Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Тернопільської ОДА з усно уточненими в судовому засіданні позовними вимогами виключно про надання дозволу на виїзд за кордон дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON] до досягнення ними повноліття. В обґрунтування вимог посилається на те, що після розірвання шлюбу із відповідачем і по даний час діти проживають із нею, жодної участі в житті дітей відповідач не бере, не спілкується із дітьми, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дітей не надає, не сплачує аліментів на утримання дітей. У неї є можливість на період літніх канікул у 2018році поїхати у м.Ольштин, що знаходиться у Республіці Польща до її родички [PERSON], яка запрошує її з дітьми на відпочинок, проте для цього їй потрібен дозвіл на виїзд дітей за кордон без згоди батьки, тому просить суд позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просить суд позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи, а тому наявні усі передумови розглядати справу заочно, на підставі наявних в ній доказів. Представник Служби у справах дітей Тернопільської ОДА в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами, судом встановлено наступні обставини справи. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем. Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.10.2005року, який розірвано 22.12.2009року згідно рішення Пустомитівського районного суду Львівської області, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу від 23.10.2010року В шлюбі у сторін народилися діти - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Діти [PERSON] та [PERSON], проживають разом із своєю матір'ю - позивачкою [PERSON] за адресою [ADDRESS], Пустомитівського району, Львівської області. Згідно довідки про неотримання аліментів Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби від 31.08.2017року №28879, [PERSON] не отримувала аліментів від [PERSON] в період з 01.02.2017року по 31.07.2017року. Як вбачається із листа [PERSON] адресованого [PERSON], вона має бажання запросити останню з дітьми до себе у м.Ольштин, що знаходиться у Республіці Польща на відпочинок. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до вимог ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР №789-XII від 27.02.91р. передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюється вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із абз.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в'їзд в Україну, серед іншого, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Відповідно до пп.2 п.7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №152 від 07.05.2014 року, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. У підп.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 89 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково, шляхом надання [PERSON] дозволу на виїзд за кордон дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], без згоди батька до республіки Польща на період літніх канікул до 31.08.2018року, врахувавши, що суд має можливість виносити рішення на конкретно визначений в часі разовий виїзд дитини без згоди одного із батьків, не позбавленого батьківських прав з зазначенням конкретного місця слідування дитини та строку, на який дитина буде знаходитися за кордоном, та, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на виїзди дитини за кордон без згоди одного із батьків суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини та можливості спілкування з нею. (подібного висновку дійшов ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних прав в ухвалі від 16.03.2016 року у провадженні 6-33303ск15).

Outcome: partial