Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтовувала тим, що у 1963 році в с.Четвертня Маневицького району її батьками [PERSON] та [PERSON] був побудований будинок з господарськими і побутовими спорудами, в якому вони були зареєстровані та проживали до дня смерті. 23 листопада 2013 року померла мама позивача і після її смерті відкрилася спадщина на все належне майно, в тому числі і на ? житлового будинку, земельну ділянку та грошові заощадження. 21 грудня 2014 року помер [PERSON] 19 січня 2011 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем Четвертнянської сільської ради, за яким все належне їй майно вона заповіла [PERSON], однак позивач про заповіт дізналась лише на початку лютого 2015 року, коли звернулася в сільську раду за довідкою після смерті батька. Рішенням Маневицького районного суду від 7 квітня 2015 року було визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] і у встановлений рішенням строк вона звернулась у нотаріальну контору, проте отримала відмову у оформленні спадкових прав у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Зазначила, що спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті матері, на даний час немає, оскільки вона є єдиним спадкоємцем за заповітом і ніхто після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 27 липня 2015 року зустрічну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Четвертнянської сільської ради та Маневицької районної державної адміністрації про визнання заповіту недійсним об»єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до Четвертнянської сільської ради Маневицького району, Маневицької районної державної адміністрації Волинської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Зустрічну позовну заяву [PERSON] мотивувала тим, що позивачем [PERSON] був пропущений строк на прийняття спадщини за заповітом без поважних причин, крім того, вона не була залучена до розгляду даної справи в якості відповідача, оскільки [PERSON] було складено заповіт на ім»я [PERSON], яким все своє майно заповідав лише їй. А тому позов [PERSON] вважає таким, що не підлягає до задоволення. Також вважає заповіт [PERSON] на користь [PERSON] недійсним, оскільки мама сторін була неграмотною та неписьменною, а тому не могла особисто підписувати заповіт. Крім того, на момент складення заповіту тривалий час хворіла, а тому встановлені діагнози (ішемічний інсульт, церебральний атеросклероз) та поважний вік перешкоджали їй власноручно поставити підпис. Зважаючи на те, що заповіт [PERSON] шулік А.Д. складений з порушенням норм діючого законодавства, вважає, що його слід визнати недійсним. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON], кожен зокрема, первісний позов підтримали із наведених у ньому підстав та просили задовольнити. Щодо задоволення зустрічного позову заперечили. Відповідач [PERSON] первісний позов підтримав та просив задовольнити, у зустрічному позові просив відмовити. Відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом [PERSON] свою позовну заяву підтримала та просила задовольнити із наведених у ній підстав. У задоволенні первісного позову просила відмовити у зв»язку з його безпідставністю. Заслухавши учасників судового процесу, пояснення свідків, дослідивши письмові докази у справі та проаналізувавши їх у сукупності, суд приходить висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів з наступних підстав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст. 1223, ч.1 ст.1269 цього ж Кодексу визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] були подружжям, а сторони по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є їхніми дітьми (а.с. а.с. 16, 36). В 1963 році в с.Четвертня Маневицького району Волинської області [PERSON] та [PERSON] побудували житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами по вул. Гагаріна, 25, в якому проживали до дня смерті. 23 листопада 2013 року [PERSON] померла, проте ще за життя 19 січня 2011 року вона склала заповіт, яким усе своє майно, а саме частину житлового будинку з надвірними будівлями, державний акт на право власності на земельну частку (пай) та сертифікат на майновий пай, які знаходяться в с.Четвертня Маневицького району Волинської області, вона заповіла [PERSON] (а.с.5, 62). Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 7 квітня 2015 року позов [PERSON] до Четвертнянської сільської ради Маневицького району Волинської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволено, визначено позивачу для прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] додатковий строк два місяці (а.с.23). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 травня 2015 року Маневицькою державною нотаріальною конторою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за дублікатом заповіту, виданого Четвертнянською сільською радою Маневицького району Волинської області 2 лютого 2015 року за Р№11, взамін втраченого оригіналу заповіту, посвідченого Четвертнянською сільською радою Маневицького району Волинської області 19 січня 2011 року за Р№5, після смерті матері [PERSON], яка померла 23 листопада 2013 року на спадкове нерухоме майно, а саме: на частку житлового будинку і надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Четвертня по вул. Гагаріна, 25 Маневицького району Волинської області та земельну ділянку, площею 1, 4626 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Четвертнянської сільської ради Маневицького району Волинської області (а.с.25). 21 грудня 2014 року помер [PERSON], який також 19 січня 2011 року склав заповіт, яким усе свою майно, в тому числі належну йому частину житлового будинку з надвірними будівлями, присадибну земельну ділянку, державний акт на право власності на земельну частку (пай), сертифікат на майновий пай, які знаходяться в с.Четвертня Маневицького району та грошові вклади в ощадному банку, заповів [PERSON] (а.с.63). Із інформації, наданої на запит суду Маневицькою державною нотаріальною конторою від 27 липня 2015 року встановлено, що згідно алфавітної книги обліку спадкових справ за 2010 2015 роки, після смерті [PERSON], яка померла 23 листопада 2013 року, Маневицькою держнотконторою була заведена спадкова справа №119 за 2015 рік. 30 квітня 2015 року із заявою про прийняття спадщини, за рішенням Маневицького районного суду «Про визначення додаткового строку для прийняття спадщини», за дублікатом заповіту, виданого Четвертнянською сільською радою Маневицького району 2 лютого 2015 року Р№11, взамін втраченого оригіналу заповіту, посвідченого Четвертнянською сільською радою Маневицького району 19 січня 2011 року Р№5, звернулась дочка спадкодавця [PERSON] Після смерті [PERSON] Маневицькою держнотконторою була заведена спадкова справа №181 за 2015 рік. 19 червня 2015 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим Четвертнянською сільською радою 19 січня 2011 року Р№14, звернулася дочка спадкодавця [PERSON] 1 липня 2015 року із заявою про прийняття спадщини за законом звернулась дочка спадкодавця [PERSON] (а.с.57). Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 серпня 2009 року, виданого виконавчим комітетом Четвертнянської сільської ради на підставі рішення виконкому від 20 грудня 2007 року, вбачається, що власником будинку №25 по вул. Гагаріна в с.Четвертня Маневицького району, є [PERSON] (а.с.69). На підставі вищевказаного свідоцтва 22 вересня 2009 року КП «Волинське обласне БТІ» було зареєстровано за [PERSON] право власності на нерухоме майно, а саме будинок 25 по вул. Гагаріна в с.Четвертня Маневицького району, що підтверджується відповідним витягом, та виготовлено технічний паспорт (а.с.114, 128-137). Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на те, що в судовому засіданні встановлено, що власником спадкового будинку згідно вищевказаних документів був [PERSON], а позивачем та її представником, всупереч вимогам зазначених норм процесуального закону, не надано суду жодних належних та допустимих доказів підставності позову, суд приходить висновку про відмову в задоволенні первісного позову. Статтями 1233-1234 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно ч.2 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. За загальними правилами, встановленими ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 і 6 ст. 203 ЦПК України. Підставами визнання заповіту недійним [PERSON] вказувала, що [PERSON] була неписьменною, крім того, хворіла та перенесла інсульт, а тому не могла власноручно поставити підпис у заповіті. Допитана в якості свідка секретар Четвертнянської сільської ради Маневицького району [PERSON] підтвердила, що [PERSON] приходила разом із [PERSON] 19 січня 2011 року в сільську раду, де були складені заповіти та особисто ними, кожним зокрема, підписані. Свідок [PERSON] показала, що проживає поруч із господарством [PERSON] і, оскільки його діти приїжджали дуже рідко, неодноразово допомагала йому. Чула, як спадкодавець нарікав на [PERSON] через те, що вона його відвідувала лише на кілька годин і казав, що не залишить їй спадщини. Так як [PERSON] також зазначила, що [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини і суд визначив додатковий строк, не залучивши її участі в розгляді справи, а тому первісний позов вважає таким, що задоволенню не підлягає, суд вважає необхідним зазначити, що за вимогами ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно зі ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на спадкування пред»явлення зустрічного позову про визнання заповіту недійсним, [PERSON] в силу ст. 10 ЦПК України зобов»язана довести правову та фактичну підставу своїх вимог, а оскільки вона зняла своє клопотання про призначення судово почеркознавчої експертизи (а.с.102), вважаючи, що у справі є всі наявні докази на підтвердження підставності зустрічного позову, без застосування спеціальних знань вирішення питання щодо належності підпису [PERSON] у заповіті є неможливим, то в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Outcome: dismissed