Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], Державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області Крилова Оксана Миколаївна про визнання дублікату договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 17.09.2003 року, виданого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] 06.09.2013 року недійсним та скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень. В обґрунтування позову вказує, що 18.10.2012 року між [PERSON] та відповідачкою [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені свого чоловіка - [PERSON] на підставі доручення, був укладений Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано в Державному реєстрі правочинів. Таким чином вимога щодо державної реєстрації була виконана, а обов'язок державної реєстрації права власності було відкладено до початку роботи Державного реєстру речових прав на майно. Укладення договору купівлі-продажу квартири було цілком законним, відповідало намірам продавців і доручення не викликало жодних сумнівів, оскільки попередньо відповідачем було особисто підтверджено факт надання доручення дружині. Звернувшись в серпні 2013 року в Державну реєстраційну службу Черкаського міського управління юстиції Черкаської області з наміром здійснити державну реєстрацію прав на придбану квартиру та подавши необхідні документи їй було видано рішення про відмову у державній реєстрації прав та обтяжень. Підставою для відмови слугувало те, що право власності на ? частину квартири було зареєстроване за відповідачем [PERSON] на підставі дублікату договору-купівлі продажу № 1755, виданого 06.09.2013 року приватним нотаріусом [PERSON] Вказує, що нотаріус [PERSON] не повинна була видавати дублікат договору купівлі-продажу № 1755 без згоди та присутності іншого співвласника і публікації в пресі щодо недійсності оригіналу а також не перевіривши реєстрацію договорів купівлі-продажу квартири в Державному реєстрі правочинів. Як стало відомо, зі слів нотаріуса [PERSON], підставою для видачі дублікату договору купівлі-продажу квартири 17.09.2003 року стала заява [PERSON] про втрату ним оригіналу цього договору. Тобто [PERSON] свідомо ввів в оману нотаріуса з метою отримання документу, на підставі якого зареєстрував право власності на ? частину спірної квартири. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином, при укладенні правичину від 18.10.2012 року було додержано вимог, передбачених ст. 203 ЦК України, а тому договір купівлі-продажу квартири від 18.10.2012 року є дійсним, а реєстрація права власності на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 17.09.2003 року є неправомірною та підлягає обов'язковому скасуванню. Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, що встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду справі про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Отже визнання угоди недійсною можливе лише з підстав, передбачених Цивільним Кодексом України. Відповідач [PERSON] на момент видачі довіреності та укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири мав необхідний обсяг цивільної дієздатності і його волевиявлення відповідало його внутрішній волі. Таким чином, відповідач [PERSON] надаючи довіреність дружині на право відчуження квартири, розумів настання реальних наслідків але після отримання та використання коштів, проігнорувавши права покупця, на підставі неправомірно отриманого дублікату договору купівлі-продажу від 17.09.2003 року зареєстрував право власності на ? частину квартири, яка фактично йому не належала, про що йому було достеменно відомо. Такі дії відповідача пов'язані більш за все з настанням строку виселення з даної квартири та його намірами привласнити продану ним же квартиру. Відповідно до ч. 2 ст. 230 ЦК України, сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдана у зв'язку із вчиненням цього правочину. А тому, просить визнати дублікат договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], неправомірно виданий [PERSON] приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] - недійсним; скасувати державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, а саме на ? частину квартири [ADDRESS], зареєстровану за [PERSON] на підставі дублікату договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 17.09.2003 року, виданому приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] В судовому засіданні представник позивачки [PERSON], за довіреністю [PERSON], позовні вимоги [PERSON] підтримав, пояснивши що дублікат договору купівлі-продажу від 17.09.2003 року, що був виданий приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] є недійсним з підстав передбачених ст. 230 ЦК України, оскільки відповідачем [PERSON] при його видачі було введено нотаріуса в оману. А тому просив позов [PERSON] задовольнити. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позову. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON], за довіреністю [PERSON], підтримав позицію відповідачки [PERSON] В судовому засіданні третя особа - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову, пояснивши, що [PERSON] дійсно ввів її в оману, пояснивши, що оригінал договору купівлі-продажу квартири від 17.09.2003 року ним втрачений, в зв'язку з чим, вона відповідно до вимог ст. 53 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 1.1 пункту 1 глави 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видала йому дублікат вказаного договору. В судове засідання відповідач [PERSON], його представник - [PERSON], та третя особа - Держаний реєстратор прав на нерухоме майно реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області Крилова О.М. не з'явилися, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON] - [PERSON], відповідачки [PERSON] та її представника [PERSON], приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], дослідивши письмові матеріали, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як встановлено в судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.09.2003 року являлися власниками квартири [ADDRESS] (по ? частині). 18.10.2012 року між [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] на підставі довіреності від 10.10.2012 року, та [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності від 29.07.2008 року, був укладений Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] в особі представника купила та прийняла у свою власність квартиру [ADDRESS]. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] 06.09.2013 року отримав в приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] дублікат договору купівлі-продажу № 1755 від 17.09.2003 року та в подальшому на підставі вказаного дублікату зареєстрував за собою право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в Реєстраційній службі Черкаського міського управління юстиції Черкаської області. Звернувшись з даним позовом до суду, позивачка [PERSON], як на підставу своїх вимог посилається на ст. 230 ЦК України, вказуючи, що відповідач [PERSON] ввів приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] в оману, оскільки повідомив їй про те, що оригінал договору купівлі продажу квартири [ADDRESS] від 17.09.2003 року ним втрачений, приховавши при цьому той факт, що вказана квартира вже відчужена іншій особі та отримав дублікат вказаного договору. Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела іншу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. В даному випадку позивачка вказує на те, що відповідачем [PERSON] в оману було введено приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], а не сторону, як це визначено ст. 230 ЦК України, а тому дана норма закону, на яку як на підставу своїх вимог посилається позивачка, не може бути застосована судом. Крім того, при винесенні рішення, суд враховує наступне. За загальним правилом, у разі втрати або зіпсування документа, лише суб'єкт, що видав такий документ, може видати його дублікат. При вчиненні нотаріальної дії з нерухомим майном, нотаріус видає або посвідчує відповідні документи, зокрема договір купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна та ін. Статтею 53 ЦК України «Про нотаріат» встановлено, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа. Видача дубліката втраченого або зіпсованого документа здійснюється державним нотаріальним архівом. До передачі в архів примірників документів, посвідчених або виданих нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, дублікат втраченого або зіпсованого документа видається відповідно нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету за місцем його зберігання. Крім того, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року передбачено такий же порядок видачі дубліката документа. Так, відповідно до п.п. 1.1 пункту 1 глави 22 вказаної Інструкції у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Відповідно до пункту 2 вказаної Інструкції до передачі в архів примірників документів, посвідчених або виданих нотаріусом, дублікат утраченого або зіпсованого документа видається нотаріусом за місцем його зберігання. Відповідно до пункту 6 вказаної Інструкції дублікат документа повинен містити весь текст посвідченого або виданого документа, оригінал якого вважається таким, що втратив чинність. На дублікаті документа робиться відмітка про те, що він має силу оригіналу, і вчиняється посвідчувальний напис. Крім того, про видачу дубліката нотаріус робить відмітку на примірнику документа, який зберігається у справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. З наведеного вбачається, що по суті, дублікатом є другий примірник документа, що має таку саму юридичну силу, як і оригінал. Тобто, дублікат документа повинен містити ті ж відомості, що й оригінал документа. Фактично видача дубліката полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості використання останнього з певних причин. Оскільки сам договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 17.09.2003 року недійсним не визнавався, не може бути визнаним недійсним і його дублікат. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] в частині визнання дублікату договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 17.09.2003 року, виданого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] 06.09.2013 року недійсним. Вимоги позивачки [PERSON] в частині скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, а саме на ? частину квартири [ADDRESS] за [PERSON], яка була здійснена на підставі дублікату договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 17.09.2003 року, виданого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] 06.09.2013 року також не підлягають до задоволення, оскільки така реєстрація була здійснена державним реєстратором прав на нерухоме майно на законних на момент реєстрації підставах, а зокрема на підставі наданого відповідачем [PERSON] дублікату договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 17.09.2003 року, виданого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] 06.09.2013 року. Крім того, рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області Крилової О.М. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 07.10.2013 року, яким позивачці [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] позивачкою до суду не оскаржувалося. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed