Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в інтересах своєї доньки [PERSON], 15 серпня 1992 року, інваліда першої групи дитинства з позовом до [PERSON] про примусове виселення останнього з житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Князя Володимира, 23 (29), в смт. Підволочиськ, Підволочиського району, Тернопільської області. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилалася на те, що її донька - [PERSON] являється власником житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Князя Володимира, 23 в смт. і Підволочиськ Підволочиського району Тернопільської області на підставі договору дарування, серії ВАС № 241521, зареєстрованого в реєстрі № 1558, що стверджується витягом про державну реєстрацію прав серії ССХ 3328529від 20.01.2011 року. В даному будинку зареєстровані та проживають: вона - [PERSON]; відповідач [PERSON], а також проживають але не зареєстровані [PERSON] власник будинку та [PERSON] її, позивачки мати, а [PERSON] бабця. Останнім часом проживання в одному будинку з відповідачем стало зовсім нестерпним, так як останній грубо відноситься до доньки і до неї позивачки, обзиває, принижує їх, погрожує фізичною розправою. Забрав всі ключі від кімнат, виносить з будинку речі та нищить майно, що належить доньці, яка не може самостійно себе захистити. Влаштовує сварки і бійки на очах доньки. Такі дії відповідача дуже негативно впливають на стан її ( доньки ) здоровя, який значно погіршився. Їй неодноразово доводилося викликати працівників міліції, аби захиститись від неправомірних дій відповідача, однак це не дало жодного результату і відповідач, який неодноразово обіцяв виселитися добровільно, продовжує проживати в будинку доньки та чинити неправомірні дії по відношенню до них з донкою. Посилаючись на ч. 1 ст. 116 ЖК України просила виселити відповідача з належного доньці будинку, оскільки відповідач робить неможливим проживання з ним в одному будинку. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. При цьому доповнила, що відповідач, її колишній чоловік, (шлюб між ними розірвано 06 липня 2015 року), протягом останнього часу постійно влаштовував сварки, скандали. У звязку з цим чого вона неодноразово змушена була викликати працівників міліції, щоб захистити себе і доньку, однак це не дало бажаних результатів, так як відповідач, який неодноразово обіцяв виселитися з будинку в добровільному порядку після розірвання шлюбу, продовжує проживати в будинку, виносить речі, шкодить майно, влаштовує скандали, бійки, що вкрай негативно впливає на здоровя доньки, яка дуже боляче реагує на таку поведінку батька та відношення до неї. Вже після розірвання шлюбу побив її і в даний час по цьому факту проводиться досудове розслідування, а так як вжиті заходи для припинення неправомірної поведінки відповідача, який робить неможливим проживання в одному будинку, не дали жодних результатів, постійні сварки, скандали, які влаштовує відповідач вкрай негативно впливають на здоровя доньки, настоює на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] позов визнав частково і пояснив, що в 2002 році він подарував незавершений будівництвом житловий будинок в смт. Підволочиськ по вул. Кн. Володимира, 23, який придбав за власні кошти, своїй неповнолітній доньці [PERSON], в даний час інваліду першої групи. Пізніше сам особисто завершував будівництво даного будинку. Так як подружнє життя в нього з [PERSON], яка являється матірю [PERSON], не склалося, шлюб між ними розірвано. Він практично виселився з подарованого дочці будинку, однак змушений туди приходити, через те, що там залишилися кури, кролі, індики, яких необхідно годувати, а позивачка відмовляється це робити. Крім того, в будинку залишилися всі речі, придбані в період спільного проживання, а так як на його прохання дати йому дещо з цих речей, зокрема один з пяти холодильників і старий автомобіль [PERSON] відмовляється має намір в судовому порядку вирішувати питання про поділ майна подружжя і боїться, що [PERSON] може розпорядитися спільним майном на свій розсуд. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань. [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO] інваліда першої групи з дитинства, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК № 0032501 від 12.09.2011 року та посвідченням серії ААБ № 007846 Управління праці та соціальної політики Тернопільської міської ради, виданим 15 липня 2007 року. 17 грудня 2002 року [PERSON] подарував, а [PERSON], як законний представник неповнолітньої [PERSON], 15.08. [INFO], прийняла в дар на імя неповнолітньої доньки, належний [PERSON] незавершений будівництвом житловий будинок № 23, що знаходиться в смт. Підволочиськ на вул. Кн. Володимира Підволочиського району Тернопільської області ( договір дарування незавершеного будівництвом житлового будинку від 17 грудня 2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу 17 грудня 2002 року, зареєстрований в реєстрі за № 1568 ). Згідно рішення виконавчого комітету Підволочиської селищної ради № 533 від 08 вересня 2008 року «Про присвоєння будинкового номера житловому будинку, який належить [PERSON]І.» виконком, розглянувши заяву [PERSON], вул. Кн. Володимира, 23 про присвоєння номеру житловому будинку, який належить їй по вул. Кн. Володимира в звязку з тим, що за даною адресою зареєстрований інший будинок, житловому будинку, який належить [PERSON], присвоєно № 29. Рішенням виконавчого комітету Підволочиської селищної ради № 899 від 16 грудня 2010 року було вирішено: встановлено факт належності та визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Кн. Володимира, 29 в смт. Підволочиськ на гром. [PERSON]; видати свідоцтво про право власності на [PERSON]; просити БТІ зареєструвати свідоцтво про право власності на [PERSON]. 10. 01. 2011 року Підволочиською селищною радою було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС № 042972 в якому зазначено, що [PERSON] являється власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: смт. Підволочиськ, вул. Кн. Володимира № 29 Підволочиського району Тернопільської області. Згідно витягу про державну реєстрацію прав, 20.01. 2011 року дані про це будинковолодіння були внесені в державний реєстр. Таким чином судом встановлено, що власником житлового будинку № 29 ( 23 ) по вул. Кн. Володимира в смт. Підволочиськ Підволочиського району Тернопільської області в якому зареєстровані і проживають [PERSON], [PERSON], а також не зареєстровані, але проживають [PERSON] і [PERSON], є [PERSON] ( даний факт також підтверджується актом обстеження матеріально побутових умов сімї і поясненням в судовому засіданні свідка [PERSON] депутата Підволочиської селищної ради в/о № 10 ). Згідно з вимогами ст. 116 ЖК України у випадку, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання чи громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. В п. 17 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України № 2 від 12 квітня 1985 року « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України » зазначено при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій агресивній поведінці, виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів. З висновків Підволочиського РВ УМВСУ в Тернопільській області «про результати розгляду звернення громадянки [PERSON]»: № 243 від 23.02. 2015 року; № 473 від 09.04.2015 року; № 992 від 08.07.2015 року; № 1093 від 27.07.2015 року; №1124 від 02.08.2015 року, а також висновків № 463 від 08.04.2015 року та № 687 від 17. 05. 2015 року «про результати розгляду звернення [PERSON] та [PERSON], довідки першого заступника начальника Підволочиського РВ УМСВУ в Тернопільській області начальника СВ Підволочиського РВ УМВСУ в Тернопільській області [PERSON]; протоколів про адміністративні правопорушення ТЕ № 023822 від 04.03.2015 року та ТЕ № 023823 від 04.03.2015 року ( адміністративний матеріал № 3/604/113/15), про вчинення [PERSON] та [PERSON] адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173 -2 КУпАП вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] склалися вкрай неприязні відносини, постійно виникають сварки, бійки, які відбуваються в присутності доньки [PERSON] інваліда першої групи, що вкрай негативно впливає на її здоровя, а заходи, які вживалися для їх припинення: попередження, накладення адміністративного стягнення ( постанова суду від 10 березня 2015 року, згідно якої на кожну із сторін було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 ( пятдесят одна) гривня, який сплачено), не дали належних результатів, оскільки СВ Підволочиського РВ УМВСУ в Тернопільській області розслідується кримінальне провадження № 12015210150000220 від 21. 07.2015 року за фактом спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень своїй колишній дружині [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, що підтвердив свідок [PERSON] Свідок [PERSON] мати відповідача, підтвердила, що її колишня невістка дуже погано відносилася до сина, ображала і принижувала його, а в даний час виганяє з будинку, який син придбав і все робив своїми руками. Свідки [PERSON] та [PERSON] працівники Підволочиської селищної ради повідомили, що в липні 2015 року вони виходили за місцем проживання [PERSON], так як до них звернулася з заявою [PERSON] і бачили, що на території подвіря будинку знаходилося багато курей, курчат, індичат, які не перебували в загорожі, а вільно ходили по подвірю, також бачили частково пошкоджені грядки і квітник ( подзьобані, потоптані птицею ). В своїх письмових запереченнях на позовну заяву, в попередньому та даному судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що він має намір виселитися з подарованого ним доньці [PERSON] будинку і практично виселився з нього, заради її спокою та збереження здоровя, так як його колишня дружина, останнім часом, щоб його скомпроментувати в очах доньки та працівників правоохоронних органів постійно влаштовує скандали, викликає працівників міліції, пише різні скарги і заяви, тобто створює умови, які роблять неможливим спільне проживання в будинку, однак ще не повністю звільнив займану ним кімнату, оскільки колишня дружина не дозволяє нічого забрати з майна, придбаного ними в період шлюбу, а також залишилося багато птиці та кролів, придбаних ним для забезпечення доньки мясом, яким він змушений давати їсти, так як [PERSON] відмовилася це робити, а тому змушений щодня приходити до будинку. При вирішенні питання про виселення відповідача з належного [PERSON] будинку, суд приймає до уваги що [PERSON] забезпечений житлом, являється співвласником двохкімнатної квартири, загальною площею 43,4 кв.м. № 2 в будинку № 73 б, розташованого по вул. Д. Галицького в смт. Підволочиськ Підволочиського району Тернопільської області, про що свідчить дублікат свідоцтва про право власності на житло, виданого Підволочиською селищною радою народних депутатів згідно з розпорядженням ( наказом ) від 18 вересня 1998 року № 21 ( дублікат виданий 20 січня 2014 року ). Враховуючи наведене,

Outcome: approved