Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючих документів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 червня 1993 року між нею та заступником начальника Перечинського райвідділу звязку було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Перечинської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 652, згідно якого вона купила 1/2 частину житлового будинку № 29 по вул. Гуменській в смт. Перечин Закарпатської області. Належність їй права власності на зазначену частину будинку також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкту нерухомого майна. Однак, у ході укладання вказаного договору була допущена помилка у написанні її по батькові, а саме записано «Павлівна» замість вірного «Палівна». Аналогічні помилки допущені у технічному паспорті від 07 вересня 1997 року та державному акті на право приватної власності на землю серії ЗК-008-А № 64 від 21 грудня 1994 року. Оскільки вказане перешкоджає їй у реалізації прав власника частини будинку (зокрема, здійсненні реєстрації місця проживання доньки у такому) та земельної ділянки (виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)), а у позасудовому порядку усунути такі розбіжності не виявилося можливим, тому просить заяву задовольнити. У судове засіданні заявник [PERSON] не зявилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги заяви підтримала у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Перечинської міської ради Закарпатської області у судове засідання також не зявився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення прохання заявника не заперечив. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що прізвищем, імям та по батькові заявника є [PERSON] (дошлюбне [PERSON]) [PERSON], що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ № 148000, виданим повторно Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 14 лютого 2017 року, та паспортом громадянина України серії ВО №204650, виданим Перечинським РВ УМВС України в Закарпатській області 27 лютого 1997 року (а. с. 6-8, 10). Таке ж по батькові заявника зазначене у її свідоцтві про народження серії VII-УР № 0473741, виданому 10 березня 1970 року Перечинським райбюро ЗАГС Закарпатської області (а. с. 9). Разом з цим, у договорі купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку № 29 по вул. Гуменській в смт. Перечин Закарпатської області від 22 червня 1993 року, укладеному між [PERSON] та заступником начальника Перечинського райвідділу звязку, посвідченому державним нотаріусом Перечинської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за № 652, а також технічному паспорті від 07 вересня 1997 року і державному акті на право приватної власності на землю серії ЗК-008-А № 64 від 21 грудня 1994 року, виданому на імя «[PERSON]П.», помилково по батькові заявника зазначено як «Павлівна» замість вірного «Палівна» (а. с. 11-12, 13-16, 17). Крім цього, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкту нерухомого майна № 139057503 від 25 вересня 2018 року вбачається, що по батькові заявника як власника 1/2 частини житлового будинку № 29 по вул. Гуменській в смт. Перечин Закарпатської області також вказане з помилкою (а. с. 18-19). Так, заявник у поданій нею заяві посилається на те, що вказані розбіжності щодо по батькові створюють їй перешкоди у реалізації її прав як власника будинку та земельної ділянки, однак у позасудовому порядку усунути такі не виявилося можливим. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 цього Кодексу суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як розяснено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК (п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. З повідомлення завідувача Закарпатського обласного державного нотаріального архіву № 455/01-21 від 22 жовтня 2018 року вбачається, що згідно п. 6.13 Глави 6 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 3253/5 від 22 грудня 2010 року, виправлення помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні, відтак вносити зміни до договору купівлі-продажу від 22 червня 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Перечинської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 652, державний нотаріус облдержнотархіву не може (а. с. 20, 21, 22-25). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, враховуючи вищенаведене та те, що у правовстановлюючих документах [PERSON] містяться розбіжності у її по батькові, які створюють їй перешкоди у реалізації прав власника частини будинку та земельної ділянки, а також те, що на підставі досліджених у судовому засіданні доказів факт належності заявнику таких документів зайшов своє підтвердження, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved