Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Суворовського районного суду міста Одеси з позовом до ОК «ЖО «Цементник» про стягнення коштів у розмірі 7 331 гривень 80 копійок. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що, вона з 2000 року проживає за адресою: [ADDRESS].Зазначене приміщення є кімнатою у гуртожитку, яке знаходилось на балансі ТОВ «Цемент», позивачка вселилась - за згодою адміністрації ТОВ «Цемент» на підставі клопотання ТОВ «Сфінкс». Крім того, з 2001 року по 2005 рік позивачка [PERSON] працювала в ТОВ «Цемент», з 2001 року по 2005 рік. 01.03.2004р. між ТОВ «Цемент» і позивачкою [PERSON] укладено письмовий договір найму цього приміщення на невизначений термін. В період проживання у житловому приміщені [PERSON] оплачувала комунальні послуги. В період роботи в ТОВ «Цемент» автоматично вираховувались плата за житло, потім окремими квитанціями. В 2010 році ініціативною групою мешканців гуртожитку було створено Обслуговуючий кооператив «Житлове об'єднання «Цементник», який прийняв на баланс гуртожиток за адресою: [ADDRESS]. Вважаючи кооператив належною організацією [PERSON] сплачувала за проживання цій організації. У грудні 2013 року позивачці [PERSON] стало відомо про те, що ОК «ЖО «Цементник» є власником будівель гуртожитку №6/1 та №6/2 по Хуторському провулку в м. Одесі на підставі рішення господарського суду Одеської області від 03.03.2010 року по справі №20/5-10-453. Позивачка [PERSON] оскаржила вищевказане рішення і постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.06.2014 року по справі №20/5-10-453 скасовано рішення господарського суду Одеської області від 03.03.2010 року по справі №20/5-10-453, згідно якого власником будівель гуртожитку №6/1 та №6/2 по Хуторському провулку в м.Одесі був Обслуговуючий кооператив «Житлове об'єднання «Цементник». Також позивачка вважає, що ОК «ЖО «Цементник» не є власником, а тому він не мав права отримувати кошти за проживання у спірній будівлі. Загальний розмір сплачених коштів складає у розмірі 6022 гривень 40 копійок. Облікова ставка НБУ дорівнює з 08.06.2010р. - 9,5%; з 08.07.2010р. - 8,5%; з 10.08.2010р. - 7,75%; з 23.03.2012р. - 7,5%; з 10.06.2013р. - 7.0%: з 13.08.2013р. - 6,5%; з 15.04.2014р.-9,5%. Таким чином, ОК «ЖО «Цементник» повинен оплатити [PERSON] проценти за користування чужими грошовими коштами, загальний розмір яких складає 1309,40 грн. В судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.110 ). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з заявою про слухання справи у його відсутність до суду не звертався. Судова повістка про виклик відповідачки повернулася до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання. Відповідно до абз.2 ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що він був повідомлений належним чином (а.с.109). Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, про те, що позов є частково обґрунтованим, є частково доказаним, тому підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, що відповідно до договору найму укладеному 01 березня 2004 року між ТОВ «Цемент» та [PERSON], позивачка проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.7); Відповідно до платіжних квитанцій, які є в матеріалах справи, позивачка оплатила на користь відповідача оплату комунальних послуг за період з 13.12.2010р по 22.05.2014р. на загальну суму у розмірі 3436 гривень (а.с.9-21); Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.06.2014 року, скасовано рішення господарського суду Одеської області від 03.03.2010 року за позовом ОК «ЖО «Цементник» до ТОВ «Цемент» про визнання права власності, яким позов задоволено, за позивачем визнано право власності на житлові будівлі гуртожитків, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. 23.04.2010 року право власності зареєстровано в державному реєстрі прав на нерухоме майно (а.с.22-25); Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12.08.2014 року, скасована державна реєстрація від 23.04.2010 року, права власності ОК «ЖО «Цементник» на будівлю гуртожитку, розташовану за адресою: м.Одеса, провулок Хуторський, б.6/2. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2014 року зазначена постанова суду залишена без змін. (а.с.35-39); Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року, Постанова Одеського окружного адміністративного суду від 12.08.2014 року залишена без змін (а.с.97-98); 05.05.2014 року між ТОВ «Біогруп Сервіс» та ОК «ЖО «Цементник» укладено договір №113 про надання послуг зі збирання твердих побутових відходів (а.с.53-54); 01.05.2011 року між ВАТ «Одесагаз» та ОК «ЖО «Цементник» укладено договір №008745-Т про постачання природного газу підприємствам, які відпускають теплову енергію для потреб населення, бюджетних установ та організацій (а.с.55-58); 24.04.2011 року між ТОВ «Інфокс» та ОК «ЖО «Цементник» укладено договір за №206/1 про послуги водопостачання та водоотведення (а.с.59-60); Відповідно до платіжних квитанцій, які є в матеріалах справи, ОК «ЖО «Цементник» сплатив оплату комунальних послуг (а.с.61-72); Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 17.09.2014 року, усунено перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування жилим приміщенням, яке знаходиться в гуртожитку в [ADDRESS] визнано протиправним та скасовано рішення загальних зборів членів ОК «ЖО «Цементник» про надання [PERSON] з сім'єю [PERSON] права зайняття жилої площі в гуртожитку в [ADDRESS] визнано протиправним та недійсним ордер на жилу площу №5, виданий ОК «ЖО «Цементник» 30 вересня 2013 року на право зайняття [PERSON] з сімєю [PERSON] житлової площі в гуртожитку в [ADDRESS] площею 19,8+20,1 кв.м.; визнано, що [PERSON], [PERSON] не набули та не мають права користування жилим приміщенням та реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS]; визнано за [PERSON] право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] правом реєстрації місця проживання, зобов'язано ОК «ЖО «Цементник» видати [PERSON] ордер на кімнату [ADDRESS] з укладенням договору найму житлової площі (а.с.84); Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори, інші правочини. Судом встановлено, що відповідач не є власником спірного гуртожитку, не є належним балансоутримувачем, оскільки відсутній договір з власником про утримання на балансі майна або рішення виконавчого комітету Одеської міської ради; відсутній договір про надання житлово-комунальних послуг між позивачкою та відповідачем, а тарифи не затверджені органами місцевого самоврядування, суд приходить до висновку про відсутність між сторонами договірних відносин, а також відсутність у відповідача правових підстав нараховувати і отримувати від позивача оплату за комунальні послуги та проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно до вимог ст. 1213 ч. 1 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Якщо договором не встановлено, розмір процентів визначається на рівні ставки НБУ (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, перевіривши розрахунки сплачених сум та процентів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів підлягають задоволенню в розмірі 3 436 гривень та 538 гривень 25 копійок процентів за користування чужими грошовими коштами, а всього в сумі 3 974 гривень 25 копійок. В іншій частині розміру позовних вимог позивачу відмовити у зв'язку з тим, що відповідно квитанції №3826 від 11.06.2010 року грошові кошти у сумі 2320 гривень сплачені на рахунок ТОВ «Цемент», а також суд не враховує сплату комісії за послуги банку. При таких обставинах, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст.ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню з відповідача судовий збір в розмірі 132 гривень 04 копійок. На підставі викладеного, та

Outcome: partial