Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить 3/10 частин житлового будинку №83 по вул. Чернишевського в м. Бердянську Запорізької області, що складає квартиру №3. В зазначеній вище квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Останній з 2013 року фактично не проживає за місцем реєстрації, свого особистого майна та речей у будинку не тримає, грошових котів на оплату комунальних послуг не надає. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком №83 по вул. Чернишевського в м. Бердянську Запорізької області. В судовому засіданні представник позивач за довіреністю [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду нотаріально посвідчену заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність. Представник виконавчого комітету Бердянської міської ради, повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, подав заяву від 12.09.2017 року №833 про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що право власності на 3/10 частин житлового будинку №83 по вул. Чернишевського в м. Бердянську Запорізької області зареєстровано за [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 13.11.2002 року. У відповідності до п. 1 Договору в рахунок 3/10 частин житлового будинку покупцю відчужується квартира №3 з жилої прибудови «А1», сіни «а1», 1/2 частина паркану №8, 2/3 частин замащення ІІ. Згідно довідки вуличного комітету №34 м. Бердянська від 18.07.2017 року, копії паспорта відповідача, останній зареєстрований у вказаному вище житловому будинку з 26.01.1995 року. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11). Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Відповідно до пояснень представника позивача, відповідач був зареєстрований в житловому будинку як член сімї власника. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири),\~\~якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.\~ Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Підстави для визнання члена сім'ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України, а сааме: відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до пояснень представника позивача, наданих письмових доказів, суд вважає доведеним, що відповідач з 2013 року не проживає в житловому будинку, який належить позивачу на праві власності. Доказів на підтвердження поважності причин не проживання в житловому будинку за місцем реєстрації відповідачем суду не подано. Навпаки, відповідач в своїй нотаріально посвідченій заяві позов визнав в повному обсязі. З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, суд вважає, що позивач довів наявність передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved