Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суду з позовом про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житлову квартиру [ADDRESS] в частині внесення в ньому відповідача [PERSON] співвласником та припинити право власності [PERSON] в даній житловій квартирі. Позов мотивує тим, що розпорядженням комітету по майну комунальної власності Луцької міської ради № 78-р від 16.06.1994 року прийнято рішення здійснити приватизацію житлової квартири [ADDRESS] для [PERSON] і відповідно було видано на її імя свідоцтво про право власності на житлову кватиру. Позивач в заяві вказує, що в 1997-1998 роках між батьками її внучки [PERSON]М та [PERSON] подружні відносини розладжувалися та батьки попросили позивача приписати їх дочку в спірній квартирі. Для реєстрації відповідача позивач надала будинкову книгу та свідоцтво про право власності на житлову кватиру. Після здійснення реєстрації у квартирі позивача [PERSON], остання проживала разом зі своїми батьками. Тільки після у 1998 році внучка проживала разом з позивачем. Документи на квартиру позивачу повернули через тривалий період та те, що в них були проведені зміни позивач не знала. При оформленні земельної технічної документації позивач виявила, що в свідоцтво про право власності на житлову кватиру вдруковане імя [PERSON], яка начебто вступала разом з нею в права власності за законом. Проте [PERSON] не могла такого права набувати, оскільки станом на 16.06.1994 року відповідач проживала в [INFO] разом зі своїми батьками. В спірній квартирі була прописана з 28.05.1997 року. Оскільки за невідомих для позивача причин та обставин [PERSON] стала внесена в свідоцтво про право власності на житлову кватиру в перелік осіб - співвласників житлової квартири [ADDRESS], як член її сімї, коли за законом такого права не могла набути і не є членом її сімї, то вважає, що право власності [PERSON] в цій квартирі має бути припинене, а саме свідоцтво про право власності на житлову квартиру визнане частково недійсним. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 31.03.2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, було залучено Виконавчий комітет Луцької міської ради. В судовому засіданні представник позивача\~[PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив суд в його задоволенні відмовити. Треті особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, про причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Виконавчого комітету Луцької міської ради в судове засідання подано письмові заперечення проти позову, вважає позовну заяву необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі розпорядженням (наказом) від 16.06.1994 року № 78-р Комітетом по майну комунальної власності Луцької міської ради народних депутатів видано свідоцтво на право власності на житло на квартиру [ADDRESS]. Згідно даного свідоцтва квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сімї: [PERSON]. Як вказано у свідоцтві на право власності на житло від 16.06.1994 року, квартира [ADDRESS] приватизована в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до п. 2 ст. 8\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Як вбачається з довідки № 1690, виданої 16.04.2015 року Житлово-комунальним підприємством № 3 (а.с. 34), відповідач [PERSON] згідно особового рахунку дійсно була зареєстрована за адресою: [INFO], з 15 липня 1992 року по 30 вересня 1994 року. Згідно п.п. 18, 19, 20, 21 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56\~( діяв на момент виникнення спірних правових відносин) громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сімї та займані приміщення (додатки 4, 5). У довідці вказуються члени сімї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені, і на них розраховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». З матеріалів справи, зокрема довідки № 850 ЖКП № 1 від 21.05.1994 року про склад сімї наймача ізольованої квартири та займані приміщення (а.с. 33) встановлено, що у квартирі за адресою: [ADDRESS], мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON] та [PERSON]. За таких обставин та письмових доказів на їх підтвердження суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] була зареєстрована та входила до складу сімї позивача на момент приватизації вказаної квартири, а тому відсутні підстави для визнання частково недійсним свідоцтва на право власності на житло від 16.06.1994 року. Що ж стосується посилання позивача та його представника на те, що відповідач [PERSON] на момент приватизації не була зареєстрована та не проживала в квартирі, що на їх думку підтверджується відсутністю відповідного запису в будинковій книзі, то вказані обставини спростовуються письмовими доказами, зокрема довідкою № 850 ЖКП № 1 від 21.05.1994 року (а.с. 33), довідкою № 1690 від 16.04.2015 року виданої Житлово-комунальним підприємством № 3 (а.с. 34). Крім того, слід звернути увагу, що згідно п. 20 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56\~(діяв на момент виникнення спірних правових відносин) при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сімї та займані приміщення. Вказана довідка надана суду та знаходиться в матеріалах справи. Таким чином, позивач, особисто отримуючи 21.05.1994 року довідку № 850 про склад сімї та займані приміщення, в якій вказано, як члена його сімї відповідача [PERSON], жодних заперечень щодо її змісту та включення членів сімї, не мала. При цьому, твердження представника позивача про те, що відповідач [PERSON] не могла проживати у спірній квартирі у звязку з тим, що її матір проживає за іншою адресою, не підтверджено належними та допустимими доказами, а рішення Луцького міськрайонного суду від 24.03.2009 року (а.с. 35-38), на яке посилається позивач, спростовується наявними письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах справи. Враховуючи те, що підстави для визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло від 16.06.1994 року відсутні, тому не підлягає до задоволення і вимога про припинення [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]. Таким чином, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні заявленого позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed