Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просила встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , житлова площа якої складає 48,0 кв. м., загальна площа - 75,7 кв. м., наступним чином: виділити їй - [PERSON] в користування кімнату житловою площею 14,8 кв. м., яка в технічному паспорті позначена як приміщення [ADDRESS] , а також лоджію розміром 5,9 кв. м., на яку є вихід саме з цієї кімнати, і комору розміром 2,2 кв. м., в технічному паспорті це приміщення під [ADDRESS] , яка розташована біля кімнати розміром 14,8 кв. м. (в технічному паспорті приміщення № 3). Залишити в користуванні відповідачів - [PERSON] та [PERSON] кімнати розміром 19,8 кв. м. (це приміщення № 2) і розміром 13,4 кв. м. (це приміщення № 4), а також лоджію розміром 6,4 кв. м., на яку є вихід з кімнати розміром 19,8 кв. м., яка на плані визначена як приміщення № 2. Місця спільного користування залишити в спільному користуванні. Усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом забезпечення їй доступу в квартиру. Зобов`язати відповідачів [PERSON] і [PERSON] надати їй ключі від квартири та не перешкоджати її доступу і користуванню квартирою; в разі їх відмови - вжити заходи до її доступу в квартиру шляхом вскриття замків згідно передбаченого законом порядку. Відповідно до статей 133, 137, 141 ЦПК України просила стягнути з відповідачів понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09 березня 1998 р., посвідченого Українським державним науково-дослідним інститутом металів і виданого згідно з розпорядженням від 09 березня 1998 року № 181, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності її батькові - [PERSON] , її матері - [PERSON] , її братові - [PERSON] , сину її брата - [PERSON] , також підтверджується Довідкою від 29 листопада 2016 р. № 1272/29- 11, виданої на запит нотаріуса ТОВ «Експертний будівельно-інжиніринговий центр». [PERSON] належить 3/8 частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується також Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. [PERSON] і [PERSON] є власниками по 1/4 частки квартири [ADDRESS] відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Українським державним науково-дослідним інститутом металів 09 березня 1998р. Крім того, [PERSON] прийняв, але не оформив свої права на спадщину після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , яка складає 1/8 частки вищевказаної квартири. В квартирі зареєстровані [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Відповідач [PERSON] перешкоджає їй у користуванні власністю, змінив замки на вхідній двері, в квартиру не пускає, оплату за комунальні послуги і квартирну плату відповідачі не здійснюють. За таких обставин позивачка вимушена була звернутися до Шевченківського ВП Головного Управління Національної поліції в Харківській області з відповідною скаргою. Квартира [ADDRESS] складається з 3-х кімнат житловою площею 48,0 кв. м, у тому числі 1-а кімната - 19,8 кв. м, 2-а кімната -14.8 кв. м, 3-я кімната - 13,4 кв. м; також в квартирі є кухня площею 8,4 кв. м, вбиральня площею 1,3 кв. м, ванна кімната площею 2,1 кв. м, коридор площею 7,5 кв. м, комора площею 2,2 кв. м; квартира обладнана двома лоджіями розміром 6,4 кв. м і 5,9 кв. м; загальна площа квартири складає 75,7 кв. м. У зв`язку з вищевикладеним, просить визначити порядок користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , усунути перешкоди у праві користування житловим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії. Просить визначити порядок користування квартирою за вищевказаною адресою та виділити їй в користування кімнату житловою площею 14,8 кв. м, на плані до технічного паспорту це приміщення № 3 , а також лоджію розміром 5,9 кв. м, на яку є вихід з цієї кімнати, і комору розміром 2,2 кв. м, розташовану біля вищевказаної кімнати та яка на плані визначена під № 8.; відповідачам залишити в користування кімнати розміром 19,8 кв. м / на плані приміщення № 2 / і розміром 13,4 кв. м /на плані приміщення № 4 /, а також лоджію розміром 6,4 кв. м., на яку є вихід з кімнати розміром 19.8 кв. м /на плані - з приміщення № 2/; місця спільного користування залишити в спільному користуванні. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 травня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків. 31 травня 2021 року на виконання вимог ухвали суду від 05 травня 2021 року про залишення позову без руху, на адресу суду надійшла заява разом із позовною заявою в новій редакції. Позивачем належним чином засвідчені у встановленому законом порядку копії документів, що додаються до позовної заяви. Недоліки позовної заяви усунуто. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням, усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у справі цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням, усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії. Призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, подала до суду заяву про проведення судового засідання без її участі. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вимоги позивачки визнав частково. Проти запропонованого позивачкою порядку користування квартирою не заперечував. Однак заперечував проти доводів позивачки стосовно перешкод у користуванні квартирою та несплати ним комунальних послуг. Просив відмовити позивачці у її вимогах щодо усунення перешкод в користуванні спірною квартирою шляхом забезпечення їй доступу в квартиру; зобов`язання відповідачів надати їй ключі від квартири та не перешкоджати її доступу і користуванню квартирою. Суд вивчивши доводи позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи із такого. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09 березня 1998 року, посвідченого Українським державним науково-дослідним інститутом металів і виданого згідно з розпорядженням від 09 березня 1998 р. № 181, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що також підтверджується Довідкою від 29 листопада 2016 року № 1272/29 - 11, виданої на запит нотаріуса ТОВ «Експертний будівельно-інжиніринговий центр». [PERSON] належить 3/8 частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. [PERSON] і [PERSON] є власниками по 1/4 частки квартири [ADDRESS] відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Українським державним науково-дослідним інститутом металів 09 березня 1998 року. Крім того, [PERSON] прийняв, але не оформив свої права на спадщину після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , яка складає 1/8 частки вищевказаної квартири. В квартирі зареєстровані [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Згідно з технічним паспортом на квартиру, квартира [ADDRESS] складається з 3-х кімнат житловою площею 48,0 кв. м, у тому числі 1-а кімната - 19,8 кв. м, 2-а кімната -14.8 кв. м, 3-я кімната - 13,4 кв. м; також в квартирі є кухня площею 8,4 кв. м, вбиральня площею 1,3 кв. м, ванна кімната площею 2,1 кв. м, коридор площею 7,5 кв. м, комора площею 2,2 кв. м; квартира обладнана двома лоджіями розміром 6,4 кв. м і 5,9 кв. м; загальна площа квартири складає 75,7 кв. м. Відповідно до частини першої - третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина перша статті 405 ЖК України). Відповідно до правил частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову відповідачем не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, аналізуючи встановлені обставини, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги щодо запропонованого позивачкою порядку користування спірною квартирою, суд вважає обґрунтованим та справедливим, та таким, що не порушує права інших осіб, запропонований позивачкою варіант визначення порядку користування спірною квартирою. Таким чином, суд доходить висновку про можливість встановити такий порядок користування квартирою [ADDRESS] , житлова площа якої складає 48, 0 кв.м., загальна площа - 75, 7 кв.м: - виділити їй - [PERSON] у користування кімнату житловою площею 14,8 кв.м. , яка в технічному паспорті позначена як приміщення [ADDRESS] , а також лоджією розміром 5,9 кв.м., на яку є вихід з цієї кімнати, і комору розміром 2,2 кв.м., яка в технічному паспорті позначена під № 8, яка розташована біля кімнати розміром 14,8 кв.м., яка в технічному паспорті позначена як приміщення № 3. - залишити у користуванні відповідачів - [PERSON] , [PERSON] кімнати розміром 19,8 кв.м., яка в технічному паспорті позначена під № 2 і розміром 13,4 кв. м., яка в технічному паспорті позначена під № 4, а також лоджію розміром 6,4 кв.м., на яку є вихід з кімнати розміром 19,8 кв.м., яка на плані позначена як приміщення № 2. - місця спільного користування залишити у спільному користуванні сторін. Частиною третьою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтt. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). Стосовно позовних вимог усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом забезпечення їй доступу в квартиру, зобов`язати відповідачів [PERSON] і [PERSON] надати їй ключі від квартири та не перешкоджати її доступу у користуванні квартирою та вжити заходи для її доступу до квартири, суд зазначає, що належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження цих вимог, зокрема на підтвердження обставин стосовно чинення їй перешкод у користуванні спірною квартирою, [PERSON] до суду не надала, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що в їх задоволенні необхідно відмовити за недоведеністю. Також [PERSON] відповідно до статей 133, 137, 141 ЦПК України просила стягнути з відповідачів понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і пояснення, не ухвалено рішення. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно частин першої - п`ятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. [PERSON] надано квитанцію № 22 від 16 квітня 2021 року про сплату витрат на професійну правову допомогу в розмірі 2 000 грн. Розрахунок та Акт виконаних робіт по наданню правової допомоги [PERSON] , наданих адвокатом Ільєвою О.Ф., відповідно до якого виконано такі роботи: надана консультація з приводу законодавства - 500 грн; складена позовна заява до суду - 1 500 грн; загальна сума оплати - 2 000 грн. При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з принципу співмірності та розумності судових витрат, складності справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, тривалості судового провадження, приймаючи до уваги надані документі, які підтверджують фактично понесені витрати, доходить висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на суму 1 000 (одна тисяча) грн 00 коп. Враховуючи, що [PERSON] звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», з [PERSON] , [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп., по 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп. з кожного.

Outcome: partial