Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Перший Український [PERSON]», у якому просить суд визнати недійсним у повному обсязі договір про надання споживчого кредиту № 5808210 від 23.11.2007 укладений між нею та Закритим акціонерним товариством «Перший Український [PERSON] банк». В обґрунтування таких позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 23.11.2007 року між нею та Закритим акціонерним товариством «Перший Український [PERSON] банк» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 5808210. Зазначений Договір укладений сторонами із значенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб, за яким згідно п.п. 1.1. банк надає позичальникові кредит в іноземній валюті, а сааме в сумі 95 488, 00 доларів США, зі строком повернення кредиту не пізніше 23.11.2027 року. В забезпечення виконання боргових зобов'язань за кредитним договором між нею та банком був укладений договір іпотеки № 5808228 від 23.11.2007 р. відповідно до умов якого, вона передала банку в іпотеку майно - трьохкімнатну квартиру, загальною площею 76,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка на даний час використовується її сім'єю. При зверненні до банку з проханням надати кредит, представники відповідача, як професійного надавача фінансових послуг, пояснили, що на такі цілі кредити у національній валюті - гривні не вигідні, оскільки на відміну від гривневих, кредити у валюті видаються за процентною ставкою, меншою ніж процентна ставка в гривні, а тому за умови постійної стабільності курсу національної валюти України, валютний кредит більш вигідний, ніж гривневий. Тому вона, повністю довіряючи відповідачу, вважаючи в момент укладення спірного договору, що сторони діють у повній відповідності до вимог закону, визначення валютою платежу у доларах США буде на її користь, а зростання курсу долара по відношенню до гривні за час дії кредитного договору не відбудеться, не розуміючи, що у кредитному договорі відсутня ціна валютної цінності, виражена в національній валюті, а також, що таким чином, вона бере на себе всі валютні ризики, уклала кредитний договір приєднання внаслідок помилки стосовно суттєвих умов договору, які мають істотне значення. Восени 2008 року, коли почав зростати курс долара США по відношенню до національної валюти України, вона потрапила у важкий фінансовий стан, і тоді уважно ознайомився з текстом договору, чинним законодавством України, в тому числі Цивільним кодексом України, прийшла до висновку, що кредитний договір укладений з порушенням вимог закону в наступних частинах: у частині обігу готівкової валюти на території України; у частині відсутності ціни валютної цінності (доларів США). Відповідач не мав права надавати їй кредит в іноземній валюті. Відповідачу було відомо, що кредитні кошти були нею отримані для своїх особистих потреб (безпосередньо для купівлі квартири), тобто ці кредитні кошти банк повинен був використати для розрахунку з іншим резидентом України в національній валюті гривні. Індивідуальної ліцензії для використання доларів США як засобу платежу по кредитному договору не було, більш того договір купівлі-продажу квартири чітко передбачає розрахунок в гривні. Видача відповідачем агентом валютного контролю - кредиту в іноземній валюті резиденту України, який не має індивідуальної ліцензії для розрахунків цією валютою з іншим резидентом України є порушенням банком своїх обовязків агента валютного контролю. У відповідача, а відтак і у позивача, на момент укладення спірного договору кредиту індивідуальна ліцензія, видана НБУ на використання іноземної валюті при здійсненні платежів за вказаним договором кредиту була відсутня. А отже, враховуючи вищевказані значні порушення зі сторони відповідача чинного законодавства України, що обумовленні в кредитному договорі та договорі поруки, підпадають під дію ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме «зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства». Через це договір слід визнати недійсним згідно ст.215 Цивільного кодексу України через недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 статті 203 ЦК України. Використання відповідачем доларів США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, дає їй безспірне право відповідно до п.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991р. №1023- XII, який передбачає: «умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача», за своїм вибором вимагати визнання договору недійсним. Відповідно до ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону і України від 26 квітня 2001 року № 2402 «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. На час укладання кредитного договору у неї мався малолітній син [PERSON] [INFO]. Відповідно дану інформацію відповідач знав та підстави уникання та дотримання вимог чинного законодавства відносно долучення та дозволу опікунського комітету не здійснив. На даний час вона має ще малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Положення ст. 12 Закону України від 02.06.2005 року №2623 « Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», яка вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, приймаються до розгляду справи про визнання договорів недійсними починаючи з 01.01.2006 року. Таким чином, підстави недійсності даних вищевказаних договорів безпосередньо випливають з підстав невиконання відповідачем вимог Закону про отримання згоди органу опіки і піклування. ПАТ «ПУМБ» не погодилося із первісними позовними вимогами [PERSON] та пред'явило до неї зустрічну позовну заяву, у якій просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 5808210 від 23.11.2007 року у розмірі 66800,74 доларів США, еквівалент 4742,80 доларів США та 48221,70 грн. В обґрунтування зустрічного позову зазначається, що між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український [PERSON]», та громадянкою України [PERSON] був укладений кредитний договір № 5808210 від 23.11.2007 р., відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 95488,00 доларів США. Позичальник за умовами кредитного договору зобовязалася використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. Банк належним чином виконав свої обовязки за кредитним договором, відкривши відповідачу позичковий рахунок та надавши йому обумовлені кредитним договором грошові кошти у повному обсязі. Банк вважає, що діями позичальника порушені законні права банку (зокрема, на повернення основної суми кредиту наданої відповідно до умов Кредитного договору, та сплату процентів за користування кредитом), які підлягають захисту в суді. [PERSON] зобовязалася використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені кредитним договором. Вказані обовязки закріплено у пунктах 1.1, 3.4 та інших пунктах кредитного договору. Проценти за користування кредитом за період часу з моменту видачі кредиту по 15.03.2014р. (включно) відповідачем сплачено в повному обсязі, однак після цього періоду відповідач погашення вносив з порушенням встановленого графіку та потім взагалі припинив вносити платежі. Сума нарахованих та несплачених процентів за кредитним договором за користування кредитом станом на 09.12.2014р. (включно) складає 2 798,04 доларів США (дві тисячі сімсот девяносто вісім доларів США 04 центи). Відповідно до п. 1.4. кредитного договору кредит був наданий Відповідачу строком по 23 листопада 2027 року. Відповідачем не виконуються зобовязання щодо своєчасного повернення кредиту. Вищевикладене свідчить про настання несприятливої події, передбаченої пп. 1 п. 3.5.7 кредитного договору, а сааме про затримання сплати частини кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом порівняно з умовами договору на 1 (один) календарний місяць. Відповідно до ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і п. п. З.5.7., 3.5.8. кредитного договору у випадку настання зазначеної вище події банк набуває право вимагати від відповідача достроково повернути виданий кредит разом із розрахованими процентами, а відповідач зобовязаний виконати таку вимогу банку і повернути отриманий кредит в повному обсязі разом із процентами за користування кредитом, в строк не пізніше 60 (шестидесяти) календарних днів з моменту отримання відповідної вимоги. Враховуючи вищевикладене, банк 09.07.2014 р.,

Outcome: approved