Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

[PERSON] , звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи позов тим, що 20 листопада 1998 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Гриненської сільської ради Немирівського району. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. На даний час їх шлюб є чисто декларативним та без фактичних сімейних відносин, а тому подальше сімейне життя, примирення, збереження між нею та відповідачем сім`ї вважає неможливим та таким, що суперечить їх інтересам. З лютого 2020 року, сторони проживають окремо. Позивачка та її представник, до зали судового засідання не з`явилися, від представника позивача адвоката Кутаса А.В., надійшла заява в якій він просить справу слухати в його та позивача відсутність. Відповідач до зали судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] виданого 20 листопада 1998 року, Гриненською сільською радою Немирівського району, [PERSON] та [PERSON] , перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 1998 року. Відповідно до ст. ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи, що примирення між сторонами є неможливим, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, сторони не заперечують проти задоволення позову, про що подали відповідні заяви до суду, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved