Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про виселення його з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, зняття його з реєстрації місця проживання. У позовній заяві зазначено, що позивачка зареєстрована та проживає в [ADDRESS] Будинок належить їй на праві приватної власності. Разом із нею, в даному будинковолодіння зареєстрований та проживає відповідач по справі [PERSON] Протягом останнього часу відповідач систематично порушує правила співжиття, зловживає алкогольними напоями, виражається нецензурною лайкою, ображає її людську честь і гідність. Крім того, відповідач не бере участі в утриманні будинку, комунальні послуги не оплачує. Просила позов задовольнити, виселити відповідача із зазначеного житлового будинку без надання ыншщого житла та зняти його з реєстрації місця проживання. Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Пояснила, що її довірителька є власником домоволодіння по вул.Івасюка,44 в [ADDRESS] на підставі свідоцта про право на спадщину за заповітом, яке видане 10 вересня 2018 року приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Данилюк Х.Я. Позбавлена можливості користуватися домоволодінням через протиправну поведінку відповідача, який чинить їй перешкоди у користуванні майном, не впускає в житловий будинок. Коли [PERSON] приїжджає в [ADDRESS], то змушена ночувати у сусідів, немає можливості зайти в будинок. Просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позову не визнав зовсім. Пояснив, що дійсно з часу одруження із сестрою позивачки проживає в домоволодінні [ADDRESS]. На даний час домоволодіння належить позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, який спадкодавець перед самою смертю заповіла [PERSON], хоча перед цим заповіт був складений на його сина. Його син на даний час перебуває в зоні АТО, він проживає в [ADDRESS] Будь-яких протиправних дій щодо перешкоджання користування майном власниці він не вчиняв. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши вступне слово учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Данилюк Х.Я. 10 вересня 2018 р. Згідно акта обстеження домоволодіння в [ADDRESS], [PERSON], зареєстрований та проживає в зазначеному будинку з 2013 року по даний час. Разом із ним зареєстрований його син, [PERSON], [INFO], який на даний час в зазначеному будинку не проживає. Згідно характеристики [PERSON] з місця проживання, складеної в.о. сільського голови Луковецько-Вишнівської сільської ради О.С.Лесів, [PERSON]. в побуті веде себе нормально, не вчиняє хуліганських дій. Іноді зловживає алкогольними напоями, був випадок, коли з приводу цього викликалися працівники поліції. Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта статті 77 ЦПК України). Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на те, що позивачкою не долучено доказів протиправної поведінки відповідача, а також систематичного порушення ним правил співжиття та триваючої антигромадської поведінки, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed