overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON], мотивуючи вимоги тим, що 02.10.2011р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, за час якого у них 30.06.2012р. народився син [PERSON], але під час подружнього життя зясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, між ними постійно виникали непорозуміння, які призвели до припинення сімейних відносин, в результаті чого вони стали проживати окремо, син проживає біля позивачки. З огляду на зазначене, позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у звязку з чим просить розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити не змінним її прізвище. Позивачка в судове засідання не зявилася, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявивши клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання також не зявився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги позивачки визнав повністю, а справу просив розглянути без його участі. Як зазначено у ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо, дитина проживає біля позивачки, позивачка на примирення не згодна і відповідач не заперечує проти позову. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява позивачки про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки і відповідача, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Крім того, суд, враховуючи приписи ч.1 ст.113 СК України та ч.8 ст.235 ЦПК України, а також вимоги позивачки щодо надалі іменуватися прізвищем «Ігнатьєва» після розірвання шлюбу, вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Суд розяснює, що згідно зі ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , мотивуючи вимоги тим, що 04.08.2016р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, але під час подружнього життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, між ними постійно виникали непорозуміння, які призвели до припинення сімейних відносин, в результаті чого вони стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть, дітей від шлюбу не мають, відповідач у добровільному порядку не бажає розірвати шлюб. З огляду на зазначене позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, а тому просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, а справу просила розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов та/або заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. За таких обставин, враховуючи повторну неявку відповідача, повідомленого належним чином, приймаючи до уваги згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть і позивач на примирення не згодна. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява позивача про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Оскільки у зв`язку з реєстрацією шлюбу позивач не змінювала своє прізвище, то після розірвання шлюбу вона надалі іменуватиметься прізвищем « [PERSON] ». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON], мотивуючи вимоги тим, що 04.10.2014р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, за час якого у них 20.12.2014р. народилася дочка [PERSON], але під час подружнього життя зясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, між ними постійно виникали непорозуміння, які призвели до припинення сімейних відносин, в результаті чого вони з січня 2015 року стали проживати окремо, дочка проживає біля позивачки, З огляду на зазначене, позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у звязку з чим просить розірвати шлюб, залишивши незмінним її прізвище, а також визначити місце проживання дочки біля неї. Позивачка в судове засідання не зявилася, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявивши клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, письмове заперечення проти позову, а також заяву про розгляд справи за його відсутністю не надав. За таких обставин, враховуючи повторну неявку відповідача, повідомленого належним чином, приймаючи до уваги приписи ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України, та згоду позивачки на ухвалення заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, дочка проживає біля позивачки та остання на примирення не згодна. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що заява позивачки про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Крім того, суд, враховуючи приписи ч.1 ст.113 СК України та ч.8 ст.235 ЦПК України, а також вимоги позивачки щодо надалі іменуватися прізвищем «Модинська» після розірвання шлюбу, вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Суд розяснює, що згідно зі ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , мотивуючи вимоги тим, що 05.09.1987р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, але протягом останнього часу з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, що призвело до припинення сімейних відносин, в результаті чого вони з листопада 2018 року стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть. З огляду на зазначене, позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, після розірвання шлюбу просила залишити незмінним її прізвище, а справу розглянути за її відсутності (а.с.21). Відповідач в судове засідання також не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій позов визнав, справу просив розглянути без його участі (а.с.22). Як зазначено у ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а в силу ч.3 ст.211 цього Кодексу особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо, позивач на примирення не згодна і відповідач проти позову не заперечує. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що заява позивача про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Також суд, враховуючи приписи ч.1 ст.113 СК України, ч.8 ст.294 ЦПК України, та вимоги позивача щодо залишення після розірвання шлюбу її прізвища незмінним, вважає їх такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON], мотивуючи вимоги тим, що 05.09.2015р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, але під час подружнього життя зясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, між ними постійно виникали непорозуміння, які призвели до припинення сімейних відносин, в результаті чого з грудня 2016 року вони проживають окремо. Враховуючи наведене, позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у звязку з чим звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Гребенюк» та стягнути на її користь половину сплаченого судового збору в сумі 320грн.. Позивачка в судове засідання не зявилася, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявивши клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, письмове заперечення проти позову, а також заяву про розгляд справи за його відсутністю не надав. За таких обставин, враховуючи повторну неявку відповідача, повідомленого належним чином, та приймаючи до уваги приписи ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України, згоду позивачки на ухвалення заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо, та позивачка на примирення не згодна. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що заява позивачки про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Крім того, суд, враховуючи приписи ч.1 ст.113 СК України та ч.8 ст.235 ЦПК України, а також вимоги позивачки щодо надалі іменуватися прізвищем «Гребенюк» після розірвання шлюбу, вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Також, в силу ч.1 ст.88 ЦПК України суд за вимогою позивачки присуджує з відповідача на її користь половину сплаченого нею судового збору в сумі 320,00грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON], мотивуючи вимоги тим, що 05.12.2015р. вони з відповідачем зареєстрували шлюб, але під час подружнього життя зясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, між ними постійно виникали непорозуміння, які призвели до припинення сімейних відносин, в результаті чого вони з вересня 2016 року стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть, дітей від шлюбу не мають. З огляду на зазначене, позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, але відповідач не бажає добровільно розірвати шлюб через орган ДРАЦС, а тому змушена звернутися до суду з заявою, в якій просить розірвати шлюб і після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище «Морозюк». Приймаючи справу до розгляду судом прийнято до уваги, що згідно з ч.1 ст.106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Між тим, відповідно до положень ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, законодавством передбачено безпосереднє право подружжя, яке не має дітей, на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу у разі, якщо відповідач проти цього заперечує. В судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, справу просила розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов, а також заяву про розгляд справи за його відсутністю не подав. За таких обставин, враховуючи неявку відповідача, повідомленого належним чином, приймаючи до уваги приписи ч.1 ст.280 ЦПК України та згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо і позивач на примирення категорично не згодна. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява позивача про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Крім того, суд, враховуючи приписи ч.1 ст.113 СК України та ч.8 ст.294 ЦПК України, а також вимоги позивача щодо відновлення свого дошлюбного прізвища «Морозюк», вважає їх такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON], мотивуючи вимоги тим, що 07.02.2014р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, за час якого 16.04.2014р. у них народилася донька [PERSON], але під час подружнього життя зясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, між ними постійно виникали непорозуміння, які призвели до припинення сімейних відносин, в результаті чого вони стали проживати окремо, дитина проживає біля позивачки. З огляду на зазначене, позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у звязку з чим просить суд розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити незмінним її прізвище. В подальшому позивачка змінила позовні вимоги щодо прізвища і просила суд після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище «Стукаленко». У судове засідання позивачка та її представник не зявилися, представник позивачки подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, а справу розглянути за його відсутності та відсутності позивачки, не заперечують проти ухвалення заочного рішення (а.с.31). Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, письмове заперечення проти позову, а також заяву про розгляд справи за його відсутністю не надав (а.с.16, 23, 30). За таких обставин, враховуючи повторну неявку відповідача, повідомленого належним чином, приймаючи до уваги приписи ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України, та згоду позивачки на ухвалення заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо, позивачка на примирення не згодна. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що заява позивачки про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Крім того, суд, враховуючи приписи ч.1 ст.113 СК України та ч.8 ст.235 ЦПК України, а також вимоги позивачки щодо відновлення свого дошлюбного прізвища «Стукаленко», вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Також, в силу ч.1 ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір в сумі 551,20грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON], мотивуючи вимоги тим, що 12.07.2008р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, за час якого [INFO]. у них народилася дочка [PERSON], але під час подружнього життя з'ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, між ними постійно виникали непорозуміння, які призвели до припинення сімейних відносин, тому позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у зв'язку з чим звернулася до суду з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб, залишивши незмінним її прізвище, та визначити місце проживання доньки біля неї. Позивачка в судове засідання не з'явилася, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявивши клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з'явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, справу просив розглянути без його участі. Як зазначено у ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, позивачка на примирення не згодна і відповідач проти позову не заперечує. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява позивачки про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки і відповідача, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Крім того, суд, враховуючи приписи ч.1 ст.113 СК України та ч.8 ст.235 ЦПК України, а також вимоги позивачки щодо надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]» після розірвання шлюбу, вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Суд роз'яснює, що згідно зі ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON], мотивуючи вимоги тим, що 12.10.2004р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, за час якого у них 01.12.2005р. народилася дочка [PERSON], але під час подружнього життя зясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, між ними постійно виникали непорозуміння, які призвели до припинення сімейних відносин. З огляду на зазначене, позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у звязку з чим просить розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити не змінним її прізвище. Позивачка в судове засідання не зявилася, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявивши клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання також не зявився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, справу просив розглянути без його участі. Як зазначено у ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, позивачка на примирення не згодна і відповідач проти позову не заперечує, дитина за домовленістю сторін буде проживати біля позивачки. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява позивачки про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки і відповідача, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Крім того, суд, враховуючи приписи ч.1 ст.113 СК України та ч.8 ст.235 ЦПК України, а також вимоги позивачки щодо надалі іменуватися прізвищем «Чернега» після розірвання шлюбу, вважає їх такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved