Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Сєвєродонецької міської ради про визнання права власності на гараж, третя особа Відділ державного архітектурно-будівельного контролю Сєвєродонецької міської ради, посилаючись на наступне. [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 17.07.2010 року. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] у вигляді земельної ділянки, на якій в 2008 році був побудований гараж, що розташований за адресою: м. Сєвєродонецьк, житловий район Щедрищеве, вулиця Центральна, будинок 18. Вказаний гараж зазначений в характеристиці будинку під літерою «Г». Позивач вирішила узаконити вищезазначений гараж і звернулася до Сєвєродонецької міської ради з відповідною заявою, але Державним реєстратором прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради було відмовлено у державній реєстрації прав на гараж. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, які викладені у позові, просили позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача присутній не був, надав заяву про розгляд справи без його участі. В судовому засіданні представник третьої особи присутній не був, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що згідно із копією договору довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON] № 1-4175 від 14 вересня 1998 року, [PERSON] передала у власність [PERSON] будинок з надвірним побудовами, який розташований за адресою: м. Сєвєродонецьк, селище Щедрищеве, вулиця Кірова, будинок 18, а [PERSON] зобовязалася повністю утримувати [PERSON], забезпечувати її харчуванням, одягом, уходом, необхідною допомогою, поховати за свій рахунок. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії 1-ЕД № 248185, виданого 29 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] померла 17 липня 2010 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 830. Згідно із копією спадкової справи, яка заведена в Першій Сєвєродонецькій державній нотаріальній конторі під № 13/2011 щодо майна померлої 17.07.2010 року [PERSON], 06 січня 2011 року [PERSON] звернулася до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої 17 липня 2010 року [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. З копій свідоцтв про право на спадщину за законом, посвідчених державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON] №№ 2-311, 2-312 від 23 квітня 2016 року вбачається, що [PERSON] отримала у спадок після смерті [PERSON], яка померла 17 липня 2010 року, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 4412900000:01:001:0182, що розташована за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, житловий район Щедрищеве, вул. Центральна (вул. Кірова), 18, в розмірі 0,1000 га в межах згідно з планом; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 4412900000:01:001:0183, що розташована за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, житловий район Щедрищеве, вул. Центральна (вул. Кірова), 18, в розмірі 0,0697 га в межах згідно з планом. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 84418698 від 06.04.2017 року вбачається, що право власності на земельні ділянки за адресою: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, житловий район Щедрищеве, вулиця Центральна (Кірова), будинок № 18, зареєстровано за [PERSON]. Відповідно до копії рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, винесеного Державним реєстратором прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради [PERSON] № 33984256 від 22 лютого 2017 року, [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень на житловий будинок, який розташований за адресою: м. Сєвєродонецьк, житловий район Щедрищеве, вулиця Центральна, будинок 18, оскільки [PERSON] не надала документу, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта (на гараж літер Г). Суд звертає увагу, що цей позов було заявлено з підстав визнання права власності на гараж згідно із ст. 328, 331, 392 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Суд звертає увагу, що спірний гараж був побудований в 2008 році за час життя спадкодавця, проте не був введений в експлуатацію та не проходив процедуру державної реєстрації в якості окремого обєкта нерухомого майна, також спірний гараж був побудований без відповідних дозвільних документів, а також спірний гараж відсутній в опису житлового будинку, який наведений у вищевказаному договорі довічного утримання. Отже, по-перше такий гараж не став окремим обєктом нерухомого майна та обєктом відповідного права власності за час життя спадкодавця, по-друге такий гараж має ознаки самочинно збудованої споруди без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, по-третє спірний гараж не є обєктом, право власності на який передається згідно із вищевказаним договором довічного утримання. Абзацами 1, 2 пункту 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» встановлено, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням розяснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Це майно не є обєктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів. Абзацом 1 пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Отже, спірна будівля гаражу не є обєктом нерухомого майна, право власності на яке входить до складу спадщини після смерті [PERSON], а тому суд не може визнати право власності на такий обєкт за спадкоємцем. Правове значення для позивача в такому випадку може мати визнання права власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва гаражу, та подальше оформлення права власності на вказані матеріали як на самочинно збудоване нерухоме майно у встановленому законом порядку. Крім того, суд зауважує, що [PERSON] не надала доказів відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді гаражу, який розташований за адресою: м. Сєвєродонецьк, житловий район Щедрищеве, вулиця Центральна, будинок 18, або свідоцтва про право на спадщину у вигляді матеріалів, з яких побудований гараж. Посилання позивача на ст. 328, 331, 392, на думку суду є безпідставними, адже позивач не є особою, яка виготовила (створила) нову річ у вигляді спірного гаражу. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Сєвєродонецької міської ради про визнання права власності на гараж, третя особа Відділ державного архітектурно-будівельного контролю Сєвєродонецької міської ради, є необґрунтованими та безпідставними, а тому у задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі. Відповідачем та третьою особою судових витрат до відшкодування заявлено не було, а отже судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Outcome: dismissed