Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Автозаводського районного суду м.Кременчука з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом виселення з житлового приміщення. [PERSON] позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником однокімнатної квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 10.10.2013 року, укладеного між нею та її батьком [PERSON] Відповідач зареєстрована у вказаній квартирі як наймач з 13.06.2007 року. Позивач на даний час не має можливості проживати у вказаній квартирі, оскільки [PERSON] в добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації та виселитися. Таким чином, їй створюються перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належною їй на праві власності квартирою. Реєстрація відповідача тягне за собою також матеріальні збитки, викликані необхідністю сплачувати за неї комунальні послуги. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визнати [PERSON], такою, що витратила право користування квартирою [ADDRESS] та виселити [PERSON] із вказаної квартири, усунувши тим самим їй перешкоди в користуванні власністю. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав, визначених в позовній заяві. Зазначили, що позивач має намір вселитися у належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] разом із сином, [PERSON], який є інвалідом І групи, і потребує постійного стороннього догляду. [PERSON] направляла рекомендованою поштою на адресу [PERSON] вимогу про звільнення житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку. Вказана вимога була отримана відповідачем особисто 19.11.2013 року. Також дану вимогу позивач намагалась вручити [PERSON] особисто 25.11.2013 року в присутності свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], однак остання відмовилась її отримати. На момент розгляду справи відповідач проживає та зареєстрована у спірній квартирі, що позбавляє можливості позивача вільно користуватися своєю власністю. На запитання суду пояснила, що її батько [PERSON] та [PERSON] не перебували у фактичних шлюбних відносинах. Відповідача [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували. Зазначили, що відповідач проживає та зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 2007 року. У вказану квартиру вона заселилась з дозволу колишнього власника - [PERSON], з яким вони проживали однією сім'єю. Вважає, що має право на користування вказаним житлом, оскільки 9/50 частин домоволодіння по пров. Колгоспному в м.Кременчуці, власником якого вона є, непридатне для проживання після пожежі. Крім того, [PERSON] будучи власником спірної квартири, обіцяв їй, що вона матиме можливість постійно проживати у ній. Треті особи - ТОВ «Житлорембудсервіс» та Управління державної міграційної служби в Полтавській області в судове засідання не з'явилися, до суду направили клопотання про розгляд справи без участі їх представників. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його знайомою. В 2007 році він дозволив їй заселитися та зареєструватися у [ADDRESS], яка належала йому на праві власності строком на 6 міс. Письмового договору з приводу цього вони не укладали. Однією сім'єю з [PERSON] він не проживав та спільного господарства не вів. Був свідком того, як в листопаді 2013 року його донька [PERSON] попереджала відповідача про необхідність звільнити квартиру. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що у квартирі його матері [PERSON] проживає [PERSON] Вона відмовляється впускати позивача у квартиру і виселитися з неї. Вони з позивачем змушені були викликати працівників міліції, в присутності яких демонстрували правовстановлюючі документи на спірну квартиру і пояснювали необхідність її звільнення. Був свідком того, як 25.11.2013 року, відповідач відмовилася отримувати вимогу [PERSON] про виселення та зняття з реєстрації у [ADDRESS]. Свідки [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні повідомили, що разом працювали з відповідачем та [PERSON], перебувають в дружніх стосунках з ними. Часто бували в гостях у [PERSON] та [PERSON], які проживали разом. [PERSON] запевняв, що вона буде проживати з ним у спірній квартирі до смерті. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно договору дарування від 10.10.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, [PERSON] передав у власність дочки [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Вказане підтверджується копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 10659570 від 10.10.2013 року. Згідно довідки ТОВ «Житлорембудсервіс» № 511 від 29.01.2014 року, у вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідач у вказаній квартирі зареєстрована з 13.06.2007 року як наймач. [PERSON] не є членом сім»ї власника квартири. На момент розгляду справи вона проживає у спірній квартирі та змінила замки на вхідних дверях, що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні. [PERSON] на адресу відповідача було направлено вимогу про добровільне звільнення квартири [ADDRESS] та зняття з реєстраційного обліку від 09.11.2013 року. Про отримання даної вимоги [PERSON], свідчить копія повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання 19.11.2013 року. 25.11.2013 року вказану вимогу відповідач відмовилася отримати особисто від позивача, що підтверджується показами свідка [PERSON] Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Відповідно до ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За вимогами ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного приміщення допускається з підстав, встановлених законом, тобто, виселення є можливим лише з передбачених законом підстав. [PERSON] звертаючись до суду з позовом до [PERSON] обґрунтовувала свої позовні вимоги саме необхідністю захисту права її приватної власності шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення з нього, оскільки після укладення договору дарування, [PERSON] не звільнила квартиру, не знялася з реєстраційного обліку та змінила замки на вхідних дверях спірної квартири, чим перешкоджає позивачу володіти, користуватися та розпоряджатися належною на праві власності [ADDRESS] Згідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. З дня укладення договору дарування було припинено право власності [PERSON] на спірну квартиру. Крім того, чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Таким чином, на момент звернення позивача до суду, відсутні правові підстави для проживання відповідача у квартирі [ADDRESS], належній на праві власності позивачу. З огляду на те, що відповідач перешкоджає позивачу у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, суд вважає що право позивача порушені і підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення з нього. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved