Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

[PERSON], звернулася в суд з позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, мотивуючи тим, що 12 березня 2011 року померла її мати [PERSON], жителька с. Ковалівка Немирівського району Вінницької області. Після смерті матері відкрилася спадщина на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться в с. Ковалівка вул. Слави, 80, Немирівського району Вінницької області. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері окрім неї є її брат [PERSON]. У визначений ст. 1270 ЦК України строк, вона та її брат звернулися до нотаріальної контори з відповідними заявами, зокрема вона з заявою про прийняття спадщини, а брат [PERSON] з заявою про відмову від прийняття спадщини. Але видати свідоцтво про право на спадщину за законом на жилий будинок нотаріус відмовляється в звязку з тим, що спадковий будинок належав матері спадкодавцю як голові колгоспного двору. Вказані обставини підтверджуються як свідоцтвом про право власності на будинок № 568 від 28.10.1988, так і довідками сільської ради. Тому, для визначення розміру частки у спадковому майні, зокрема, в будинку, слід визначити розмір частки кожного члена колгоспного двору у майні двору так, згідно виписки із господарської книги по [PERSON] сільській раді Немирівського району Вінницької області за 1991 по 1995 роки, в колгоспному дворі, головою якого була [PERSON] яківна, були зареєстровані наступні члени колгоспного двору: вона [PERSON], [PERSON] чоловік, член двору, [PERSON] син, член двору. Всього зареєстровано 4 членів двору. Згідно ст.. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (ст. 112 ЦК УРСР). У відповідності до ст. 123 ч.2 ЦК УРСР, розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Тобто розмір частки кожного члена колгоспного двору мав би становити ?. Разом з тим, розяснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 з подальшими змінами та доповненнями «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказують на те, що «положення ст. 17,18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюється на правовідносини, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство». Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: - право власності на майно, що належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Виходячи з вказаних норм права та розяснень Пленуму ВСУ, вважає, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] як такі, що не претендують на вказане майно оскільки вони написали про це відповідні заяви. У звязку з наведеним [PERSON], вважає, що вона являється єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON], має право на всі 100 % будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд. Крім цього [PERSON] опікувалась батьками та здійснює догляд за будинком і земельними ділянками, сплачує за надані комунальні послуги, тобто фактично, є власницею будинку. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. В звязку з цим позивачка [PERSON], просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення. Третя особа Приватний нотаріус Немирівського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнає. Суд заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши зібрані по справі матеріали, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, так як позовні вимоги визнаються представником відповідача, третьою особою, а також підтверджуються копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.7), копією технічного паспорта на житловий будинок (а.с.8-13), копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.14,15), копією паспорта [PERSON] (а.с.16,17), копією довідок [PERSON] сільської ради (а.с.19-21), копією свідоцтва про право власності (а.с.25,26) . На підставі викладеного,

Outcome: approved