Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом, яке належало спадкодавці [PERSON], а саме на житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Новоіванівка, вул. Запорізька, буд.139а, до складу якого входить житловий будинок літ. «А» загальною площею 46,5 кв. м., житловою площею 24,3 кв. м., літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ «Г», вбиральня літ. «Д», сарай літ. «Ж», погріб літ. «Пг», паркан № 1, ворота з хвірткою № 2, колодязь № 3, з правом реєстрації у відповідних державних органах. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є спадкоємцем вказаного майна на підставі заповіту, складеного 09.12.2008 року, та зареєстрованого в реєстрі за № 291, складеного на її користь [PERSON], та посвідченого секретарем Новоіванівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області [PERSON] У встановлений законом строк позивач звернулася до приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно позивачу було відмовлено через відсутність у них правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявились, надали до суду письмові заяви, в яких позовні вимоги підтримали повністю. Відповідач [PERSON] письмовою заявою просила суд розглянути справу без її участі, проти визнання права власності на спадкове майно не заперечувала. Відповідач [PERSON] письмовою заявою просив суд розглянути справу без його участі, проти задоволення позивних вимог не заперечував. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось. Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши законодавство, яким регулюються спірні правовідносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, 09.12.2008 року спадкодавець [PERSON] склала на користь позивача заповіт, в якому на випадок своєї смерті заповіла їй житловий будинок, який знаходиться за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Новоіванівка, вул. Запорізька, буд.139а. Заповіт був посвідчений секретарем Новоіванівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 291. 08.11.2014 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 306399, виданим 11.11.2014 року виконавчим комітетом Новоіванівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, актовий запис № 07. У звязку із смертю [PERSON] відкрилась її спадщина, до складу якої входить житловий будинок №139а по вул. Запорізька в с. Новоіванівка Оріхівського району Запорізької області. За заявою спадкоємиці, позивача по справі, приватним нотаріусом Оріхівської районної державної нотаріальної контори [PERSON] заведено спадкову справу №04/2015. Постановою приватного нотаріуса Оріхівської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 12.06.2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно через відсутність у позивачів правовстановлюючих документів на це майно. Підставою такої відмови стало те, що договір купівлі-продажу спірного будинку, посвідчений секретарем виконавчого комітету Новоіванівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області 20.05.1983 року, не був зареєстрований відповідно до вимог ст. 182 ЦК УРСР 1963 року, що не відповідало чинному на той час законодавству. Тому зазначений договір є неналежним доказом. При вирішенні питання про законність та обґрунтованість вимог позивача суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). При цьому потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Станом на час набуття спадкодавцем спадкового майна були чинними Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, а також Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджені заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року. Зазначені нормативні акти передбачали обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобовязані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві. Право власності спадкодавця на зазначений спадковий будинок підтверджується: договором купівлі-продажу від 20.05.1983 року, посвідченим секретарем виконкому Новоіванівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, зареєстрований у реєстрі №17, довідкою, виданою Новоіванівською селищною радою Оріхівського району Запорізької області від 14.12.2015 року за №401, довідкою виданою Новоіванівською селищною радою Оріхівського району Запорізької області від 14.12.2015 року за №402 про те, що згідно даних погосподарської книги власником домогосподарства за № 0099-1, яке знаходиться за адресою Запорізька область, Оріхівський район, с. Новоіванівка, вул. Запорізька, 139-а, була [PERSON]. Таким чином, згідно матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] набула спірне нерухоме майно у власність відповідно до законодавства, чинного на момент його придбання, у звязку з чим воно може виступати обєктом спадкування. Позивач є спадкоємцєм за заповітом, спадщину прийняла, що ніким не оспорюється, інші спадкоємці проти її вимог не заперечують, однак через відсутність правовстановлюючих документів позивач не може в позасудовому порядку оформити право власності в порядку спадкування, що саме по собі не може бути підставою для відмови у захисті права. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 392, 1258, 1261, 1268, 1275, 1297 Цивільного кодексу України, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджених заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року,

Outcome: approved