Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», в якому просить визнанати неукладеним іпотечний договір та усунути перешкоди в реалізації прав власника квартири [ADDRESS]. Позивач посилається на те, що 24 січня 2008 року між позивачкою та ПАТ «УкрСиббанк» (на той час Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк») був укладений кредитний договір № 11181168000, за умовами якого відповідач зобов'язався надати позичальнику споживчий кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 74 000,00 доларів США, на строк до 10 липня 2017 року, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути зазначений кредит та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13,5 % річних. При цьому вказує, що судовим рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20 грудня 2012 року по справі № 1506/5100/2012 встановлено, що зазначений кредитний договір є неукладеним. З урахуванням зазначеної обставини є неукладеним також і іпотечний договір від 10 липня 2007 року, предметом якого було нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS], укладений між сторонами по справі, а наявність обмежень, пов'язаних з іпотекою, перешкоджає позивачці як власнику майна, яке перебуває в іпотеці, в здійсненні прав власника. В судове засідання позивач не з'явилася, повідомлялася належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 24 січня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» (на той час Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк») був укладений кредитний договір № 11181168000, за умовами якого відповідач зобов'язався надати позичальнику споживчий кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 74 000,00 доларів США, на строк до 10 липня 2017 року, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути зазначений кредит та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13,5 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 11181168000 від 24 січня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений іпотечний договір від 10 липня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] р. № 3057, предметом якого було нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» іпотечним боргом є основне зобов'язання за будь-яким правочином, виконання якого забезпечене іпотекою. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Стаття 14 Цивільного Кодексу України зазначає, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Стаття 526 даного Кодексу вказує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Судовим рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20 грудня 2012 року по справі № 1506/5100/2012 було встановлено, що кредитний договір № 11181168000 від 24.01.2008 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк», є неукладеним, оскільки сторонами договору в належній формі не досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до норм ст. 215 ЦК України та п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у разі якщо на виконання неукладеного договору стороною передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, що регулюються ст.ст. 1212-1215 ЦК України. В рішенні Біляївського районного суду Одеської області від 20 грудня 2012 року по справі № 1506/5100/2012 встановлено, що незважаючи на волевиявлення сторін по справі на укладання кредитного договору і виникнення зобов'язальних правовідносин, які мають договірну природу, договір укладений не був і правовідносини зобов'язально-договірного характеру не виникли. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно зі ст. 13 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом. Враховуючи, що неукладеність кредитного договору № 11181168000 від 24 січня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк», встановлена набравшим законної сили рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20 грудня 2012 року по справі № 1506/5100/2012, ця обставина має преюдиційне значення для суду при розгляді справи за участю тих самих осіб, а саме справи за позовом [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання неукладеним іпотечного договору і про усунення перешкод в реалізації прав власника квартири [ADDRESS]. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Тобто, передумовою виникнення прав та обов'язків за іпотечним договором є наявність основного зобов'язання. Враховуючи, що основне зобов'язання за кредитним договором № 11181168000 від 24 січня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» не виникло, не виникло і взаємних прав та обов'язків сторін за іпотечним договором від 10 липня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] р. № 3057 предметом якого було нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS]. Виходячи з викладеного суд дійшов висновку, що іпотечний договір від 10 липня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] № 3057, предметом якого було нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк», є неукладеним. На теперішній час права власника квартири [ADDRESS] [PERSON] обмежені забороною відчуження та іпотекою зазначеного нерухомого майна за неіснуючим зобов'язанням, що позбавляє власника можливості реалізувати всі правомочності, які випливають з його права власності. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved