Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 11 серпня 1994 року у відділі ЗАГСу Івано-Франківського міськвиконкому уклала шлюб з відповідачем, про що зроблено запис за №1046. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], яка на даний чає є повнолітньою. Причиною розірвання шлюбу стало те, що між сторонами на протязі останніх трьох років сімейне життя погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сторони не змогли створити міцної сімї через зловживання відповідачем алкогольних напоїв, виникання непорозумінь, сварок, свідком яких стає дитина, що негативно впливає на її психічний стан та спричиняє їй і позивачу душевні страждання. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу та примирення між ними є неможливим. За наведених обставин просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь сплачену нею суму судового збору. Позивач в судове засідання не зявилася, суду подала заяву, за змістом якої просить розглянути справу у її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та залишити за нею отримане у шлюбі прізвище «Бабич». Не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи. Причину неявки суду не повідомив. З урахуванням положень ст. 224 Цивільно-процесуального кодексу України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-НМ №263754 від 11 серпня 1994 року (а.с. - 3) сторони уклали шлюб 11 серпня 1994 року у відділі ЗАГСу Івано-Франківського міськвиконкому, про що зроблено запис за №1046. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, миритися не бажають. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, а після реєстрації розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище «Бабич». Відповідно до ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати, що складаються з витрат по оплаті судового збору у розмірі 243,60 грн (а.с.1). На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved