Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою в якій просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Сімферополь, АР Крим, Україна, посилаючись на те, що [INFO] на тимчасово окупованій території в м. Сімферополь, помер її дядько [PERSON] , про що були видані довідка та свідоцтво про смерть. Заявниця звернулась до Мелітопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для внесення даних про смерть [PERSON] до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, однак, 10 липня 2019 року отримала відмову у проведенні державної реєстрації смерті, в якій було зазначено, що документи надані нею для реєстрації факту смерті особи не відповідають вимогам законодавства України. В судове засідання заявниця не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягає на задоволенні заяви про встановлення факту смерті. Представник заінтересованої особи - Мелітопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, тому за правилами ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , доводиться заявниці, [PERSON] рідним дядьком, що підтверджується копіями рішення Мелітопольського міського суду від 28.01.1997, свідоцтва про народження [PERSON] , свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] /а.с.7-9/ [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер на тимчасово окупованій території в м. Сімферополь, про що були видані довідка та свідоцтво про смерть \\а.с.5-6\\. При зверненні до Мелітопольського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з метою внесення даних про смерть [PERSON] до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, заявниці було в цьому відмовлено, з мотивів невідповідності медичних документів вимогам законодавства України. Так, згідно з п. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-У11 будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно до ч. 4 ст. 49 ЦК України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. У відповідності з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що заявниця не має можливості надати документи, необхідні для внесення даних про смерть [PERSON] до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог заявниці щодо встановлення факту смерті, оскільки реєстрація смерті не можлива без відповідного рішення суду, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Вер ховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved