Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рогатинського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві зазначено, що 28 вересня 1994 року між нею і відповідачем по справі у виконавчому комітеті Ямницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області було зареєстровано шлюб, про що було зроблено актовий запис за №14. Від спільного проживання в шлюбі в них народилося шестеро дітей - дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO]. Спільне проживання між нею і відповідачем склалося невдало. Різні погляди на життя, протиріччя у стосунках, суперечки та сварки стали причиною фактичного припинення шлюбних відносин. Понад рік вони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства. Шлюб носить формальний характер. Намагання позивачки зберегти сім'ю були невдалими. Просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], неповнолітніх дітей залишити проживати разом з нею, стягнути із відповідача понесені нею судові витрати. У судове засідання, призначене на 25.12.2014 року та на 22.01.2015 року позивачка не прибула, направила на адресу суду письмові клопотання про слухання справи у її відсутності. Просила позов задовольнити повністю (а.с.15,25). Відповідно до вимог ст.27 ЦПК України участь у судових засіданнях - це право, а не обов'язок сторін по справі. Відповідач у судові засідання, призначені на 25.12.2014 року, 22.01.2015 року не прибув повторно і не повідомив суд про причини своєї неявки. Від отримання судової повістки про виклик до суду відмовився (а.с.22-24). За ч.8 ст.76 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Суд, з письмової згоди позивачки по справі (а.с.25), ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачкою, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тисменицького районного управління юстиції в Івано-Франківської області, 28 вересня 1994 року було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], актовий запис за №14. Після державної реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.7). За час спільного проживання у шлюбі в подружжя народилося шестеро дітей - дочка [PERSON], [INFO], яка досягла повноліття, син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим 10 листопада 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тисменицького районного управління юстиції в Івано-Франківські області (а.с.8), дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим 10 листопада 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тисменицького районного управління юстиції в Івано-Франківські області (а.с.9); син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим 10 листопада 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тисменицького районного управління юстиції в Івано-Франківські області (а.с.10), дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим 28 квітня 2011 року виконавчим комітетом Ямницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківські області (а.с.11), дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим 16 січня 2013 року виконавчим комітетом Ямницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківські області (а.с.12). [PERSON], [INFO], уродженець с.Колоколин Рогатинського району зареєстрований за місцем проживання за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою №20/739/14, виданою 04.12.2014 року Рогатинським районним секторм управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області (а.с.17). Відповідно до вимог ст.112 СК України при розірванні шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову. Бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дані положення закріплені у ст.55 Сімейного кодексу України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Суд не зобов'язаний призначати сторонам строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на почуттях любові та поваги, підтримки один одного. Судом встановлено, що сторони більше одного року не підтримують подружні стосунки, у позивачки наявне стійке волевиявлення, направлене на припинення сімейних відносин, відповідач не подав заперечення на позов, клопотання про надання терміну для примирення і збереження сім'ї. З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин відсутні підстави для надання сторонам строку на примирення. Викладені обставини свідчать, що подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї неможливе, суперечитиме інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. За ст.160 СК України місце проживання дити, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Статтею 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З обставин, викладених у позовній заяві, вбачається, що неповнолітній син подружжя [PERSON], 1997 року народження, малолітні діти [PERSON], 2003 року народження, [PERSON], 2006 року народження, [PERSON], 2011 року народження, [PERSON], 2012 року народження проживають разом з позивачкою. Спір щодо визначення місця проживання малолітніх дітей відсутній. Крім того, за ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивачкою не надано суду доказів, які необхідні для вирішення спору щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, не заявлено клопотання щодо витребування таких доказів, зокрема відсутній висновок органу опіки і піклування щодо розв'язання спору щодо місця проживання малолітніх дітей. За таких обставин у задоволенні позовної вимоги щодо визначення місця проживання малолітніх дітей разом з позивачкою слід відмовити. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial