Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради про усунення перешкод в користуванні правом приватної власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування. В спірній квартирі зареєстрований син позивача - [PERSON], який з 2010 року не проживає в спірній квартирі, у зв'язку із тим, що мешкає у Російській Федерації з батьком та є громадянином Російської Федерації. У зв'язку із викладеним позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Сторони, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не зявилися. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідач надіслав до суду заяву про визнання позовних вимог. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Сердюк Н.І. за р. № 715 від 22.06.2001 року. Згідно із копією акту, затвердженого КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 13.12.2016 року, відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації в квартирі за адресою: [ADDRESS] з 2010 року. Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем, а також ту обставину, що відповідач [PERSON] з 2010 року не проживає за місцем реєстрації без поважних причин, більше одного року, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved