Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду 21 січня 2015року з позовом до [PERSON] про примусове виселення особи з жилого приміщення без надання іншого житла, мотивуючи свої вимоги наступним. 27 грудня 2011року між нею та [PERSON] було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу Снідою Т.М., р.№2963, за яким [PERSON] на випадок своєї смерті передала їй у власність належну їй на праві власності однокімнатну квартиру загальною площею 28,6кв.м, житловою-13,8кв.м, що знаходиться в [ADDRESS]. До дня смерті [PERSON] була накладена заборона відчуження вищезазначеної квартири. [INFO] [PERSON] померла. На момент її смерті вищезазначений спадковий договір не був розірваний. Після смерті [PERSON] вона повинна була пред'явити нотаріусу свідоцтво про смерть [PERSON] та повернути нотаріусу правовстановлюючий документ на дану квартиру, виданий на ім'я [PERSON] На підставі даних документів нотаріусом було б здійснено реєстрацію права власності за спадковим договором на її ім'я у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Через відсутність у неї оригіналу правовстановлюючого документу про належність [PERSON] вищезазначеної квартири вона змушена була звернутися до суду з позовною заявою про визнання за нею права власності на квартиру. Рішенням Кролевецького районного суду від 28 серпня 2014року по справі №579/1209/14-ц за нею було визнано право власності на квартиру [ADDRESS]. 28 листопада 2014року вона отримала у нотаріуса витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення обтяжень на вищезазначену квартиру. Але вона не має можливості використовувати належне їй житло, тому що дану квартиру займає [PERSON], яка вважає, що має право на квартиру, оскільки на її ім'я [PERSON] було залишено заповіт. [PERSON] в 2014році двічі зверталася до Кролевецького районного суду з позовною заявою про визнання недійсним та розірвання спадкового договору, ухвалою від 05.11.2014року по справі №579/1324/14-ц та ухвалою від 24.12.2014року по справі №579/1732/14-ц її позовні заяви залишали без розгляду в зв'язку з подачею нею до суду письмових заяв про залишення позову без розгляду. Вона неодноразово просила [PERSON] в усній формі звільнити належне їй житло. 19 грудня 2014року на ім'я [PERSON] за двома адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] було направлено два листи з вимогою негайно звільнити житло та передати їй ключі від вхідних дверей до квартири. Лист за першою адресою [PERSON] отримала 25 грудня 2014року. Від отримання листа, направленого за другою адресою, [PERSON] відмовилася. Посилаючись на положення ст.41 Конституції України, ст.ст.317-321, 391 ЦК України, позивачка зазначає, що вона позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися належним їй майном, оскільки [PERSON] не пускає її в квартиру, а вона не має власних ключів від квартири. Тому вона просить усунути перешкоди в користуванні належним їй нерухомим майном, які чинить відповідачка, шляхом виселення [PERSON] з квартири без надання їй іншого жилого приміщення з передачею їй ключа від вхідних дверей до квартири. Відповідач позову не визнала, надавши письмові заперечення (а.с.28-29), при цьому вона посилається на те, що [PERSON] не має права на спірну квартиру і не може ставити питання про її виселення. В липні 2012року [PERSON] всупереч укладеного з [PERSON] спадкового договору залишила її саму в квартирі, без догляду. На її думку, спадковий договір між [PERSON] та [PERSON] був укладений незаконно, умов договору [PERSON] не виконувала. Сама [PERSON] через рік зверталася до нотаріуса з приводу розірвання спадкового договору, однак нотаріус Сніда Т.В. всупереч вимог закону не прийняла мір для цього. Рішення Кролевецького районного суду про визнання права власності на квартиру за [PERSON] винесено з порушенням норм матеріального та процесуального закону. Спадковий договір, на підставі якого [PERSON] отримала квартиру, був укладений незаконно, враховуючи, що [PERSON] на час його посвідчення була хворою людиною, вона не розуміла наслідків укладання договору, вважаючи, що підписує заповіт, про що вона неодноразово говорила. Вона не мала можливості оскаржити рішення Кролевецького райсуду, оскільки їй взагалі не було відомо про дане судове провадження. Нею подана заява в прокуратуру Кролевецького району про зловживання приватним нотаріусом Снідою Т.В. З врахуванням того, що вона доглядала [PERSON] до її смерті рік і сім місяців, вважає, що вимоги позивачки безпідставні. При запереченні проти позовних вимог [PERSON] [PERSON] 05 лютого 2015року звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання з померлим однією сім'єю, визнання її членом сім'ї померлого та визнання за нею права користування квартирою. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що із власницею спірної квартири [PERSON] вона була знайома з 2005року, між ними склалися добрі відносини. [PERSON] була одинокою, проживала сама, мала вік майже 80років, страждала низкою тяжких захворювань, а тому потребувала сторонньої допомоги. У зв'язку з цим [PERSON] запросила її проживати з нею, на що вона погодилася. Влітку 2012року вона перейшла до [PERSON] на постійне місце проживання. Через деякий час, а саме 20.09.2012року [PERSON] склала на її користь заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Котлубай Н.В. за р.№847. Вони проживали з [PERSON] однією сім'єю, у них був єдиний сімейний бюджет, який складався з її заробітної плати та пенсії [PERSON], який вони витрачали на придбання продуктів харчування, предметів побуту, на придбання ліків для [PERSON], на оплату комунальних платежів та на інші потреби. Вона піклувалася про [PERSON], купувала продукти та готувала їжу, поміщала її до лікувального закладу, надавала необхідний їй догляд. Вони ставилися одне до одного як близькі люди та вважали себе однією сім'єю. За місцем їх спільного проживання їх відвідували сусіди, її родичі та знайомі; вони разом святкували дні народження та інші свята. [PERSON] померла [INFO]. Вона здійснила її поховання та залишилася проживати в належній їй квартирі, звернувшись до нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, укладеним [PERSON] на її ім'я. Вважає, що вона придбала право користування спірною квартирою з підстав проживання з померлою однією сім'єю в якості члена її сім'ї на протязі довгого часу відповідно до положень ст.150 ЖК України. ЇЇ проживання в квартирі є законним, оскільки вона вселилася за згодою власника і користувалася квартирою нарівні із власником як член сім'ї із правами, передбаченими ст.156 ЖК України. При переїзді до [PERSON] вона перевезла належні їй речі, необхідні їм обом предмети побуту. Спірна квартира є її постійним і єдиним місцем проживання. Пред'являючи позов, [PERSON] знає, що нею оспорюється її право власності на квартиру. Крім того, вона ніколи не проживала в даній квартирі, не піклувалася про [PERSON], не здійснила її поховання. У [PERSON] є інше місце проживання, вона не має наміру жити в спірній квартирі. Виселення члена сім'ї власника квартири відповідно до ст.157 ЖК України можливе лише у випадках, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України. В позові [PERSON] не зазначила жодного доказу щодо руйнування нею житла чи її неправильної поведінки, що може бути підставою для її виселення. Тому вважає, що жодних підстав для її виселення з квартири немає. [PERSON], в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві, не визнавши зустрічного позову. При цьому посилається на те, що вона ставить питання про виселення [PERSON] як власник квартири. На її думку, з набуттям нею права власності на спірну квартиру [PERSON] не має жодних передбачених діючим законодавством підстав для проживання в спірній квартирі і користування нею. Вона не заперечує, що [PERSON] доглядала за [PERSON], вона не оспорює заповіт, залишений померлою на користь [PERSON] і не заперечує проти того, що [PERSON] має право на майно померлої в порядку спадкування за заповітом, в тому числі на речі, що знаходяться в квартирі, на земельну ділянку в Київській області та ін. майно, якщо таке є. Однак спірна квартира не є спадковим майном, вона є власником квартири за рішенням Кролевецького райсуду від 28.08.2014року і вона ніяких угод чи усних домовленостей з [PERSON] щодо користування квартирою як її власністю не укладала. [PERSON] також зазначила, що навіть при визнанні [PERSON] членом сім'ї померлої, проти чого вона заперечує, вона все рівно не мала б права користування квартирою, оскільки вона втратила це право після смерті [PERSON], оскільки власником квартири стала саме вона і саме вона як власник має право розпоряджатися квартирою. Що стосується визнання [PERSON] членом сім'ї [PERSON], [PERSON], заперечуючи проти цього, пояснила, що [PERSON] має своє житло по [ADDRESS], будучи співвласником квартири; за зазначеною