законом обов'язків щодо своєї доньки не виконує, з дитиною не спілкується, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться нею та не відвідує її за місцем проживання та навчання, не турбується про фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на виховання та утримання не надає. Крім того, до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] прийшла Луцька міська рада, що підтверджується висновком Служби у справах дітей № 29.11.2017 року та рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №785-2 від 06.12.2017 року (а.с. 39-40). З матеріалів справи вбачається, що при проведенні перевірки Луцькою міською радою відповідачем надано заяву в якій він зазначив, що участі у вихованні дитини не приймає, аліментів на її утримання не сплачує, на даний час перебуває за кордоном, не заперечує проти призначення опікуном дочки [PERSON] (а.с 43). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився та не подав письмових заперечень щодо викладених у позовній заяві доводів, тим самим не спростував жодну із викладених у ній обставин. Таким чином, судом встановлений факт ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідачем, що є підставою відповідно до ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав. На підставі ст.ст. 150, 157, 164 ч.1 п.2, 165 СК України,

Outcome: approved