Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «СМУ 2020 Чумацький шлях», Державного реєстратора - приватний нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левчук Ольга Сергіївна, Державного реєстратора Точилівської сільської ради Ананьївського району Одеської області Копил Віктор Юрійович в якому просила розірвати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] ; скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за [PERSON] ; скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за ТОВ «СМУ 2020 Чумацький шлях» та зобов`язати ТОВ «СМУ 2020 Чумацький шлях» повернути квартиру у власність [PERSON] . Свої вимоги позивачка обґрунтовували тим, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений з відстроченням платежу. В той же час, станом на 12.09.2018 року (дата платежу відповідно до договору) [PERSON] не сплатив на користь [PERSON] обумовлену грошову суму в розмірі 179 565 гривень, що є підставою для розірвання договору купівлі-продажу. У зв`язку з таким розірванням позивачка просить скасувати рішення державних реєстраторів та зобов`язати ТОВ «СМУ 2020 Чумацький шлях» (теперішній власник) повернуту спірну квартиру у свою власність. 11 червня 2020 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси було відкрито провадження по справі. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі у зв`язку з тим, що позивачка обрала неналежний спосіб захисту своїх прав, а саме вона має звернутися з позовом про стягнення коштів з відповідача по справі, а не з вимогами про розірвання договору. Відповідач ТОВ «СМУ 2020 Чумацький шлях» подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з тим, що він є добросовісним набувачем і витребувати від нього майно на підставі ст. 388 Цивільного кодексу України неможливо. Представник позивача з`явився до судового засідання та просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] з`явився до суду та просив відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Представник ТОВ «СМУ 2020 Чумацький шлях» з`явився до суду та просив відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Відповідач Державний реєстратор - приватний нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левчук Ольга Сергіївна до судового засідання не з`явився, хоча був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином. Будь-яких заяв та клопотань до суду не надав. Відповідач Державний реєстратор Точилівської сільської ради Ананьївського району Одеської області Копил Віктор Юрійович до судового засідання не з`явився, хоча був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином. Будь-яких заяв та клопотань до суду не надав. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторони, викладені у відповідних заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 24.06.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною площею 179,6 кв. м., житловою площею 94 кв. м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 1012. Право власності на квартиру на підставі такого договору було зареєстровано в установленому законом порядку, що підтверджується інформаційною довідкою № 190902037 від 29.11.2019 року. Відповідно до п. 4 вищевказаного договору сторони домовилися вчинити продаж за 179 565 гривень, які Покупець повинен сплатити Продавцю з відстроченням платежу в строк до 12 вересня 2018 року. Таким чином, позивач як продавець здійснив продаж квартири за власною волею та передав майно покупцю. Грошові кошти покупцем до теперішнього часу не сплачені. Відповідні обставини не оспорюються та визнаються представником [PERSON] . Глава 54 ЦК України містить спеціальне регулювання відносин щодо купівлі-продажу, зокрема і щодо способів захисту прав продавця, порушених покупцем. Відповідно до частини четвертої статті 692 ЦК України, якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Таким чином, лише у випадку, коли покупець відмовився і прийняти, і оплатити товар, продавець може за своїм вибором або вимагати виконання договору з боку покупця, або відмовитися від договору. Друга можливість надана продавцю, виходячи з того, що якщо покупець не виконав жодного свого обов`язку, не сплатив ціни товару та відмовився його прийняти (наприклад, надіслав продавцю заяву про відмову прийняти товар, безпідставно не прийняв запропоноване продавцем виконання зобов`язання з його боку, безпідставно повернув надісланий товар тощо), то така поведінка свідчить про втрату інтересу покупця до виконання договору. Продавець своєю чергою також може втратити інтерес до договору, при цьому він володіє товаром і має можливість розпорядитися ним, зокрема продати його іншій особі, аби отримати покупну ціну. Тобто продавець теж вправі відмовитися від договору купівлі-продажу, тобто розірвати його шляхом вчинення одностороннього правочину чи вимагати виконання договору з боку покупця за умови, якщо покупець втратив інтерес до договору, не прийнявши та не оплативши товар. У таких випадках позовна вимога продавця про розірвання договору в судовому порядку задоволенню не підлягає, оскільки розірвання договору пов`язується законом із вчиненням одностороннього правочину, а не із судовим рішенням. Натомість в даній справі покупці отримали товар, але не здійснили оплати. За таких умов підлягає застосуванню частина третьої статті 692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає можливості розірвання договору в судовому порядку. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів. Натомість такий спосіб захисту, як розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів. Така несплата (повна або часткова) може бути наслідком не навмисного порушення договору з боку покупця (який бажає збагатитися за рахунок затримки оплати), а добросовісної помилки покупця, наприклад, через існування розбіжностей між сторонами щодо суми, належної до сплати, щодо взаємних розрахунків між сторонами. Крім того, такий спосіб захисту, як розірвання договору, може бути використаний продавцем не з метою відновлення його права на одержання грошових коштів, а з метою невиправданого збагачення, якщо, наприклад, ринкова ціна на продане майно збільшилася, в тому числі завдяки його поліпшенню покупцем. Такі несправедливі наслідки можуть настати через невідповідність зазначеного способу захисту суті порушення права. Виконання судового рішення про стягнення з покупця майна, одержаного ним за договором, розірваним судом, може бути складнішим, ніж виконання судового рішення про стягнення коштів. Зокрема, майно може бути вже відчуженим добросовісній третій особі, щодо якої рішення суду про повернення майна від покупця не матиме значення і від якої це майно не можна буде витребувати в іншому судовому процесі. Натомість застосування способу захисту, встановленого частиною третьою статті 692 ЦК України, призводить до повного поновлення порушеного права продавця. Відповідно до частини третьої статті 692 ЦК України продавець має право вимагати не тільки оплати товару (тобто стягнення грошових коштів у розмірі покупної ціни проданого майна), а й сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - це прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Такі висновки сформульовано в пункті 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18). У частині третій статті 692 ЦК України зазначений термін використано у другому значенні. Тобто під сплатою процентів за користування чужими грошовими коштами розуміється відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно зі статтею 625 ЦК України. Така відповідальність виступає способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отриманні компенсації його майнових втрат, спричинених неналежним виконанням грошового зобов`язання. Подібні висновки сформульовано, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Аналогічний правовий висновок викладений в Постанові ВП ВС від 08.09.2020 по справі № 916/667/18. Отже, у цій справі позивачка, пред`явивши позовну вимогу про розірвання спірного договору, обрала неналежний спосіб захисту її права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням вищевикладених обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимоги про розірвання договору купівлі-продажу. Позовні вимоги позивача щодо скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за [PERSON] ; скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за ТОВ «СМУ 2020 Чумацький шлях» та зобов`язання ТОВ «СМУ 2020 Чумацький шлях» повернути квартиру у власність [PERSON] є похідними від основної вимоги і тому також не можуть бути задоволені судом. Крім того, станом на дату розгляду справи спірна квартира вже не перебуває у власності [PERSON] , а її власником є ТОВ «СМУ 2020 Чумацький шлях». ТОВ «СМУ 2020 Чумацький шлях» отримало у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі Акту приймання-передачі та грошової оцінки майна від 23.03.2020 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 190, 191. Відповідно до такого акту [PERSON] передав до статутного капіталу ТОВ «СМУ 2020 Чумацький шлях» в якості внеску учасника до статутного капіталу вищевказану спірну квартиру. Відповідно до п. 2 акту грошова оцінка вартості нерухомого майна, що передається до Статутного капіталу складає 100 000 гривень. В подальшому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «СМУ 2020 Чумацький шлях» від 23.03.2020 року продав, а [PERSON] купили частку в статутному капіталі ТОВ в розмірі 100 %. Відповідно до п. 5 Договору купівлі-продажу [PERSON] купила вищевказану частку у майні та сплатила продавцю грошову суму в розмірі 100 000 гривень. На підставі такого договору протоколом загальних зборів Товариства був змінений склад засновників Товариства, а саме виключний [PERSON] та включена до складу Товариства [PERSON] . Таким чином, Товариство отримано вищевказану квартиру за плату (дана квартира була внесена в статутний капітал з вартістю в 100 000 гривень), а в подальшому [PERSON] продав свою частку [PERSON] , тобто остання отримала частку в статутному капіталі Товариства (куди входила квартира) також за плату. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово- правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що: або майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею; або воно було загублено власником; або було викрадено. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Відповідна правова позиція викладена в наступних постановах ВС: Ухвалі ВС від 23.12.2020 по справі № 359/3373/16-ц, Постанові ВП ВС від 15.05.2019 по справі № 522/7636/14-ц; Постанові ВП ВС від 16.02.2021 по справі № 910/2861/18; Постанові ВП ВС від 16.06.2020 по справі № 372/266/15-ц та Постанові ВП ВС від 30.06.2020 по справі № 19/028-10/13. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed