Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька на територію України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що вона уклала шлюб з відповідачем, проте його було розірвано. Сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Дитина мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Вона матеріально утримує та піклується про здоров'я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток. 16 грудня 2016 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON]. Син позивача вважає своїм батьком не відповідача [PERSON], а її чоловіка - [PERSON]. Позивач із сином виїхали з тимчасово окупованої території України до м. Бердянськ у зв'язку з бойовими діями. У м. Кадіївка Луганської області залишилась проживати її мати, яка є бабусею [PERSON]. Її син [PERSON] дуже сумує за бабусею та хоче ії побачити, але вона не має можливості виїхати разом із сином на тимчасово окуповану територію України до м. Кадіївка без згоди батька. Позивач бажає привозити сина [PERSON] до його бабусі в м. Кадіївка Луганської області для їх спілкування, що забезпечить нормальний духовний і фізичний розвиток [PERSON]. Відповідач безпідставно чинить позивачу перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, його фізичного, духовного та морального розвитку. На підставі викладеного позивач звернулася з даним позовом до суду та з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог просила суд надати дозвіл на виїзд на тимчасово непідконтрольну українській владі територію Луганської області, а саме до міста Кадіївка (Стаханов) Луганської області, Україна, та наступний в'їзд на підконтрольну територію її неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO], строком з 01 жовтня 2017 року по 01 жовтня 2018 року. В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що згідно із копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 13 жовтня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] народився 23 вересня 2007 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 691. Батьком записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Згідно із копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 22 квітня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] та [PERSON] 22 квітня 2009 року розірвали шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 111. Прізвище дружини після розірвання шлюбу - [PERSON]. Згідно із копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 16 грудня 2016 року Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] та [PERSON] 16 грудня 2016 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 752. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]. Згідно із копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 09 вересня 1980 року Палацом одружень міста Кадіївка (Стаханов на момент видачі свідоцтва) Луганської (Ворошиловградської на момент видачі свідоцтва) області, [PERSON] (російською) народилася 25 серпня 1980 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 1119. Батьком записаний [PERSON] (російською), матір'ю - [PERSON] (російською). Згідно із копією паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого Стахановським МВ УМВС України в Луганській області від 20.01.2001 року, [PERSON], [INFO], зареєстрована з 19.02.1985 року за адресою: [ADDRESS]. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Згідно зі статтею 141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст. 151 СК України, вправі обирати самі. Згідно з вимогами ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Стаття 154 СК України надає батькам право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до Конвенції «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з вимогами частини третьої статті 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 із змінами та доповненнями, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 - «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до п. 5.1.1-5.1.2 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) № 415 ог від 12 червня 2015 року, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Виїзд з неконтрольованої території громадян України: які народились у 1998 році і пізніше та не змогли оформити паспорт громадянина України (внаслідок проживання у населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження), здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження/копії свідоцтва про народження або будь-якого іншого документа, який дає можливість ідентифікувати таких осіб, особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи; які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи; дитини, яка народилась після початку проведення АТО, та внаслідок проживання у населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, їй не було оформлено свідоцтво про народження, здійснюється за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) дитина виїжджає з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Виходячи з аналізу зазначених вище правових норм, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначений період перебування. З аналізу вказаного вище також вбачається, що предметом розгляду при вирішенні вказаної категорії справ є наступне: відповідність такої поїздки на тимчасово непідконтрольну українській владі територію Луганської області інтересам дитини (відпочинок, оздоровлення, розвиток, відвідування родичів тощо), ухилення батьком від надання згоди на таку поїздку, зазначення конкретного періоду часу перебування на цій території. При цьому на відміну від звичайного виїзду дитини за кордон України з метою оздоровлення або відпочинку, виїзд дитини на тимчасово непідконтрольну українській владі територію Луганської області, на думку суду, має бути обґрунтований додатковими обставинами, які зумовлюють необхідність такого виїзду. Вказана позиція суду ґрунтується на тому, що тимчасово непідконтрольна українській владі територія Луганської області контролюється представниками самопроголошеної республіки, на цій території не діють правоохоронні та судові органи, соціальні та медичні установи України, що в свою чергу призводить до суттєвого збільшення ризику негативного впливу на дитину внаслідок відвідування цієї території. В обґрунтування необхідності виїзду дитини на тимчасово непідконтрольну українській владі територію Луганської області позивач покладає ту обставину, що дитина потребує спілкування з родичами, зокрема із бабусею по лінії матері (позивача). Крім того, судом з пояснень позивача та із змісту відповідної довідки та копії паспорту громадянина України встановлено, що бабуся дитини по лінії матері проживає в м. Кадіївка (Стаханов). Отже, дитина в даному випадку не має можливості спілкуватися з бабусею по лінії матері в м. Кадіївка (Стаханов), для чого потрібен дозвіл суду для виїзду дитини на тимчасово непідконтрольну українській владі територію Луганської області. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] не дає згоди на тимчасовий виїзд на тимчасово непідконтрольну українській владі територію Луганської області, а саме до міста Кадіївка (Стаханов) Луганської області, Україна, неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], а такий тимчасовий виїзд дитини на тимчасово непідконтрольну українській владі територію Луганської області надасть дитині можливість спілкування з близьким родичем і не буде суперечити діючому законодавству, а також не позбавить дитину права та можливості спілкуватися з батьком, суд вважає за можливе надати неповнолітньому [PERSON], [INFO], дозвіл на виїзд на тимчасово непідконтрольну українській владі територію Луганської області, а саме до міста Кадіївка (Стаханов) Луганської області, Україна, із наступним в'їздом на підконтрольну українській владі територію України без згоди та супроводу його батька [PERSON], [INFO], строком з 01 жовтня 2017 року по 01 жовтня 2018 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд зазначає, що цей позов задоволено і позивач сплатила судовий збір при зверненні до суду в розмірі 640 грн., у зв'язку із чим вказана сума судового збору має бути стягнута з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved