Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що вони одружилися 13 серпня 2015 року, зареєструвавши шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1659. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею. Спільне сімейне життя не склалося через відсутність порозуміння, розбіжність у поглядах на сімейні відносини та обов`язки. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, тому перебування у зареєстрованому шлюбі, який існує формально, суперечить її інтересам. Просить шлюб розірвати. Ухвалою від 23 червня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 14 липня 2020 року відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву про стягнення аліментів, в якій просить об`єднати в одне провадження зустрічний позов з позовом про розірвання шлюбу. Заявлений зустрічний позов мотивує тим, що він та [PERSON] перебувають у шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що позивач за первинним позовом в позовній заяві про розірвання шлюбу не ставить вимогу про сплату ним коштів на утримання сина і в телефонній розмові повідомила, що не бажає отримувати від нього будь-яку допомогу на утримання дитини. Незважаючи на те, що він працює на тимчасових роботах, має можливість та бажання виконувати обов`язок батька по утриманню дитини. Вважає, що відмова відповідача від отримання аліментів порушує його права, передбачені Сімейним кодексом України, а саме, по обов`язку утримання дитини. Просить стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за умови, що мати дитини не працює, не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Ухвалою від 15 липня 2020 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, постановлено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 12 серпня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач - відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати у її відсутності, заявлений нею позов про розірвання шлюбу підтримує з підстав, викладених у позовній заяві. Просить шлюб з відповідачем розірвати, оскільки примирення між ними неможливе. Відзиву на зустрічний позов про стягнення аліментів до суду не подала. Відповідач - позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. У зустрічній позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи у його відсутності. Просить задовольнити первісний позов [PERSON] до нього про розірвання шлюбу та стягнути з нього аліменти в користь [PERSON] на утримання дитини. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 13 серпня 2015 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1659. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю. Спільне сімейне життя не склалося через відсутність порозуміння, розбіжність у поглядах на сімейні відносини та обов`язки. Подружні відносини припинені, примирення між сторонами неможливе, шлюб існує формально. Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. В ст.7 СК України зазначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до вимог ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на встановлені судом обставини справи, а також норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про підставність позовних вимог [PERSON] щодо розірвання шлюбу, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків. Обов`язки чоловіка та дружини зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких умов подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача - відповідача [PERSON] та моральним засадам суспільства, що має істотне значення, тому первинний позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1, ч.2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У частині другій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, законодавцем закріплено право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини того з батьків, разом з яким проживає дитина та визначено спосіб стягнення аліментів - у твердій грошовій сумі або у частці від доходу. Пунктом 5 частини 1 статті 161 ЦПК України передбачено право особи на звернення до суду з вимогою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. З матеріалів справи вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , батьками якого є сторони у справі, проживає з матір`ю [PERSON] , тому у батька дитини [PERSON] відсутнє право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Крім того, зважаючи на те, що аліменти у судовому порядку присуджуються на утримання дитини на користь того з батьків, з яким проживає дитина, від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, незрозумілою є вимога позивача за зустрічним позовом [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання сина за умови, що мати дитини [PERSON] не працює. Суд вважає, що батько дитини не позбавлений можливості брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Таким чином, суд дійшов висновку, що в зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини слід відмовити. На підставі ст.ст. 110, 112, 180-182 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed