Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22.07.2005 року до 22.12.2010 року. В шлюбі народився син [PERSON] [INFO]. У зв'язку з ухиленням відповідача від матеріального забезпечення дитини, рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 10.12.2010 року присуджено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини. По сплаті аліментів наявна заборгованість. Відповідач не піклується про дитину та не приймає участі у її вихованні, не цікавиться її життям та навчанням, проживає окремо в іншому місті та жодного з покладених на нього обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь якої іншої участі у вихованні сина. Покликаючись на наведені обставини просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити, розгляд справи проводити у її відсутності /а.с.23/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, згідно якої позов визнав та просив розгляд справи проводити у його відсутності /а.с.24/ Представник третьої особи Органу опіки та піклування Ківерцівської РДА - Дейна О.В. в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримують та просять розгляд судового засідання проводити у їх відсутності /а.с.25/. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи та надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав у разі ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.07.2005 року, який рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 10.12.2010 року було розірвано /а.с.6 /. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], батьком якого у свідоцтві про народження записаний відповідач [PERSON] /а.с.9/. Як вбачається з довідки про склад сім'ї № 444, малолітній [PERSON] проживає разом із матір'ю, [PERSON] /а.с.10/. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 10.12.2010 року присуджено до стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 450 грн./а.с.7/. Згідно довідки ВДВС Ківерцівського РУЮ від 07.04.2016 року, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів, станом на 01.04.2016 року становить 26 000 грн. /а.с.11/. Разом з тим, як вбачається з довідки №43 від 23.03.2016 року виданої Загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів с. Жидичин, батько [PERSON] - [PERSON] не відвідує дитину в школі та не цікавиться її навчанням /а.с.12/. Як слідує з роз'яснень Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року в постанові № 3, позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. При вирішенні питань, що стосуються дітей, згідно ст. 3 «Конвенції про права дитини», суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню своєї дитини, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не займається її вихованням, не забезпечує матеріально, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Судові витрати залишити за позивачем. На підставі ст.ст. 136, 150, 155, 164 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3 «Конвенції про права дитини»,

Outcome: approved