Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

[PERSON]. звернулася в суд з позовом до відповідача у якому просить стягнути з останнього заподіяну моральну шкоду у розмірі 52000 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що її батько [PERSON] по надуманим причинам, систематично та безпідставно подає до суду відносно позивача позовні заяви про стягнення аліментів на утримання батька, які не містять жодних доказів про необхідність дійсного його утримання, позови нічим не обґрунтовує, повторюючи з року в рік одне те саме. По зазначеним фактам Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області були прийняті рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а саме 29.09.2017, 12.12.2018, 20.12.2019. Через такі дії відповідача позивач тривалий час не може заспокоїтися, через пережитий стрес та страх можливих повторень подій, через пережиті нервові потрясіння у позивачки погіршився стан здоров`я, вона зверталася за відповідною медичною допомогою, та при цьому хворіє невиліковною хворобою «гепатит С», потребує постійного лікування та спокою, адже хвороба може прогресувати по причині мізерного нервового потрясіння та стресу. Наслідки дій, вчинених відповідачем, постали для позивача як суттєво психотравмуючі, обумовили порушення психоемоційної сфер існування особистості, досі перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань, загострили хронічні захворювання, тобто спричинили моральні страждання. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 52000 грн. позивачка визначила особистими міркуваннями виходячи із глибини душевних страждань, які вона зазнала У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, надіслали заяви, в яких просять розгляд справи провести без їхньої участі, позов підтримують у повному обсязі, наполягають на його задоволенні та не заперечують проти винесення заочного рішення по справі. Належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, при цьому надіслав відзив в якому просить у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] відмовити повністю. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] у період з 2017-2019 років тричі звертався до суду із позовами до своєї доньки в яких просив стягнути аліменти на його утримання. Рішеннями суду йому в задоволенні позовних вимог було відмовлено, а саме: 27.09.2017 - у зв`язку з тим, що суду не було надано доказів непрацездатності, доказів, що він не отримує доходів від трудової діяльності, є інвалідом 1 чи 2 групи та потребує матеріальної допомоги; 12.12.2018 - у зв`язку з тим, що доводи позивача не містять належних доказів, які б свідчили про недостатність отриманої ним пенсії для прожиткового рівня матеріального забезпечення, або наявність обставин, які зумовлюють додаткові витрати. Ухвалою суду від 20.12.2019 у відкритті провадження за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів відмовлено в силу п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України. [PERSON] вважає, що [PERSON] зловживає процесуальними правами і такими діями їй завдано моральну шкоду. Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини, щодо відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок систематичного звернення відповідачем до суду із необґрунтованими позовами про стягнення із позивача аліментів , які регулюються нормами ст. ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України (відшкодування моральної шкоди). Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного Кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 23 цього Кодексу моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з правової позиції викладеної у п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, право на звернення до суду за судовим захистом прав та охоронюваних законом інтересів - одне із важливіших конституційних прав громадян. Так, відповідно до ст. 55 Конституції України права і свобо\-ди людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Таким чином, суд вважає, що конституційне право громадянина на звернення до суду не може бути визнано протиправним діянням. Хоча позивач посилається у своїй позовній заяві на ч. 2 ст. 44 ЦПК України, ним не надано доказів того, що поведінка [PERSON] розцінена судом як зловживання процесуальними правами, при цьому у випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені ЦПК України і як свідчить системний аналіз норм ЦПК, перелік таких заходів є вичерпним. Суд зазначає, що у даній справі позивачем не доведено у відповідності до ст. ст. 76-81 ЦПК України протиправність поведінки [PERSON] при зверненнях із позовами до суду, наявності моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та заподіяною моральною шкодою, вину заподіювача шкоди, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позові. Рішенням у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9.12.1994 р., серія А, № 303А, п. 29).

Outcome: dismissed