Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа: АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ», про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду, заподіяну в наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 13192,57 грн., судовий збір 908,00 грн, комісію банку 18,53 грн. та відшкодування за надання адвокатської допомоги в розмірі 10000,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 січня 2021 року у м. Харкові, на майдані Свободи, 4 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю Mazda Xedos 9, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Рухаючись заднім ходом, [PERSON] не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем Citroen СЗ Aircross, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка є його власником. Згідно з постановою Дзержинського суду міста Харкова по справі № 638/1771/21 винуватцем ДТП визнано [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Про настання страхового випадку було повідомлено АТ «СК «МЕГА- ГАРАНТ», представниками якого на підставі проведеного технічного огляду транспортного засобу Citroen СЗ Aircross, д.н.з. [NUMBER] , та висновку експерта було встановлено та перераховано позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 13 224,43 грн. Позивачем здійснено ремонт автомобілю авторизованим сервісним центром CITROEN в м. Харкові TOB «АВТО BIA». Вартість ремонтних робіт склала 26 417,00 грн. [PERSON] понесені значно більші витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, аніж отримані страхові відшкодування. На сьогоднішній день невідшкодованими залишилися 13 192 грн. 57 коп. Представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача [PERSON] , просила позов задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив в якому зазначив, що дійсно, 26 січня 2021 року у м. Харкові, на майдані Свободи, 4 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю Mazda Xedos 9, державний номер [NUMBER] під його керуванням та автомобілем Citroen СЗ Aircross, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Дзержинського суду міста Харкова по справі 638/1771/21 винуватцем ДТП визнано відповідача. АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» на підставі проведеного технічного огляду транспортного засобу Citroen СЗ Aircross був встановлений перелік пошкоджень, отриманих при ДТП. Розрахунок суми страхового відшкодування в розмірі 13 224,43 грн., яку було встановлено АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ», позивач до позовної заяви не надав. З акту виконаних робіт № С210000257 від 30.03.2021 року вбачається, що вартість ремонту пошкодженого автомобіля Citroen СЗ Aircross склала 26 417,00 грн. У переліку виконаних робіт зазначено заміна пошкодженої двері, а не її ремонт. На переконання відповідача відсутня була необхідність в заміні дверей на нові, не зрозуміло ким та у який час було визнано пошкоджені двері Citroen СЗ Aircross такими, що не підлягають ремонту чи відновленню. В позовній заяві відсутні відомості про існування чи відсутність полісу КАСКО на транспортний засіб Citroen СЗ Aircross та не додано документу, що підтверджує належність на праві власності позивачу пошкодженого автомобіля. Крім того, відповідач вважає, що позивачем документально не доведено витрати на правову допомогу та договором про надання правової допомоги взагалі не передбачено представництво позивача у даній справі. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та справу розглядати за його відсутністю. Суд, дослідивши матеріали справи, доводи учасників позовного провадження та оцінивши докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з частинами першою, другою статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як встановлено під час судового розгляду, 26 січня 2021 року у м. Харкові, на майдані Свободи, 4, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю Mazda Xedos 9, д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем Citroen СЗ Aircross, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Позивач є власником автотранспортного засобу Citroen СЗ Aircross, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.02.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн. (справа №638/1771/21, суддя Латка І.П.). Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Факт дорожньо-транспортної пригоди і притягнення у зв`язку з цим до адміністративної відповідальності відповідача не оспорюється сторонами. Отже,\~з огляду\~на викладене \~та відповідно\~до положення\~статті 82\~ Цивільного процесуального \~кодексу України,\~суд не\~ піддає сумніву\~ та доказуванню\~ обставини,\~встановлені постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.02.2021 року, та вважає встановленими та доведеними ті обставини, що саме винними діями відповідача [PERSON] , водія транспортного засобу Mazda Xedos 9, д.н.з. [NUMBER] , заподіяно шкоди транспортному засобу Citroen СЗ Aircross, д.н.з. [NUMBER] , та існує прямий причинно-наслідковий зв`язок і така шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Так, належними та допустимими доказами підтверджено, що АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» встановило суму страхового відшкодування в розмірі 13 224,43 грн. Вказані грошові кошти були перерахуванні на рахунок [PERSON] 28.04.2021 року, що підтверджується банківською квитанцією з призначенням платежу про зарахування грошових коштів від АТ SK MEHA-HARAHT, strakh.vidsh.Str.Akt №653/2021-НО від 26.04.2021 року. Розмір та розрахунок страхового відшкодування підтверджується відповіддю на адвокатський АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» (від 11.06.2021 за вих. №11-06/15) та листом АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» (від 26.04.2021 за вих. №26-04/11), копії яких містяться в матеріалах справи. Позивач для відновлення стану пошкодженого автомобілю Citroen СЗ Aircross, д.н.з. [NUMBER] , здійснив його ремонт. Для цього після ДТП позивач звернувся до Авторизованого сервісного центру CITROEN TOB «АВТО BIA» для визначення вартості ремонтних робіт. Згідно із рахунком №0000000019 від 28.01.2021 вартість робіт по відновлювальному ремонту склала 26\~417,00 грн. В цю суму увійшла вартість нових дверей та роботи по їх заміні. Після завершення ремонтних робіт між позивачем та ТОВ «АВТО ВІА» підписано акт виконаних робіт №С210000257 від 30.03.2021 на суму 26\~417 грн. Зазначена сума була сплачена позивачем в повному обсязі, що підтверджується копією чека № 1634 від 24.05.2021. У відзиві на позовну заяву відповідач наголошує, що необхідність заміни дверей на нові ніким не встановлювалася, на його думку достатньо було лише здійснити їх ремонт. Вказані доводи відповідача суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються Протоколом огляду транспортного засобу від 02.02.2021, відповідно до якого оглядом транспортного засобу встановлено - «Дверь передняя левая - деформирована с изгибами металла на площади больше 50 % поверхности» Характер та об`єм пошкоджень: Е - замена, L покраска. Крім того, суд задовольнив клопотання відповідача щодо витребування інформації про те, чи можливо було в ході проведення ремонтних робіт транспортного засобу Citroen СЗ Aircross відновлення двері без заміни на нову, на запит якої ТОВ «АВТО BIA» надало відповідь (№73/21 від 20.09.2021). У відповіді зазначено, що ремонт двері був технологічно неможливим у зв`язку із значною деформацією. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідач не надав на підтвердження своїх доводів доказів спростування неможливості ремонту дверей без їх заміни на нові, також не надав доказів спростування вартості робіт по відновлювальному ремонту автомобілю Citroen СЗ Aircross, д.н.з. [NUMBER] , у зв`язку з чим суд вважає доведеним з боку позивача розмір фактичних витрат, які він поніс у зв`язку з пошкодженням його автомобілю та які він реально здійснив для його відновлення. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі -Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Судом встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підтверджений матеріалами справи та становить 26 417,00 грн. Оскільки Акціонерне товариство «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «МЕГА-ГАРАНТ» виплатило позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 13224,43 грн., стягненню з відповідача підлягає сума у розмірі 13\~192, 57 коп. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Під реальними збитками у визначенні ст.22 ЦК України розуміють втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Цією ж статтею також унормовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Таким чином, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691 цс 15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Зважаючи на викладене, з урахуванням доведеності вини відповідача, розміру спричинених збитків та підтвердження здійснення позивачем фактичних витрат, необхідних для відновлення пошкодженого автомобілю та захисту свого порушеного права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми у розмірі 13\~192,57 грн. необхідно задовольнити. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] судові витрати на правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи у розмірі 10000, 00 грн. На підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи надано: - копію договору про надання правової допомоги б/н від 21.01.2021 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Крамчаніновою О.В.; - копію додаткової угоди від 21.01.2021 до договору про надання правової допомоги. Проте, у матеріалах справи відсутній детальний розрахунок обсягу та вартості наданих позивачу послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Оцінюючи документи, надані позивачем в обґрунтування судових витрат на правову допомогу, суд позбавлений можливості визначити співмірність заявленого розміру вказаних витрат з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатських послуг та робіт, оскільки вони не визначені в наданих документах. У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині відшкодування з відповідача витрат на правничу допомогу. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача комісії банку в сумі 18,53 грн., яка була сплачена при сплаті судового збору за подання позовної, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Таким чином, враховуючи, що комісія банку не відноситься до судових витрат, в розумінні ст.133 ЦПК України, суд вважає необхідним відмовити в частині стягнення з відповідача на користь позивача комісії за послуги банку за сплату судового збору у розмірі 18,53 грн. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені останнім судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн.

Outcome: partial