Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.10.2015 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. [INFO] у них народився син - [PERSON] . Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.06.2018 року призначено стягувати аліменти з відповідача на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/2 частини усіх видій його заробітку щомісячно, не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, однак жодної допомоги відповідач не надає. З народження сина і по даний час [PERSON] не бере участі у вихованні та утриманні їх сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, а також не надає будь-якої матеріальної допомоги на його утримання. Зазначає, що одночасно з цією заявою нею подано позовну заяву до суду про розірвання шлюбу. Тому просить суд позбавити громадянина [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.12.2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче провадження. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.01.2020 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відзиву, будь яких інших заяв та заперечень на позов у встановлений судом строк до суду не подав. Представник органу опіки та піклування Ківерцівської РДА - Дейна О.В. в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог. Крім того зазначила, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини є недоцільним та не відповідає інтересам дитини. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників справи, кожного зокрема, проаналізувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч 4 ст 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема ст 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав у разі ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є відповідач по справі [PERSON] та позивач [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.04.2017 року /а.с. 8/. Згідно довідки про склад сім`ї Олицької селищної ради Ківерцівського району Волинської області №1812 від 12.12.2019 року малолітній [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з батьками - позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до висновку Ківерцівської районної державної адміністрації №2/02-18 від 03.02.2020 року про позбавлення батьківських прав [PERSON] - позбавлення батьківських прав останнього відносно його сина [PERSON] , [INFO] , є недоцільним та не відповідає інтересам дитини (а.с. 29). До позовної заяви долучено довідку Олицького дошкільного навчального закладу ясла-садок «Сонечко» №16 від 13.12.2019 року про те, що тато малолітнього [PERSON] не відвідував заклад та не цікавився його вихованням (а.с. 12). Відповідно до роз`яснень Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року в постанові № 3, позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. При вирішенні питань, що стосуються дітей, згідно ст. 3 «Конвенції про права дитини», суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. Крім того в рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Суд не знаходить наведені мотиви позивачкою підставними і достатніми для позбавлення батьківських прав відповідача і що це відповідатиме інтересам дитини. Наведене у позові твердження про відсутність спілкування батька із сином та ненадання матеріальної допомоги спростовується поясненнями як самого позивача даними в ході судового розгляду так і висновком органу опіки та піклування Ківерцівської РДА. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] не ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню свого сина [PERSON] , [INFO] , а тому в позові слід відмовити. На підставі ст.ст. 150, 155, 164 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3 «Конвенції про права дитини»,

Outcome: dismissed