адресою вона тримає підсобне господарство і тримала його за життя [PERSON]; за даною адресою вона зареєстрована і питання про зміну місця реєстрації за життя [PERSON] не виникало, що свідчить про відсутність такого бажання і у померлої За життя [PERSON] [PERSON] не жила постійно з нею, не живе вона і зараз постійно в квартирі, хоча це і не має значення. Ніякого права на користування квартирою [PERSON] не набула. Металеві вхідні двері були замінені за життя [PERSON], вона мала право це зробити як власник і у неї на це були кошти, тому цей факт не є свідченням того, що [PERSON] була членом її сім'ї. [PERSON], підтримавши свої позовні вимоги в судовому засіданні з підстав, зазначених в позовній заяві, а також свої заперечення проти позову [PERSON], зазначила, що [PERSON] була членом її сім'ї, замінила їй матір; вона весь час проводила з нею; вона не надавала переваги сім'ї по [ADDRESS], своєю сім'єю вона вважала [PERSON] Як вона так і [PERSON] має інше житло, тому це не повинно враховуватися. [PERSON] не виконала умов спадкового договору, обманула суд. Вона ж доглядала [PERSON] на прохання останньої, а не на прохання чи за дорученням [PERSON], будучи постійно з нею, залишаючи її максимум на дві години в день. Бажанням [PERSON] було залишити квартиру саме їй і вона проживає в ній як член сім'ї померлої, тому вважає вимоги [PERSON] безпідставними, просить визнати за нею право користування спірною квартирою за заповітом. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про обгрунтованість позову [PERSON] і наявність підстав для його задоволення та відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] При цьому суд враховує положення ст.60 ЦПК України про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Кролевецького районного суду від 28 серпня 2014року у справі №579/1209/14-ц за позовом [PERSON] до Кролевецької міської ради про визнання права власності на квартиру право приватної власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 28,6кв.м, житловою площею 13.8кв.м визнано за [PERSON] на підставі спадкового договору від 27 грудня 2011року (а.с.11-12). [PERSON] оскаржила дане рішення суду в апеляційному порядку. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 19 березня 2015року апеляційна скарга [PERSON] відхилена, рішення Кролевецького райсуду від 28 серпня 2014року залишено без змін(а.с.94-96). 28.11.2014року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень припинено обтяження №7860904 від 27.12.2011року, внесене після укладення спадкового договору (а.с.12, 8-9). Посилаючись на порушення своїх прав як власника квартири, [PERSON] зазначає про неможливість користування нею належним їй нерухомим майном, оскільки після смерті [PERSON], незважаючи на її прохання, [PERSON] не передала їй ключів від вхідних дверей в квартиру. Ця обставина не заперечується і [PERSON], яка підтвердила, що у [PERSON] немає ключів від вхідних дверей, які замінені під час спільного проживання її та [PERSON] у спірній квартирі. При цьому [PERSON] свої дії мотивує наявністю заповіту на її користь та тим, що вона як член сім'ї померлої не втратила права на користування квартирою та має таке право за заповітом. Той факт, що [PERSON] позасудовим шляхом намагалася вирішити питання про усунення перешкод в користуванні належною їй квартирою підтверджується листом [PERSON] на ім'я [PERSON] про звільнення квартири від 19.12.2014року, який [PERSON] отримала за адресою: [ADDRESS](а.с.17 -19). Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ст. 41 Конституції України гарантує непорушність права власності, про що зазначено і в ст.321 ЦК України, а саме: право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки [PERSON] позбавлена можливості користуватися належною їй на праві приватної власності квартирою, то її вимоги щодо усунення таких перешкод з боку [PERSON] є обгрунтованими та відповідають нормам чинного законодавства. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного її права є обгрунтованим, враховуючи суть перешкод з боку [PERSON] і саме виселенням відповідача з квартири буде відновлено її законне право. При цьому суд вважає такими, що не відповідають нормам закону, заперечення [PERSON] проти позову та її твердження про відсутність підстав для її виселення з посиланням на положення ст.ст.150, 156, 157,116 ЖК України, оскільки вирішуючи даний спір, слід керуватися ст.ст.383, 391 ЦК України, а не ст.116 ЖК України. В судовому засіданні, аналізуючи показання сторін та свідків, встановлено, що [PERSON] за згоди колишнього власника спірної квартири - [PERSON] вселилася в квартиру та проживала в квартирі з літа 2012року до дня її смерті, здійснюючи за нею догляд. Факт її проживання в квартирі і те, що вона там проживала за згоди [PERSON] ніким не оспорюється, як і факт здійснення догляду [PERSON] за померлою. Разом з тим, на думку суду, відсутні докази того, що [PERSON] була членом сім'ї померлої, враховуючи наявність житла у [PERSON] по [ADDRESS], де вона була і є зареєстрованою (а.с.78-85) та де тримала підсобне господарство, наявність в квартирі лише речей власника квартири та ін. Сам факт посвідчення заповіту [PERSON] 20.09.2012року на користь [PERSON] та здійснення [PERSON] догляду за [PERSON], спілкування [PERSON] з іншими особами під час перебування в квартирі померлої, в тому числі і облаштування нових вхідних дверей в квартиру за час проживання там [PERSON] та [PERSON] не є підставою для визнання її членом сім'ї померлої. Суд вважає доведеним, що [PERSON] проживала в квартирі [PERSON] з її згоди у зв'язку із здійсненням за нею догляду, що само по собі не є підставою для визнання її членом сім'ї [PERSON] Тому суд вважає, що вона проживала в квартирі не як член сім'ї [PERSON], а лише за її згоди, що відповідає положенням ст.383 ЦК України щодо права власника квартири використовувати помешкання як для власного проживання так і для проживання інших осіб. Жодним нормативним актом не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом осіб, які проживали в квартирі зі згоди колишнього власника у випадку зміни власника, тим більше, що стосується збереження права тимчасового жильця, яким , на думку суду, була [PERSON] Суд вважає необхідним зазначити про необгрунтованість посилань [PERSON] в своїх запереченнях на положення статей ЖК України, що регулюють порядок користування житлом членів сім'ї власника квартири, зокрема, щодо підстав для виселення, зазначених в ст.116 ЖК України, зазначаючи про відсутність таких підстав, оскільки відсутні докази руйнування квартири чи неправильної поведінки, які могли б бути підставою для виселення. В даному випадку необхідно розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, з правовідносинами, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла та особами, які проживали в житлі з дозволу колишнього власника житла.. [PERSON], наполягаючи на праві користування квартирою, посилається на те, що вона є членом сім'ї [PERSON] На сьогодні власником квартири є інша особа, [PERSON] Тобто, [PERSON] стверджує, що вона має право на користування житлом як член сім'ї колишнього власника квартири. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Оскільки [PERSON] є власником спірної квартири, а [PERSON] вселилася в квартиру зі згоди колишнього власника квартири [PERSON] і проживає там, вважаючи себе членом сім'ї колишнього власника квартири, суд вважає, що своїми діями [PERSON] порушує права [PERSON] як власника квартири і вона підлягає виселенню. Стосовно збереження права користування житлом членами сім'ї колишнього власника, на чому наполягає [PERSON], хоча і не є, на думку суду членом сім'ї [PERSON], слід зазначити про усталену практику Верховного Суду України з цього питання. Відповідно до висновків, що містяться в ухвалах у справах №6-10723св08, 6-2778св08, 6-55662св10, 6-158цс14, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Виникнення права членів сім'ї власника житла на користування житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника права власності на це житло, а, отже, припинення права власності на будинок (квартиру) припиняє право власності членів його сім'ї на користування житлом. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. При цьому посилання [PERSON] на те, що вона має право користуватися квартирою за заповітом не грунтуються на законі, оскільки дана квартира не є спадковим майном, а відповідно до заповіту вона має право на все майно, що належало на час смерті [PERSON], дана ж квартира не належала їй у зв'язку з укладенням спадкового договору. Вимоги [PERSON] щодо стягнення судових витрат за надання правової допомоги підлягають задоволенню відповідно до положень ст.88 ЦПК України та наданих документів про понесені витрати в сумі 1350грн. (а.с.97-100). Відповідно до ст. ст. 383,391 ЦК України,

Outcome: approved