Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочку сплати аліментів, та просить суд, у урахуванням уточненої позовної заяви: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] ( [INFO] ) за період 01.09.2015 р. по 01.07.2019 р. у розмірі 100 420, 90 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 20 000 гривень; стягнути з відповідача судовий збір, на користь держави, посилаючись на наступні обставини. 12.10.2007 року суддею Малиновського районного суду м. Одеси було ухвалено рішення по справі №2-5808 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, яким позовні вимоги задоволено, ухвалено стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/2 частин з усіх видів заробітку до повноліття дітей. 23.10.2007 року на підставі цього рішення Малиновським судом був виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. 23.12.2015 року Постановою державного виконавця Приморського відділу ДВС Одеського міського УЮ виконавче провадження №42729195 було закрито, матеріали передані до Малиновського відділу ДВС Одеського міського УЮ (відкрито провадження №49763227). За заявою стягувача державним виконавцем Першого Малиновського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області видано розрахунок заборгованості по аліментам станом на 08.11.2018 р. Згідно із цього розрахунку сума заборгованості з 01.09.2015 р. по 31.10.2018 р. складає 111 247, 25 грн. Під час розгляду справи представнику позивача стало відомо, що вказане вище заочне рішення було скасоване та переглянуто. Тому, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05.05.2008 року по справі 2-4628/08 ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку до повноліття дітей починаючи з 03 липня 2007 року. Позивачка зазначає, що вказане вище виконавче провадження закрито на підставі заяви [PERSON] , а представником позивачки, на підставі отриманого 20.05.2019 р. ним виконавчого листа по рішенню від 05.05.2008 року, відкрито нове виконавче провадження №59163436. На підставі відкриття нового виконавчого провадження Державним виконавцем першого Малиновського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Хвостенко Н.С. отримано розрахунок заборгованості по аліментам з 01.09.2015 р. по 01.07.2019 р. Згідно позовної заяви, відповідач добровільно аліменти за вказаний період не сплачував, згідно наданого розрахунку сума заборгованості відповідача по аліментам складає 160567, 00 грн. Позивачкою зроблений розрахунок заборгованості по пені за аліментами, який складає 588059,80 грн., однак, з урахуванням положень ст. 196 СК України, позивачка вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню у розмірі 100 420,90 грн. 24.04.2019 року на адресу Малиновського районного суду м. Одеси надійшов відзив на вищевказану позовну заяву, у якій відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, предстаник позивача надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити в повному обсязі, справу розглянути в його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 12.10.2007 року суддею Малиновського районного суду м. Одеси було ухвалено рішення по справі №2-5808 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, яким позовні вимоги задоволено, ухвалено стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/2 частин з усіх видів заробітку до повноліття дітей. 23.10.2007 року на підставі цього рішення Малиновським судом був виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження №49763227. 23.12.2015 року Постановою державного виконавця Приморського відділу ДВС Одеського міського УЮ виконавче провадження №42729195 було закрито, матеріали передані до Малиновського відділу ДВС Одеського міського УЮ. Судом встановлено, що за заявою стягувача державним виконавцем Першого Малиновського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області видано розрахунок заборгованості по аліментам станом на 08.11.2018 р. Згідно із цього розрахунку сума заборгованості з 01.09.2015 р. по 31.10.2018 р. складає 111 247,25 грн. Судом встановлено, що вказане вище заочне рішення було скасоване та переглянуто. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05.05.2008 року по справі 2-4628/08 ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку до повноліття дітей починаючи з 03 липня 2007 року. Судом встановлено, що виконавче провадження №49763227 закрито на підставі заяви [PERSON] , а представником позивачки, на підставі отриманого 20.05.2019 р. ним виконавчого листа по рішенню від 05.05.2008 року, відкрито нове виконавче провадження №59163436. На підставі відкриття нового виконавчого провадження Державним виконавцем першого Малиновського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Хвостенко Н.С. отримано розрахунок заборгованості по аліментам з 01.09.2015 р. по 01.07.2019 р. Судом встановлено, що відповідач добровільно аліменти за вказаний період не сплачує, згідно наданого розрахунку сума заборгованості відповідача по аліментам складає 160 567,00 грн. Позивачкою зроблений розрахунок заборгованості по пені за аліментами, який складає 588059,80 грн., однак з урахуванням положень ст. 196 СК України, позивачка вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню у розмірі 100 420,00 грн. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, він визначав охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини. У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Визначаючи розмір пені за порушення строків сплати аліментів, суд першої інстанції застосував саме таке правило та реалізував своє право на зменшення розміру пені, дослідивши обставини справи, докази, надані сторонами, та здійснивши їх правову оцінку, відповідно до частини другої статті 196 СК України у редакції, чинній на час розгляду справи в суді. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. Роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «С. В. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Відповідно до ч.1 статті 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішення суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Статтею 196 СК України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів шляхом стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Неустойка у формі пені стягується за прострочення грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пеня це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. Сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності) якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. З документів виконавчого провадження, що надані до суду в якості доказів, вбачається що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання своїх дітей, а тому з нього повинна бути стягнута неустойка (пеня) за порушення цього зобов`язання за весь час прострочення. Відповідно наданого розрахунку неустойки (пені) за виниклу заборгованість по сплаті аліментів з відповідача [PERSON] підлягає стягненню 100420,90 грн. в рахунок відшкодування неустойки (пені) по заборгованості по сплаті аліментів за період з 01 вересня 2015 року по 01 липня 2019 року. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат у розмірі 20 000 гривень, суд вирішив наступним чином. З метою отримання правової допомоги щодо ведення справи, позивачкою було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 323/17 від 12 лютого 2019 р., за яким за правову допомогу при розгляді справи адвокат Канікаєв Юрій Олегович отримує плату за ведення справи. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК Україна, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 4 ст. 13 ЦПК України, розмір затрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно орієнтовного (попереднього ) розрахунку судових витрат, позивачка планувала понести судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Згідно ч. 4 ст. 141 ЦПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Враховуючи складність справи та виконану адвокатом робіту (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, та той факт, що сума зазначена в уточненій позовній заяві від 11.07.2019 року вдвічі перевищує суму зазначену в орієнтовному (попередньому) розрахунку, що був поданий разом з позовом, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на надання правової (правничої) допомоги на користь позивачки суму у розмірі 10 000,00 грн. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] на користь держави судового забору, суд повідомляє позивачці наступне. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Отже, суд роз`яснює позивачці, що вона звільнена від сплати судового збору за подачу позовної заяви про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. Згідно ст. 273 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них На підставі викладеного та

Outcome: partial