Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в розмірі 2200 грн щомісячно до завершення навчання, або до досягнення 23-річного віку. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в січні 2005 року. В шлюбі у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Оскільки навчання синів вимагає значних фінансових витрат, які самостійно не може позивач нести, а відповідач має можливість надавати матеріальну підтримку, просить стягувати аліменти до досягнення дитиною 23-х річного віку. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, вказавши, що не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 26.01.2005 року. Під час перебування у шлюбі 03.09.1997 року народився [PERSON], а 09.06.1996 року народився [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.3). Відповідно до ст.ст. 199, 200 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України розяснив, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобовязані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. В запереченні на позов відповідач спростовував твердження позивач щодо того, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, вказавши, що рівень його доходів низький. При цьому постійні витрати на лікування та відсутність можливості працювати, не дозволить відповідачу сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина. На підтвердження своїх слів відповідач надав довідку УПФ України в м.Івано-Франківську про рівень своєї пенсії, яка є єдиним джерелом доходу відповідача. Відповідач являється інвалідом ІІІ групи, що також враховано судом при винесенні рішення. Дослідивши обставини справи та письмові докази, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, оскільки відповідачем надані докази відсутності можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання. На підставі ст.ст. 180, ч.2 182, 191, 199, 200 Сімейного кодексу України, ст..ст.23,1167 ЦК України,

Outcome: dismissed