Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області про скасування рішення третейського суду та визнання недійним державного акту, посилаючись на те, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Якушинецькою сільською радою 18.05.2007 року, серія ЯБ №950340 вона являється власником земельної ділянки, площею 0,1459 га, що розташована в [ADDRESS], кадастровий номер 0520688904:08:001:0100, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. В червні 2007 року між мною та [PERSON] було укладено договір про продаж земельної ділянки з відстрочкою платежу, відповідно до якого, вона хотіла продати вищевказану земельну ділянку відповідачу з розстроченням платежу. Вона передала відповідачу оригінал державного акту на земельну ділянку, однак, даний договір так і не відбувся, оскільки відповідач не виплатив мені суму передбачену договором. Крім того, даний договір не посвідчений нотаріально, а тому у відповідності до ст. 219 ЦК України є нікчемним. Їй стало нещодавно відомо, що її ділянка була перереєстрована без її відома на [PERSON], однак такі дії вважає незаконними та такими, що порушують її права та законні інтереси, виходячи з наступного. [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1459 га, що знаходиться в [ADDRESS] серії ЯД №397126, виданий 07.09.2007 року Вінницьким районним відділом земельних ресурсів та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010788900626. Вказаний акт було видано на підставі рішення третейського суду для вирішення конкретного спору від 23.06.2007 року, який розглянув спір відповідно до третейської угоди від 23.06.2007 року укладеної між сторонами [PERSON] та [PERSON] Однак, третейська угода від 23.06.2007 року, на підставі якої третейський суд приймав своє рішення, визнана недійсною рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2012 року. Також, зазначила, що особисто участі у засіданні третейського суду на підставі якого було прийнято рішення третейського суду від 23.06.2007 року не брала, рішення цього суду не отримувала, третейським судом було проведено розгляд справи без неї. Невідомо чи взагалі проводилось 23.06.2007 року засідання як таке що вимагає Закон України «Про третейські суди», оскільки, вона не отримувала повідомлень, повісток, позовних заяв тощо. Про дане рішення третейського суду, як і про сам оскаржуваний державний акт, вона дізналась в травні 2014 року при зверненні до Управління Держземагентства у Вінницькому районі Таким чином, рішення третейського суду від 23.06.2007 року на підставі якого видано державний акт про право власності на земельну ділянку є незаконним. Просила скасувати рішення третейського суду утвореного для вирішення конкретного спору у складі юрисконсульта [PERSON] від 23.06.2007 року про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності на земельну ділянку. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1459 га, кадастровий номер 0520688904:08:001:0100, яка розташована за адресою: [ADDRESS], виданий на ім'я [PERSON], серії ЯД №397126, виданий 07.09.2007 року. Припинити право власності та скасувати реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1459 га, кадастровий номер 0520688904:08:001:0100, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010788900626. Поновити реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1459 га, кадастровий номер 0520688904:08:001:0100, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №950340, виданого 18.05.2007 року Вінницьким районним відділом земельних ресурсів та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010788900392. Стягнути з [PERSON] судові витрати. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15.01.2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області про поновлення реєстрації права власності залишено без розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, однак представник позивача попередньо через канцелярію суду подав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав в частині скасування рішення Третейського суду, визнання недійсним державного акту та припинення права власності і скасування реєстрації права власності, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак попередньо на електронну адресу суду надіслав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав просив їх задовольнити, оскільки дійсно між ним та позивачем було укладено договір про продаж землі, в якому, зокрема, передбачене третейське застереження, яке є недійсним. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області [PERSON] з`явилася, однак попередньо через канцелярію суду подала заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, при розгляді позовної заяви поклалась на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку осіб, які беруть участь у справі, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №950340, виданого 18.05.2007 року вбачається, що [PERSON] була власником земельної ділянки площею 0, 1459 га, яка розташована в [ADDRESS], для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, виданого на підставі рішення 1 сесії 5 скликання Якушинецької сільської ради від 20.04.2006 року (а.с. 3). Рішенням Третейського суду утвореного для вирішення конкретного спору у складі юрисконсульта [PERSON] від 23.06.2007 року, визнано договір дарування від 23.06.2007 року земельної ділянки, площею 0,1459 га, кадастровий номер земельної ділянки 0520688904:08:001:0100, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована: [ADDRESS], укладений між позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON]- дійсним. Визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,1459 га, кадастровий номер земельної ділянки 0520688904:08:001:0100, цільове призначення - для будівництва та обслуговуванні жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована: [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.6). На підставі вказаного рішення Третейського суду відповідачу було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1459 га, кадастровий номер 0520688904:08:001:0100, яка розташована за адресою: [ADDRESS], серії ЯД №397126, виданий 07.09.2007 року (а.с.4). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2012 року визнано недійсною третейську угоду у формі третейського застереження в договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 23.06.2007 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦПК України, кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 389-1 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі. Згідно положень ст. 5 Закону України «Про третейські суди» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 8) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України. Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ст.ст. 4, 10, 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції Українита ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, і бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За змістом ст. 217 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з ст. 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. За таких обставин, врахувавши те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2012 рокувизнано недійсною третейську угоду у формі третейського застереження в договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 23.06.2007 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON], а також визнанання позовних вимог відповідачем, та те, що задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб, суд дійшов висновку, що рішення Третейського суду утвореного для вирішення конкретного спору у складі юрисконсульта [PERSON] від 23.06.2007 року підлягає скасуванню. Враховуючи те, що рішення Третейського суду утвореного для вирішення конкретного спору у складі юрисконсульта [PERSON] від 23.06.2007 року підлягає скасуванню, як наслідок, підлягає визнанню недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1459 га, кадастровий номер 0520688904:08:001:0100, яка розташована за адресою: [ADDRESS], виданий на ім'я [PERSON], серії ЯД №397126, який виданий 07.09.2007 року на підставі вказаного рішення Третейського суду від 23.06.2007 року. Також, відповідно підлягають задоволенню позовні вимоги про припинення право власності та скасування реєстрації права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1459 га, кадастровий номер 0520688904:08:001:0100, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved