Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 30 травня 2013 року помер її батько [PERSON] в с. Переорки, Вінницького району Вінницької області, після смерті якого відкрилася спадщина, в тому числі на: 1/2 частину будинковолодіння № 84 по вул. Шевченка в с. Переорки, Вінницького району, що належало померлому, як члену колгоспного двору, який не втратив своє право на частку в майні двору, яке збереглося в натурі станом на 15.04.1991 року згідно погосподарських книг Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району. Свідоцтво про право власності на даний будинок [PERSON] за життя не отримав, в зв'язку з цим вона не має можливості оформити свої спадкові права в державній нотаріальній конторі. 19 листопада 2012 року [PERSON] склав заповіт, яким заповідав все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на дені смерті і на що за законом він матиме право, - [PERSON]. Особою, що має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], є її мати, дружина померлого [PERSON], яка спадщину після смерті батька не прийняла та \-на неї не претендує. Вона спадщину після смерті батька [PERSON] прийняла, так як у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Крім того, вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1,6192 гектарів у межах згідно з планом, що розташована на території Мізяківсько-Хугірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, передана для ведення товарного, сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 520684000:01:008:0054. Згідно погосподарських книг Мізяківсько-Хутірської сільської рада станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору будинковолодіння № 84 по вул. Шевченка в с. Переорки, Вінницького району Вінницької області, які не втратили право на майно двору, були: [PERSON] та [PERSON]. Її мати [PERSON] в спадковому будинку № 84 по вул. Шевченка в с. Переорки, Вінницького району не проживає з 1995 року, вона постійно проживає за адресою: [INFO], свою частку в майні колгоспного двору не витребувала і на неї претендує. Таким чином, членами колгоспного двору даного будинковолодіння станом на 15.04.1991 року, які не втратили право на майно двору і відповідно набули право власності на майно двору в рівних частках, тобто по 1/2 частій є : [PERSON] та [PERSON]. Однак, за життя [PERSON] та вона не оформили своє право власності на будинок, а тому вона не має можливості оформити свої спадкові права, а також право власності як член колгоспного двору будиноковолодіння. В звязку з зазначеним [PERSON] просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на 1/2 частку, а також право власності, як за членом колгоспного двору, на 1/2 частку, а загалом, на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 84 по вул. Шевченка в с. Переорки, Вінницького району Вінницької області, що складається згідно технічного паспорту КП «БТІ СЕРВІС» від 25.05.2016 року з: житлового будинку «А», прибудови «а», ґанку, літньої кухні, сараю «Б», сараю «б», сараю «В», погребу з шиєю «Г», убиральні «Д», воріт в хвірткою № 1, огорожі № 2, 1/2 колодязя І, вигрібної ями II. В судове засідання сторони не зявились, попередньо через канцелярію суду подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі, при цьому представник позивача [PERSON] за договором про надання правової допомоги [PERSON] позовні вимоги підтримує та просить задовольнити,\~представник відповідача сільський голова Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - [PERSON] позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Крім того, у поданій до суду заяві зазначила, що після смерті її чоловіка [PERSON] вона спадщину не прийняла та на неї не претендує, в спадковому будинку не проживає з 1995 року, з цього часу постійно проживає в [INFO], свою частку в майні колгоспного двору спадкового будинку не витребувала і на неї претендує. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки учасників процесу, викладені у поданих через канцелярію суду письмових заявах, дослідивши письмові докази в справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно ч.1\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 30.05.2013 року в с. Переорки, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 263048 від 01.06.2013 року (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, до складу якого входить також 1/2 частина будинковолодіння, що розташоване в с. Переорки по вул. Шевченка, 84, Вінницького району Вінницької області, загальною площею 71,8 кв.м, житловою площею 41,9 кв.м, яке згідно відомостей технічного паспорта, виготовленого КП «БТІ СЕРВІС» від 25.05.2016 року, в цілому складається з: житлового будинку «А», прибудови «а», ґанку, літньої кухні, сараю «Б», сараю «б», сараю «В», погребу з шиєю «Г», убиральні «Д», воріт в хвірткою № 1, огорожі № 2, 1/2 колодязя І, вигрібної ями II (а.с.12-16). Вказане будинковолодіння належало спадкодавцю [PERSON] як члену колгоспного двору, який не втратив своє право на майно двору станом на 15.04.1991 року, що підтверджується копією виписок з погосподарської книги Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області за адресою: с. Переорки, вул. Шевченка, 84, Вінницького району Вінницької області (а.с.34); довідкою за № 2214, виданою виконкомом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 27.05.2016 року, відповідно до якої [PERSON], який помер 30.05.2013 року, на момент своєї смерті проживав і був зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.22). Частина 1 статті 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають ті особи, які визначені у заповіті. 19.11.2012 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 92, яким заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, дочці [PERSON] (а.с.6). Той факт, що саме [PERSON] є спадкоємцем за зазначеним заповітом, підтверджується копією свідоцтва про її народження серії І-АМ № 440273 від 07.02.1975 року (а.с.7) та копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії І-АМ № 261219 від 08.10.1994 року, згідно якого позивач зареєструвала шлюб та змінила своє дошлюбне прізвище «Душук» на «Качур» (а.с.9). Особою, що має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], є його дружина [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії ЯУ № 554530 від 30.05.1954 року (а.с.8), яка спадщину після смерті чоловіка не прийняла та на неї не претендує, що підтверджується її заявою, поданою до суду 05.09.2016 року (а.с.67). Позивач [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] прийняла, так як у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, про що свідчить копія спадкової справи № 304/2016, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлого 30.05.2013 року [PERSON] (а.с.46-62). На частину спадкового майна позивач [PERSON] вже отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що також підтверджується копією спадкової справи № 304/2016, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлого 30.05.2013 року [PERSON] (а.с.46-62). Згідно виписок з погосподарських книг Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області членами колгоспного двору будинковолодіння № 84 по вул. Шевченка в с. Переорки, Вінницького району Вінницької області, які не втратили право на майно двору станом на 1991 рік, були: [PERSON] (спадкодавець) та [PERSON] (позивач). Мати позивача та дружина спадкодавця [PERSON] в спадковому будинку № 84 по вул. Шевченка в с. Переорки, Вінницького району не проживає з 1995 року, вона постійно проживає за адресою: [INFO], свою частку в майні колгоспного двору не витребувала і на неї претендує, про що свідчить акт, затверджений сільським головою Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 23.08.2016 року (а.с.65). Таким чином, членами колгоспного двору даного будинковолодіння станом на 15.04.1991 року, які не втратили право на майно двору і відповідно набули право власності на майно двору в рівних частках, тобто по 1/2 частій є : [PERSON] (спадкодавець) та [PERSON]. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі на спадкове будинковолодіння позивач не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок, що підтверджується письмовою відмовою Вінницької районної державної нотаріальної контори за № 1912/02-17 від 20.07.2016 року (а.с.37). Відповідно до ст.ст.1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до вимог п.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Відповідно до\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за\~ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Згідно ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час виникнення та існування колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; г) згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Згідно пункту 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що на час відкриття спадщини членами колгоспного двору, крім спадкодавця, була ще позивач по справі [PERSON], відповідно їх частки становлять по 1/2, в зв`язку з чим спадщина відкрилась на належну [PERSON] 1/2 частку двору. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] та померлий [PERSON] були членами колгоспного двору, за життя [PERSON] на законних підставах володів та користувався належним йому майном, а позивач [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] як дочка померлого. Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позову. Крім того, оскільки позивачем не заявлено вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, суд вважає залишити їх за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved