Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] [PERSON] Саляма про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, посилаючись на наступне. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] [PERSON] Саляма, проте, шлюб 24.12.2013 року було розірвано. Сторони мають спільну дитину [PERSON] [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. У теперішній час їй необхідно виїхати за межі території України разом з неповнолітньою дитиною з метою лікування та оздоровлення дитини, однак відповідач не надає дозволу на виїзд дитини за кордон. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] [PERSON] Саляма не зявився, причини неявки суду не повідомив. В судове засідання представник третьої особи Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти надання дозволу на виїзд дітей за кордон не заперечував. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 із змінами та доповненнями, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до копії довідки № 919003984 від 03.12.2014 року про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради, [PERSON], [INFO], яка постійно проживала за адресою: [INFO], перемістилася 03.12.2014 року з тимчасово окупованої території в м. Сєвєродонецьк за адресою: шосе Будівельників[ADDRESS], разом з неповнолітньою дитиною [PERSON] [PERSON], [INFO]. Згідно із копією свідоцтва про народження (повторно) серії І-ЕД № 368686, виданого 12 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] [PERSON] народився 25 травня 2014 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 153. Батьком записаний [PERSON] [PERSON] Саляма, матірю [PERSON]. Згідно із копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00015795155, виданого 12 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] [PERSON] народився 25 травня 2014 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 153. За заявою матері при державній реєстрації народження дитини присвоєно імя «Леонардо». За рішенням Перевальського районного суду Луганської області № 422/3844/14-ц від 11.09.2014 року дитині присвоєно прізвище матері «Лисенко». Державна реєстрація народження дитини проведена без паспорта батька. Підставою запису відомостей про батька є офіційний шлюбний договір, номер справи 6672 від 24.06.2014 року відділ легалізації м. Александрія, Сан-Істефано. Згідно із копією свідоцтва про відзивне розлучення, виданого Бюро ведення документації в м. Александрія від 24 грудня 2013 року, [PERSON] та [PERSON] [PERSON] Саляма розірвали шлюб 24 грудня 2013 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 0859 від 2013 року (переклад з арабської та англійської мов на українську мову засвідчив приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] 23.05.2014 року за реєстраційним № 8841, 8842). В позовній заяві позивач вказує, що вищевказана неповнолітня дитина проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, в той час як відповідач не бажає надавати дозвіл на виїзд їх дитини за кордон, хоча дитина потребує такого виїзду для оздоровлення та лікування. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] [PERSON] Саляма не дає згоди на виїзд за кордон України його дитини [PERSON] [PERSON], [INFO], а такий тимчасовий виїзд дитини за кордон надасть дитині можливість духовного розвитку та оздоровлення, і не позбавить дитину права спілкуватися з батьком, то суд вважає можливим надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] [PERSON], [INFO], за кордон без згоди його батька [PERSON] [PERSON] Саляма. Стосовно позовної вимоги про надання дозволу [PERSON] [PERSON], [INFO], на багаторазові тимчасові виїзди за межі України без згоди та супроводу батька, у супроводі матері, суд зазначає, що позивачем не наведено обґрунтування саме такого способу захисту права дитини на виїзд за кордон. Дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] [PERSON], [INFO], за кордон без згоди його батька [PERSON] [PERSON] Саляма є достатнім та належним способом захисту права дитини на виїзд за кордон. Приймаючи до уваги вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 копійок пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial