Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В позовній заяві зазначила, що вона перебуває у шлюбі з [PERSON] з 26 червня 2013 року. Від даного шлюбу з відповідачем вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини між ними припинені приблизно у січні місяці 2019 року. Причиною припинення спільного життя стало неспівпадання поглядів на життя та несумісність характерів. На фоні таких відносин почалися суперечки та сімейні сварки. Вона дійшла переконання, що вони з чоловіком є зовсім різними людьми і подальше спільне життя продовжувати не можливо. З моменту припинення шлюбних відносин вони мешкають окремо, не мають сумісного бюджету, не ведуть спільного господарства. Вже два роки їхній шлюб існує лише формально. Вважає, що сім`я розпалася, примирення між ними не можливе, оскільки спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та її волі. Їхня донька постійно хворіє. Внаслідок медичного обстеження у неї діагностовано дефект міжпередсердної перегородки та вона перебуває на диспансерному обліку, про що свідчить довідка Нижньоапшанської амбулаторії від 12.02.2020 року. Отже, донька потребує постійного лікування, що пов`язано із значними матеріальними витратами на придбання необхідних ліків, проходження обстежень, курсів лікування, поїздки у медичні заклади. Після спільного припинення спільного проживання з чоловіком, він не бере участі у вихованні та лікуванні доньки [PERSON] , не надає матеріальної та грошової допомоги . Її заробіток не дозволяє належним чином утримувати доньку, купівлі одежі, продуктів харчування, товарів особистої гігієни, медикаментів. Відповідач [PERSON] не має постійного місця роботи та заробляє на будівництві на території України та за кордоном. Просить розірвати укладений між нею та відповідачем [PERSON] шлюб та стягувати з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно і до досягнення донькою повноліття. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, представник [PERSON] надіслав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних в справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26 червня 2013 року і від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] . Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім`ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено? збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому при таких обставинах шлюб підлягає розірванню. Також в судовому засіданні встановлено, що батьком в свідоцтві про народження неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , значиться відповідач [PERSON] , при цьому неповнолітня [PERSON] перебуває на утриманні позивачки [PERSON] . Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини суд враховує майновий стан позивачки, яка ніде не працює, проживає з неповнолітньою донькою та сама веде догляд за нею, встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, а також майновий стан відповідача. Разом з цим, суд враховує, що відповідач має працездатний вік, а тому виходячи із середньомісячної заробітної плати в Тячівському районі, суд вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини слід задовольнити частково і стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання однієї неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 серпня 2021 року, і до її повноліття, а в решті позову відмовити. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини за один місяць. Позовних вимог щодо порядку виховання неповнолітньої дитини та поділу спільного майна сторін не заявлено. Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на відповідача.

Outcome: partial