Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про усунення від права на спадкування та просила наступне: усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] в м. Севастополі, АР Крим. Позов обґрунтований тим, що [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] . Після смерті останього відкрилась спадщина на належну йому кімнату у буд. [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом є позивачка та двоє її синів молодший [PERSON] та старший [PERSON] (відповідач у справі). Відповідач після одруження у 2005 році не підтримував з батьками та рідним братом ніяких відносин. 22.11.2013 чоловік сильно захворів та постійно потребував сторонього догляду і лікування. За його життя позивачка з молодшим сином доглядали за ним, син [PERSON] купував ліки та сплачував всі комунальні послуги. Старший син [PERSON] усіляко відмовлявся розмовляти зі своїм братом та бажав тільки погіршення стану батьку та ухилявся від надання допомоги по утриманю своїх батьків. Тому позивачка вважає, що її старшого сина [PERSON] на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України необхідно усунути від права на спадкування з підстав ухилення від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця та ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу. З огляду на наведене, просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 28.01.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до судового розгляду. 03.05.2019 від позивача надійшла заява про відвід судді. Ухвалою Солом`янского районного суду м. Києва від 28.05.2019, постановлено, що заяву відповідача [PERSON] про відвід головуючого судді у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про усунення права на спадкування, вважати необґрунтованою. Зупинено провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про усунення права на спадкування до розгляду заяви відповідача [PERSON] про відвід головуючого судді.Заяву про відвід судді передано іншому судді в порядку ч.1 ст. 33 ЦПК України для вирішення. 22.05.2019 надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. 05.06.2019 ухвалою судді Соломянського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Усатової І.А. в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про усунення права на спадкування. Ухвалою судді 11.06.2019 провадження у справі поновлено. 26.10.2020 до суду надійшла копія спадкової справи № 458/2018, щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Вказав, що батько відповідача підтримував з ним нормальний зв`язок, був обізнаний про всі випадки перенесених ним захворювань, спілкувався з ним телефоном та по «Skype» (оскільки в переважній більшості проживав у АР Крим), пропонував йому зустрічі та познайомитись з онуком. Трудності у спілкуванні були бульшою мірою між ним та матірю, батько знав про це, а тому не завжди розповідав своїй дружині - [PERSON] про їх перемови. Також зазначив, що посилання матері на те, що за життя батька вона з його молодшим братом доглядали за ним у вигляді приготування їжі, прибирання, здійснення походів до аптеки за ліками, а також проведення спільних прогулянок не підтверджують факту необхідності надання зі сторони відповідача будь якої додаткової спеціальної допомоги, якої потребував батько, а мати виконувала звичайні обовязки дружини, а брат допомогав оскільки вони жили разом однією родиною. Третя особа у судовому засіданні просив позов задовольнити. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Позивачка [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу з 04.03.1977 року, актовий запис № 167, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] . [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є відповідач [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] , позивач у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є відповідач [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] , позивач у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 12.06.2018 Соломянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, серія [NUMBER] . З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті останнього до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися: [INFO] - [PERSON] , дружина померлого, а також [INFO] - [PERSON] та [INFO] [PERSON] , рідні сини померлого. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті [PERSON] , йому належало 42/100 кв. [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23.12.2009 відділом приватизації державного житла Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації та зареєстровано за №7007 від 13.01.2010. Стаття 2 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Позивач просить суд усунути відповідача від права на спадкування за законом спадщини, відкритої після смерті батька, на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України, на що суд зазначає наступне. Відповідно до абз. 2 ч. 3 та ч. 5 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Таким чином, можливість усунення від спадкування чинне законодавство України пов`язує з наявністю і доведеністю певних обставин, встановлення їх судом. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що правило абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи можлива лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності. Підсумовуючи наведене, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: 1) ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; 2) перебування спадкодавця в безпорадному стані; 3) потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] протягом тривалого часу хворів, неодноразово проходив лікування та обстеження, що підтверджується копіями з медичної карти та копіями обстежень (МРТ головного мозгу та шийного відділу хребта, копія огляду лікаря невропатолога, направлення на екстрену госпіталізацію), однак з вказаної медичної документації не вбачається перебування [PERSON] у безпорадному стані та не вбачається, що йому було рекомендовано лікарем сторонньої допомоги. Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказує, що спадкодавець потребував сторонньої допомоги, однак, будь-яких доказів на підтвердження, що [PERSON] потребував сторонньої допомоги не надано. При цьому, суд враховує негативне відношення сторін одна до одної, що і підтверджено у судовому засіданні поясненнями сторін. Допитана у судовому засіданні позивач підтвердила, що у неї не склалися відношення з невісткою, дружиною відповідача, у зв`язку з чим, вони не спілкувались. Судом не приймаються до уваги покази свідків [PERSON] , [PERSON] , оскільки вони не підтверджують, що [PERSON] , потребував стороньої допомоги та відповідач ухилявся від надання йому допомоги при можливості її надання. Натомість, у судовому засіданні було досліджено відеозапис між батьком [PERSON] та відповідачем зроблений за допомогою відеозвязку «Skype», під час якого, вони розповідали один одному про своє життя, батько не казав про своє поганее самопучуття, та не просив будь-якої допомоги, а більш всього дізнавався про онука та його справи. Як у позові та у судовому засіданні не наведено жодної причини для усунення [PERSON] від права на спадкування, вказана вимога є надуманою, безпідставною та недоведеною, а подані докази на підтвердження зазначеного не відповідають процесуальним нормам. Крім того у судовому засіданні позивач пояснила, що реабілітацію після захворювання чоловік проходив у Криму, куди приїхав сам, що черговий раз підтверджує, що він не потребував стороньої допомоги. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України. У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У свою чергу за положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що сторонами будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зазначених ними обставин не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, а тому приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Суд,

Outcome: dismissed