Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому просить стягнути з відповідачки на її користь грошові кошти в сумі 84 450 гривень у рахунок погашення боргу, що є гривневим еквівалентом 3000 доларів США та судові витрати які складаються з суми сплаченого судового збору у розмірі - 844, 5 гривень 5000 гривень - витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, 100,00 гривень - комісія банку та поштові відправлення. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що 18.09.2017 року між нею та [PERSON] був укладений договір позики, який оформлений у вигляді розписки. Відповідно до розписки позивачкою було позичено 3000 доларів США, які відповідачка зобов`язалася повернути гроші на протязі року. Оскільки після спливу одного року відповідачка повертати грошові кошти відмовляється, просить суд стягнути вказану суму з [PERSON] . До теперішнього часу [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконала, що стало причиною для звернення з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги своєї довірительки підтримала, зазначивши, що на задоволенні позову наполягає та просить суд стягнути з відповідачки 84 450 гривень у рахунок погашення боргу, що є гривневим еквівалентом 3000 доларів США та судові витрати які складаються з суми сплаченого судового збору у розмірі - 844, 5 гривень та 5000 гривень витрати пов`язані з наданням правової допомоги, 100 гривень комісія банку та поштові відправлення. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні яке відбулося 01 жовтня 2019 року позовні вимоги підтримала та розповіла суду, що її знайомство з [PERSON] відбулося тоді, коли остання погодилася купити житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який належав її сім`ї. Спочатку всі домовленості відбувалися між [PERSON] та її покійним чоловіком [PERSON] Розрахунок за будинок здійснювався частками, остання частина грошових коштів мала б бути сплачена [PERSON] до підписання угоди договору купівлі- продажу будинку в нотаріальній конторі 18.09.2017 року. В цей день відповідачка передала залишок грошей за будинок що дорівнювалося сумі -3000 доларів США і одразу попросила запозичити 3000 доларів США. З цієї причини [PERSON] передала [PERSON] 3000 доларів США в борг, а остання написала боргову розписку. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказуючи що розписку про отримання грошей писала, однак грошові кошти не отримувала. Відповідачка в судовому засіданні розповіла суду про обставини, які передували написанню цієї розписки, а саме що з позивачкою познайомилася, коли погодилася купити в останньої житловий будинок [ADDRESS] . Після отримання [PERSON] частини грошей за будинок виявилося, що оформити договір купівлі-продажу в нотаріальній конторі неможливо, оскільки [PERSON] має боргові зобов`язання перед фізичними особами, перед банками, будинок знаходився в арешті. Враховуючі ці обставини, відповідачка вимушена була в рахунок вартості домоволодіння, погашати борги замість [PERSON] , а коли все було погашено і домовилися нарешті у нотаріальній конторі посвідчити договір, то [PERSON] заявила, що підписувати не буде, якщо [PERSON] не видасть їй розписку про отримання грошової суми у розмірі 3000 доларів США. Щоб угода таки відбулася, відповідачка вимушена була написати розписку,однак, ніяких грошей віл [PERSON] не отримувала. Відповідачка в зал суду наголошувала, що у [PERSON] з часу їхнього знайомства, ніколи не було грошей, вона весь час жила у борг. Представник відповідачки в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав викладених у відзиві на позов. Окремо звернули увагу суду, що дійсно відповідачкою була складена розписка, у вересні 2017 року де вказується що відповідач попросила в борг гроші у сумі 3000 доларів США з зобов`язанням повернути вказану суму на протязі року. Однак справжня правова природа договору була зовсім іншою, оскільки між сторонами на протязі останніх років були складені суспільно-правові відносини щодо договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] . Розписка за якою позивач вимагає стягнення грошових коштів є фіктивною, оскільки не передаючи за цією розпискою реальних грошей [PERSON] розраховувала на гарантію завершення цивільно-правової угоди шляхом зобов`язання отримати грошові кошти у розмірі 84 450, 00 гривень, що на момент складення розписки і складало 3000 доларів США. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідачки, її представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 18 вересня 2017 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого відповідачка отримала від позивачки в борг грошову суму у розмірі 3 000 (три тисячі доларів США), які остання зобов`язався повернути на протязі року. В підтвердження укладання договору позики відповідачка власноручно написала розписку, в якій вказується, що «Я, [PERSON] , винна [PERSON] 3 000 $ (три тисячі у.о.). Зобов`язуюсь повернути на протязі року. У розписці [PERSON] власноруч вказав дату написання розписки - 08.09.2017 року та поставила свій підпис. Згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України cтроком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України cтрок визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Отже за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів саме у борг. Отже у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання грошового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України необхідно встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа,на підставі якого доказується факт укладення договору позики та його умов. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України у Постанові від 18 січня 2017 року по цивільній справі № 6-2789цс16 та у Постанові від 18 вересня 2013 року по цивільній справі № 6-63цс13 висловив правову позицію, у якій зазначив, що, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В контексті даної правової норми обов`язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис позичальника,його уповноваженого представника, а факультативними - дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо. З цих підстав суд робить висновок про те, що представлена позивачкою на підтвердження укладання договору позики між ним та відповідачкою розписка позичальника, свідчить про виникнення між сторонами правовідносин, які регулюються положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами даного договору позивачка передала відповідачці зазначену грошову суму у позику, а відповідачка зобов`язався, відповідно, повернути отримані кошти готівкою. Верховний Суд України у Постанові від 01 березня 2017 року по цивільній справі № 6-284цс17 висловив аналогічну правову позицію, у якій зазначив, що…сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу. Ураховуючи умови договору та положення статті 533 ЦК України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення суми боргу, відповідно до умов договору та положень цієї норми, визначену за курсом долара США станом на день ухвалення судового рішення, як зазначено у позовних вимогах. У позовній заяві [PERSON] наполягала на стягненні з відповідача суми боргу саме у гривневому еквіваленті, тому суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивачки гривневий еквівалент - 3000 доларів США переданих у борг відповідачці [PERSON] року, визначений у відповідності до курсу НБУ станом на день прийняття судом рішення по справі. Згідно офіційного Повідомлення НБУ «Про офіційні курси гривні до іноземної валюти» курс долару США до гривні України встановлений НБУ на 01 жовтня 2019 року становить 2470, 7021 грн. за 100 доларів США, отже на цю дату еквівалент грошової суми в розмірі 3 000 (трьох тисяч) доларів США дорівнює - 74121 (сімдесят чотири тисячі сто двадцять одну) гривню 06 копійок. В контексті статі 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України, інших вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що після спливу одного року з дати отримання грошової позики у розмірі 3 000 доларів США, відповідачка не повернула борг позивачці в добровільному порядку. З зазначених вище підстав суд присуджує до стягнення з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 74121 (сімдесят чотири тисячі сто двадцять одну) гривню 06 копійок, що є грошовим еквівалентом - 3 000 доларів США. Судом не прийнято до уваги пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки жодний зі свідків не бачив за яких обставин відповідачка писала розписку. Взагалі зміст пояснень вказаних свідків зводився до загальної характеристики правовідносин сторін по справі у сенсі ст.76-78 ЦПК України не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки вони не стосуються предмету доказування, які повинні бути підтверджені певними засобами доказування. В судовому засіданні оголошувався договір купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] , укладений 18 вересня 2017 року між [PERSON] , [PERSON] «Продавці» з одного боку та [PERSON] з іншого боку «Покупець», засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В., з якого вбачається що відповідно до звіту про незалежну оцінку Ѕ частки житлового будинку ринкова вартість Ѕ частки житлового будинку що продається за цим договором складає - 90 017, 00 гривень. Зазначений договір підтверджує пояснення позивачки [PERSON] в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, з відповідачки підлягає до стягнення на користь позивача сума сплаченого судового збору у розмірі - 768, 40 гривень, оскільки саме ця сума є мінімальною для пред`явлення позову фізичною особою, станом на 01 січня 2019 року. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правову (правничу допомогу) суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Зі змісту ст.58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до ст.60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно ст.15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою ст.62 ЦПК визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Так, у відповідності до ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, по`вязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд проаналізувавши матеріали справи встановив що ні позивачкою ні її представниками суду не надано ні договору про надання правничої допомоги, ні розрахунку витрат пов`язаних з наданням правової допомоги а також доказів того, що клієнт ( [PERSON] ) виконала свої обов`язки щодо оплати адвокату гонорару на виконання зобов`язань за договором про надання правової допомоги. Положеннями ст.141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у задоволенні позову на позивача, у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд позбавлений можливості дослідити умови договору про надання правової допомоги, звіт про виконану роботу, розрахунок визначення вартості та обсягу отриманих позивачем юридичних послуг, тому відмовляє у стягненні з [PERSON] на користь [PERSON] витрат пов`язаних з наданням правової допомоги у розмірі - 5000,00 гривень.

Outcome: partial