Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , та [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 8 вересня 2016 року відповідачі взяли у неї в борг 6 тис. доларів США, які зобов`язувалися повернути до 08.09.2017р. Факт отримання коштів відповідачами підтверджується договором позики. За прострочення виконання зобов`язань за цим договором позичальники зобов`язувались виплатити пеню у розмірі 0,1 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Тому відповідно відповідачам нараховано суму 210 785, 3 пені за 1259 днів прострочення виконання зобов`язань. На момент подачі заяви сума заборгованості в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ складає 167 422 8 гривень. Згідно договору відповідачі зобов`язувалися повернути борг до 08.09.2017р. За домовленістю між сторонами даної угоди строк сплати даного боргу був відстрочений до 31.12.2017р. Однак до ммоенту звернення з позовом до суду борг не погашений. На прохання позивача про добровільне повернення боргу відповідачі не відповідають, а гроші відмовляються повернути, говорячи, що не має коштів. Згідно договору позики від 08.09.2016р. виконання зобов`язання з повернення позики було забезпечене заставою належного позичальникам нерухомого майна, а саме житлового будинку та прилеглої до нього земельної ділянки, які розташовані за адресою [ADDRESS] . У своєму позові позивач просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 104, 5 кв.м. в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 08.09.2016р. 9 вересня 2021 року на адресу суду від представника позивача - адвоката Габор Я.І. надійшла заява в порядку ст. 49 ЦПК України подано заяву про зміну позовних вимог , у якій просить суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на її користь заборгованість за договором позики від 08.09.2016 р. у розмірі 378 208 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. На адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача. В судове засідання відповідачі не з`явилися повторно , про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 8 вересня 2016 р. між позивачем та відповідачами було укладено нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до якого відповідачі отримали від позивача у борг 6000 (шість тисяч) доларів США , які зобов`язалися повернути до 8 вересня 2017 р. ( а.с.9-10) Станом на момент звернення позивача до суду сума боргу відповідачами не повернута. Відповідно до ст. 540 ЦК України якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За правилом ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригінала боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ. Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до п. 10 договору позики за прострочення виконання зобов`язань за цим договором позичальники виплачують пеню в розмірі 0,1 % від простроченої суми заборгованості за кожен день прострочення. ( а.с. 9-10) . Відповідно до статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відподвіно до статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Оскільки термін прострочення зобов`язання на момент звернення до суду складає 1259 днів, то сума неустойки складає 210785,3 грн.( 167422,08*0,1%*1259=210785,03 грн.) Таким чином, на час подання позову загальна сума боргу складає 378208 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 3782 гривень сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved