Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Зіньківського районного суду Полтавської області з заявою про визнання недієздатним [PERSON] і встановлення опіки та призначення опікуна. Із заяви вбачається, що 29 травня 1971 року народився син заявниці - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серія І-АВ № 186045 виданим Устивицькою сільською радою Великобагачанського району Полтавської області 15 червня 1971 року. [PERSON] є інвалідом першої групи з дитинства та потребує сторонньої допомоги, що підтверджується Довідкою серії ПОЛ-Р-82 № 006214 від 29.05.1987 року. Відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» спеціалізована психіатрична МСЕК гр. [PERSON] провела розподіл 1 групи інвалідності з дитинства на підгрупу А, що підтверджується Листом - повідомленням спеціалізованої психіатричної МСЕК № 238 від 15.09.2011 року. Син заявниці з народження проживає разом із заявником і є зовсім не пристосованим до самостійної праці та не може керувати своїми діями. Внаслідок хвороби [PERSON] страждає стійким психічним розладом здоровя та не здатний усвідомлювати значення своїх дій. Відповідно до Довідки виданої Зіньківською центральною районною поліклінікою Полтавської області 10.08.2017 року [PERSON] перебуває на дистанційному обліку при психіатричному кабінеті Зіньківської ЦРЛ як інвалід І А групи та є нетранспортабельним. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що заява [PERSON]про визнання недієздатним [PERSON] та встановлення опіки над ним підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною четвертою статті 3 ЦПК України передбачено, що закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії. Враховуючи, що провадження по справі було відкрито за нормами ЦПК України в редакції 2004 року, довготривалий розгляд справи звузить права сторін, а тому

Outcome: partial