Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Новомосковської райдержадміністрації про розірвання договору щодо визначення місця проживання дитини. В обґрунтування заявленого позову позивачка посилалась на те, що 18 серпня 2009 року між позивачем та її чоловіком - відповідачем по справі був розірваний шлюб. Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. 18 січня 2010 року між нею та відповідачем по справі був укладений договорі щодо визначення місця проживання дитини та відповідно до якого сторони дійшли згоди про проживання дитини разом з батьком. З 18 січня 2010 року дитина почала проживати з батьком. Однак 24 вересня 2011 року малолітній [PERSON] посварився з батьком, який його побив та вигнав з дому, після чого дитина самотужки знайшла дорогу додому до дідуся - батька позивача та повідомив, що він не бажає проживати разом з батьком. Ввечері того ж дня позивач побачила безліч синців на тілі дитини і наступного дня звернулась до правоохоронних органів з заявою про спричинення відповідачем тілесних ушкоджень малолітньому сину. По даному факту була винесена постанова про відмову у порушенні кримінальної справи. З того часу дитина проживає разом з позивачкою, а відповідач порушив умови договору, а тому вважає, що даний договір повинен бути розірваний, в зв'язку з чим позивачка вимушена звернутись з даним позовом до суду. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, оскільки підтримує свої позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні посилаючись на те, що дійсно 18 січня 2010 року між ним та позивачем було укладено договір про визначення місця проживання їх спільної дитини [PERSON], [INFO]. За умовами зазначеного він та позивач домовилися щодо місця проживання їх малолітньої дитини, а тому він не порушував умови цього договору, як посилається в своєму позові позивач, тому як це не обов'язок, який він повинен виконувати. Однак всупереч досягнутої домовленості та в порушення умов договору, позивач самовільно без його згоди змінила місце проживання дитини та перешкоджала йому спілкуванню з дитиною. За захистом своїх прав він звертався в правоохоронні органі, однак результатів ці звернення не дали. З метою захисту своїх порушених прав він звернувся до суду, де на сьогодні розглядається спір між ним та [PERSON] про відібрання дитини. Твердження позивача, що він нібито побив дитину та визнав її з дому необґрунтовані та спростовується постановою міліції про відмову в порушенні кримінальної справи. Оскільки ним не порушувалися умови договору, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 651 ЦК України - могло би бути підставою розірвання договору - в позові позивачу має бути відмовлено. Також додав, що на сьогодні дитина знову мешкає з ним, та навчається в школі в м.Дніпропетровську. Будь-які відомості з цього приводу він не надає суду. Також що стосується подій, що сталися 24 вересня 2011 року, коли він дійсно посварився із сином і той пішов з дому, то він одразу ж звернувся до міліції з заявою про його зникнення, однак дізнався, що [PERSON] вже звернулася до міліції з заявою про те, що він нібито побив дитину. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме: Судом по справі встановлено, що сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що вбачається з копії свідоцтва про його народження, згідно актового запису № 661 від 08 червня 2005 року. 18 серпня 2009 року сторони розірвали шлюб, що вбачається з паспорту [NUMBER] [PERSON], за актовим записом № 166. 18 січня 2010 року між [PERSON] та [PERSON]. був укладений договір у письмовій формі про місце проживання дитини. В судовому засіданні встановлено, що взаємовідносини між сторонами регулюються ст.ст. 157, 160. 161 СК України, ст.ст. 626-629, 638-639 ЦК України. Так згідно вимог ст. 157 СК України - питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. За вимогами ст.ст. 160, 161 СК України - місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Ст.ст. 626-629. 638-639 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що договір про місце проживання дитини укладений 18 січня 2010 року між сторонами за їх домовленістю у письмовій формі, вимоги щодо форми якого не встановлені законом, а тому він є укладеним з моменту його підписання. Так відповідно до п. 2 договору - після розірвання шлюбу з врахуванням інтересів дитини за домовленістю батьків дитина залишилася проживати спільно з батьком у належній йому квартирі за адресою: [ADDRESS]. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. А згідно ст. 626 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. А тому посилання відповідача, що не зважаючи на домовленість між ним та позивачем щодо місця проживання дитини з ним це не його обов'язок, а право - не можуть бути прийняті судом до уваги, тому як суперечать діючому законодавству. Згідно довідки виданої Черкаським селищним головою тому, що [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] разом з дитиною [PERSON], який проживає з нею з 24 вересня 2011 року. Як вбачається з довідки та характеристики, виданих в серпні 2014 року Черкаською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступеня [PERSON], 2005 року є учнем 4 класу даної школи, мати хлопчика приймає участь у вихованні дитини, піклується про нього, хлопчик старанний, активний, уважний, самостійний, вихований. Мати відвідує батьківські збори, забезпечує сина всім необхідним, приймає активну участь у житті хлопчика. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї, складеного комісією у складі голови комісії - депутата [PERSON] та членів комісії - секретаря селищної ради [PERSON] та діловода селищної ради [PERSON] 26 серпня 2014 року, сім'я [PERSON] складається з трьох осіб - громадянського чоловіка - [PERSON], її та сина [PERSON] Родина проживає в квартирі загальною площею 65,64 кв.м., житловою площею 43,59 кв.м. В квартирі затишно, тепло, санітарні умови добрі, в дитячій кімнаті є все необхідне для дитини, стіл, стілець, ліжко, книжні полиці, є місце для сну та відпочинку дитини. Сім'я благополучна, шкідливих звичок не мають, сусідами характеризуються позитивно, проблем у взаємовідносинах з сином не мають. 24 липня 2015 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 11, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON]. З довідки виконавчого комітету Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 28 серпня 2015 року вбачається, що [PERSON] мешкає [ADDRESS] з чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] З довідки Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня від 28 серпня 2015 року вб0430ається, що [PERSON], навчається в 5-а класі Черкаської ЗОШ. З довідки характеристики, виданої виконавчим комітетом Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 28 серпня 2015 року вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] за місцем проживання чоловіка [PERSON] з 2012 року, разом з якими проживає син [PERSON], який навчається в Черкаській ЗОШ. Як вбачається з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 28 вересня 2011 року, [PERSON] 25 вересня 2011 року звернулася до Новомосковського МВ з заявою про те, що її колишній чоловік [PERSON] 24 вересня 2011 року вигнав з дому та спричинив тілесні ушкодження їх спільному сину [PERSON]. Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, що всупереч домовленостям сторін щодо місця проживання дитини з батьком - після сварки відповідача з сином - останній мешкав з матір'ю, що якнайменше до серпня 2015 року, про що в матеріалах справи містяться відповідні відомості. Крім того, не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що в день сварки з сином 24 вересня 2011 року, він звернувся до органів міліції з заявою про зникнення дитини, однак йому повідомили, що з заявою звернулася мати дитини, звідки він і дізнався що дитина у неї; тому як з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи вбачається, що позивач з заявою до міліції звернулася наступного дня 25 вересня 2009 року. Згідно відомостей веб-порталу Судова влада України, та наданих відповідачем з заявою про перегляд заочного рішення, вбачється, що в провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з 13 серпня 2014 року перебуває цивільна справа № 183/5308/14 між цими ж сторонами про визначення місця проживання дитини. Тобто між сторонами є спір щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 651, 652 ЦК України - договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Аналізуючи вищевикладене суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт як порушення умов договору про визначення місця проживання дитини так і істотна зміна обставин, що є безперечною підставою для розірвання договору. А тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. При вирішенні питання про розірвання договору про місце проживання дитини, суд не дає оцінку його відповідності щодо відсутності обов'язкової умови, передбаченої ст. 160 СК України - щодо визначення місця проживання дитини, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,6 грн., що були сплачені позивачем при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved