Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом та в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 21 листопада 2013 року між нею та [PERSON] (надалі Відповідач-1 або Позичальник) був укладений договір позики, згідно з яким вона надала у позику Позичальнику грошові кошти в сумі 200\~000,00 гривень на строк до 21 січня 2017 року. Позивачем в повному обсязі були виконані зобовязання за Договором позики, факт отримання Відповідачем позики підтверджується розпискою від 21.11.2013 року. Натомість Відповідач свої обовязки по поверненню позики станом на момент подання позову не виконав. У звязку з цим Позивач просила стягнути з Відповідача-1 заборгованість за договором позики від 21 листопада 2013 року в сумі 200\~000,00 гривень. В подальшому Позивач збільшила свої позовні вимоги, мотивуючи це наступним. В забезпечення виконання зобовязань по поверненню грошових коштів між Позивачем та Відповідачем-1 21 листопада 2013 року було укладено іпотечний договір, надалі Договір іпотеки, відповідно до якого, з метою забезпечення виконання зобовязань за Договором позики, Відповідач-1 передав в іпотеку Позивачу нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 398,7 кв.м., житловою площею 121,3 кв.м. і земельну ділянку площею 0,1686 га, кадастровий номер 1221486200-05-011-0187, розташовані за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка, вул. Покровська, 17, які належать Відповідачу-1 на підставі рішення третейського суду від 07.07.2008 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №169787 від 18.09.2009 року. Але отримавши інформаційні довідки №97722756 та №97720636 від 19.09.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна Позивач дізналася, що стосовно предмету іпотеки приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] 20.04.2017 року були видані: свідоцтво про право власності, серія та номер 231 і свідоцтво про право власності, серія та номер 230. Як стало відомо Позивачу, вищевказані обєкти нерухомого майна були передані на реалізацію та внесені до системи електронних торгів арештованим майном. Згідно протоколу проведення електронних торгів від 14.03.2017 року електронні торги по лоту №201812 відбулися, переможцем визнано [PERSON] (надалі Відповідач-3). Організатором торгів виступило державне підприємство «СЕТАМ» (надалі Відповідач-2). У звязку з цим Позивач просила визнати Іпотечний договір від 21.11.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], дійсним; в рахунок погашення заборгованості по Договору позики від 21.11.2013 року в розмірі 200\~000,00 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 21.11.2013 року; зареєструвати за нею право власності на нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 398,7 кв.м., житловою площею 121,3 кв.м. і земельну ділянку площею 0,1686 га, кадастровий номер 1221486200-05-011-0187, розташовані за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, с. Новоолександрівка, вул. Покровська, 17; визнати недійсними електронні торги з реалізації вищезазначеного майна, які були проведені державним підприємством «СЕТАМ» 14.03.2017 року, протокол №242697 проведення електронних торгів від 14.03.2017 року, свідоцтво про право власності, видане 20.04.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №230 та свідоцтво про право власності, видане 20.04.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №231. В судове засідання Позивач не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила їх задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач-1 заявлені вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідачі-2,3 та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином відповідно до вимог\~ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомили, не надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернулися, а також не скористалися правом надання заперечень проти позову. З урахуванням згоди позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно з яким останньому надано у позику грошові кошти в сумі 200\~000,00 гривень на строк до 21 січня 2017 року. Позивачем в повному обсязі були виконані зобовязання за Договором позики, факт отримання Відповідачем-1 позики підтверджується розпискою від 21.11.2013 року. Натомість Відповідач-1 свої обовязки по поверненню позики не виконав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В частині 1 ст. 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частинами першою, третьою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. В забезпечення виконання зобовязань по поверненню грошових коштів між [PERSON] та [PERSON] 21 листопада 2013 року було укладено іпотечний договір, надалі Договір іпотеки, відповідно до якого, з метою забезпечення виконання зобовязань за Договором позики, Відповідач-1 передав в іпотеку Позивачу нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 398,7 кв.м., житловою площею 121,3 кв.м. і земельну ділянку площею 0,1686 га, кадастровий номер 1221486200-05-011-0187, розташовані за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, с.Новоолександрівка, вул.Покровська, 17, які належать Відповідачу-1 на підставі рішення третейського суду від 07.07.2008 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №169787 від 18.09.2009 року. Але як слідує із інформаційних довідок №97722756 та №97720636 від 19.09.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, стосовно предмету іпотеки приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] 20.04.2017 року були видані: свідоцтво про право власності, серія та номер 231 і свідоцтво про право власності, серія та номер 230. Вищевказані обєкти нерухомого майна були передані на реалізацію та внесені до системи електронних торгів арештованим майном. Згідно протоколу проведення електронних торгів від 14.03.2017 року електронні торги по лоту №201812 відбулися, переможцем визнано [PERSON]. Організатором торгів виступило державне підприємство «СЕТАМ». У відповідності до вимог ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Позивач та Відповідач-1 домовились, що у відповідності до вимог цивільного законодавства Договір іпотеки має бути посвідчений нотаріально, проте, Відповідач-1 від свого обовязку щодо нотаріального посвідчення Договору іпотеки ухилився. Частиною 1 ст. 209 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ч.1 ст. 577 ЦК України: «Якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом.» Ч. 2 ст. 220 ЦК України встановлено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Так, Договором іпотеки (п. 6.1.) передбачено, що у разі невиконання/неналежного виконання зобовязань за Договором позики та/або цим Договором Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги в повному обсязі шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Згідно ч.1 ст. 35 Закону України „Про іпотеку у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору Іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 1 ст. 590 ЦК України, ч.3 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою третьою, пятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у звязку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Виходячи із аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Відповідно до ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі. Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються відрахування, передбачені\~пунктами 1\~і\~2\~частини першої статті 45 цього Закону, після чого кошти перераховуються заставодержателю та стягується виконавчий збір. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Крім того, відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки. Таким чином, продаж майна, яке є предметом іпотеки, без згоди іпотекодержателя є порушенням норм ЗУ «Про іпотеку», а звернення стягнення на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями, суперечить нормам Закону України «Про виконавче провадження». На підставі викладеного,

Outcome: approved