Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року помер її чоловік - [PERSON]. Позивачці та її чоловіку за життя належала на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS]. В цьому році позивачка звернулася до нотаріуса для оформлення спадкових прав, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що не була проведена державна реєстрація права власності у відповідному Державному реєстраційному органі на підставі свідоцтва про право власності на житло, що суперечить п.п.4.14, 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, а тому зазначена нотаріальна дія не може бути вчинена. Таким чином, позивач є єдиною спадкоємицею першої черги за законом на спадщину, що відкрилась після смерті чоловіка, але оформити прийняття спадщини не має можливості по причині відсутності реєстрації права власності спадкодавця на спірну частку квартири в реєстраційному органі. Тому вона була змушена звернутися до суду, прохала встановити факт належності за життя 1/2 частки квартири чоловіку, та визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири у порядку спадкування за законом після [PERSON] У судове засідання представник позивачки не з'явилася, надала заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягала. Представник виконкому Шосткинської міської ради, у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, у вирішені справи покладаються на розсуд суду. Дослідивши по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Свідоцтвом про укладення шлюбу підтверджується, що 18 травня 1972 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON]. (а.с. 7) Згідно свідоцтва про право власності на житло від 16 квітня 1996 року, виданого в/о «Свема», квартира [ADDRESS], належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 8) З свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року в м. Шостка. (а.с. 6) Згідно відмітки в паспорті позивачки вона зареєстрована у зазначеній квартирі з 1977 року. (а.с. 5) З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.05.2016 року вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] в зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ на квартиру не зареєстрований у відповідному Державному реєстраційному органі. (а.с. 12) Згідно відповіді приватного нотаріуса Даниленко Г. В. від 13.07.2016 року після померлого [PERSON] інших спадкоємців, окрім його дружини - [PERSON], в спадковій справі не зареєстровано. На час відкриття спадщини діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 р. Відповідно до ст. 9 ЦК УРСР цивільна правоздатність громадянина припиняється у момент його смерті, тобто за особою не може бути визнане право власності, а лише може бути встановлений факт належності на праві власності померлому та визнане право власності за живою особою в порядку успадкування. Виходячи із положень ст.ст. 112 ЦК УРСР України власність двох або кількох громадян без визначення часток є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 529. при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Позивачка була зареєстрована та проживала на момент смерті зі спадкодавцем, а отже є такою, що спадщину прийняла. Таким чином, дослідженими доказами підтверджено, що за життя [PERSON] належала спірна квартира та його частка становила 1/2, а позивачка є єдиним спадкоємцем, що прийняла спадщину. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved