Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Василівського районного суду з повозом до [PERSON] акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]», третя особа Кам`янсько-Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Василівська державна нотаріальна контора, про звільнення майна з-під арешту, в якому просить зняти арешт та заборону на відчуження всього нерухомого майна [PERSON], накладеного постановою державного виконавця Кам`янсько-Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області від 15 жовтня 2012 року при примусовому виконанні вимоги за виконавчим документом №2/0811/264/2012, виданого 14.08.2012 року, реєстраційний номер обтяження 22941836. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначає, що їй на праві власності належить ? частка квартири за адресою: м. Василівка, бул. Центральний, 35/26 Василівського району Запорізької області на підставі рішення Василівського районного суду від 11 вересня 2017 року. Після оформлення прав власності на нерухоме майно, їй стало відомо, що на її нерухоме майно накладено арешт та заборона відчуження. З Кам`янсько-Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області позивачем отримано відповідь, що на примусовому виконанні відділу перебував виконавчий лист №2/0811/264/2012 року від 14.08.2012 року, з метою забезпечення виконання вимог стягувача, державним виконавцем було накладено арешт на нерухоме майно боржника, про що до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна внесені відповідні записи. Постановою державного виконавця від 29 грудня 2012 року даний виконавчий лист повернутий стягувану за п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 07. грудня 2017 року виконавчий документ на при сумове виконання повторно не надходив, виконавче провадження знищено у звязку зі спливом терміну зберігання. Враховуючи відсутність виконавчого провадження, відсутні правові підстави для заходів з примусового виконання виконавчого листа, які полягають в арешті майна, є підстави для зняття арешту та заборон на відчуження за рішенням суду. Ухвалою Василівського районного суду від 11 грудня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі. 15 грудня 2017 року набрав чинності\~Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ. Відповідно до п.9 ч.1 Розділу\~ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу Українисправи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності\~Цивільного процесуального кодексу Українив редакції\~Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. З урахуванням вищезазначеного, ухвалою суду від 26 грудня 2017 року судовий розгляд вказаної цивільної справи продовжений за правилами, що діють після набрання чинності\~Цивільним процесуальним кодексом України\~в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]», в судове засідання не зявився, подавав заяву про відкладення розгляду справи, призначеної на 09 січня 2018 року для підготовки обґрунтованого заперечення на позовну заяву та отримання інформації щодо наявності або відсутності заборгованості за кредитним договором. В судове засідання, призначене на 22 січня 2018 року, повторно не зявився, належним чином повідомлявся про розгляд цивільної справи, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Представник третьої особи Кам`янсько-Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі третьої особи на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2017 року за [PERSON] визнано право власності на ? частку квартири за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 10 червня 2015 року. Під час реєстрації права власності на належну позивачу частку квартири, державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перенесений запис про обтяження. З Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно 106726941 від 08.12.2017 року вбачається наявність обтяження за №22941836 від 15.10.2012 року на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП№34713153, виданого 15.10.2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кам`янсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області [PERSON] Також внесений запис про арешт нерухомого майна за №13116488, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП№34713153, виданого 15.10.2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кам`янсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області [PERSON] Заявою Кам`янсько-Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області, яка надійшла на адресу суду, повідомлено, що в 2012 році на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження, що було зареєстроване в Автоматизованій системі виконавчих проваджень за номером 34713153, з примусового виконання виконавчого листа №2/0811/264/2012, виданого 14.08.2012 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» заборгованості 4689,06 грн., витрат по оплаті судового збору в сумі 214,60 грн., всього 4093,66 гривень. 11 жовтня 2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 15 жовтня 2012 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження на суму боргу 4689,06 грн. 18 жовтня 2012 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору 490,37 грн. 29 грудня 2012 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві згідно п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з неможливістю встановити особу боржника, з`ясувати місце проживання. Строк повторного предявлення виконавчого листа 29.12.2013 року. Станом на 04.01.2018 року виконавчий лист №2/0811/264/2012, виданого 14.08.2012 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом на примусове виконання до відділу не надходив. Виконавче провадження знищено у звязку зі спливом терміну зберігання відповідно до п.9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом №2274/5 від 25.12.2008 р. Міністерства юстиції України. Відповідно до п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи. Відповідно до ч.5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених\~статтею 22 цього Закону. Виконавчий лист було повернуто 29 грудня 2012 року і з цього часу стягувач не звертався до ДВС, а постанова про повернення не оскаржувалась. Поновлення виконавчого провадження, виконавчий лист по якому було повернуто, можливе лише у разі скасування такої постанови (ст.51 Закону України «Про виконавче провадження»). З матеріалів справи вбачається, що накладений в межах виконавчого провадження арешт на майно [PERSON], при винесенні постанови про повернення виконавчого листа, знято не було. Зняти арешт після повернення виконавчого листа, державний виконавець не має можливості, оскільки відповідно до п.2 ч.1\~ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, в тому числі і до повернення виконавчого документа стягувачу,\~\~згідно зі статтею 47 цього Закону. З врахуванням того, що при поверненні виконавчого документу стягувачеві арешт з майна боржника [PERSON], накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 15.10.2012 року, знятий не був, що суттєво обмежує права [PERSON], як власника, на розпорядження належним їй майном та свідчить про необхідність його скасування. Відповідно до ч.1 \~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а, відповідно до ч.1\~ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1\~ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно\~ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ст.391 ЦК України\~встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 386 ЦК України\~встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»\~\~у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. При цьому суд враховує, що згідно\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України»\~, яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. У п. 168\~Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі\~статті 1\~Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу. Законність означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон не передбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачає для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Судом встановлено, що виконавчий лист №2/0811/264/2012, виданий 14.08.2012 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом, на виконанні не перебуває, виконавчий документ повернуто стягувачу і повторно у встановлені строки до виконання не предявлений, однак арешт на майно позивача, накладений під час здійснення вказаного виконавчого провадження, не знятий, що перешкоджає позивачеві як власникові майна здійснювати всі повноваження власника. Таким чином, виходячи із встановлених обставин, вбачається невідповідність заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що є підстави для зняття арешту з належного заявнику майна в судовому порядку, згідно ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень», в свою чергу, матеріали справи не містять відмови державного реєстратора у вилученні з Єдиного реєстру заборон відомостей про обтяження спірного нерухомого майна та відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав. Після набрання рішенням суду законної сили заінтересовані особи не позбавлені можливості у встановленому законом порядку звернутися до відповідного органу державної реєстрації прав для державної реєстрації припинення обтяження арештом нерухомого майна.

Outcome: approved