Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , просить стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі 7000 гривень щомісячно та на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі 3000 гривень щомісяця до закінчення навчання. Позов мотивований тим, що діти перебувають на утриманні позивачки, відповідач, як батько дитини також зобов`язаний утримувати своїх дітей, однак не виконує таких своїх обов`язків. Звертає увагу суду, що вона є особою з інвалідністю довічно, дочка [PERSON] є дитиною з інвалідністю та потребує постійного догляду та додаткових витрат на лікування та навчання. Дочка [PERSON] навчається, а тому не може заробляти собі на життя. Крім того звертає увагу суду, що відповідач працює в бетоноформувальному цеху будівельної компанії «Інвестродина», однак приховує місце роботи. Крім того, він є власником земельного паю розміром 3,7 га в селі Гримайлів, здає в оренду та отримує за нього орендну плату. Відповідач [PERSON] через свого представника [PERSON] надав суду відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Покликається на те, що він є особою пенсійного віку, пенсія позивача становить 1700 гривень, не працює. Тому, немає можливості платити аліменти в заявленому розмірі. Ухвалою судді від 27 грудня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду. 02 березня 2020 року було ухвалено заочне рішення по справі. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2020 року скасовано заочне рішення та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. В судовому засіданні позивачка підтримала позов. Пояснила, що вона є особою з інвалідністю, її молодша дочка також є дитиною з інвалідністю. Вона сама, без допомоги відповідача виховує дочок, є дуже хорошою мамою, про що не раз отримувала нагороди та відзнаки, гордиться своїми дітьми. Відповідач, маючи таку можливість, не надає допомогу своїм дітям. Їй відомо, що він неофіційно працює, крім того, має доходи від дачі в оренду паю. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що він є особою пенсійного віку, та не може надавати матеріальну допомогу у заявленому розмірі. На даний час не працює. Через пандемію коронавірусу зараз роботи немає. Має також дохід за рахунок орендної плати за пай, однак розмір такого доходу залежить від урожаю та може становити 10000-15000 гривень на рік. Він по мірі можливості допомагає дітям. Однак, вважає, що позивачка буде використовувати аліменти не за призначенням, оскільки неодноразово бачив, що вона їздить на таксі, в соціальних мережах публікує фото з ресторанів. Дослідивши в судовому засіданні надані сторонами докази, судом встановлено такі обставини. Сторони перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 листопада 2019 року у справі №607/21801/19. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Відповідно до довідки ПП «Люкс» від 04 листопада 2019 року [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом із доньками [PERSON] та [PERSON] . Згідно медичного висновку №259 від 26.11.2019 року, [PERSON] , [INFO] є дитиною з інвалідністю. Як видно із довідки Тернопільського музичного коледжу ім. Соломії Крушельницької від 05.04.2019 року №142 [PERSON] є студенткою третього курсу коледжу денної форми навчання, джерело фінансування - бюджет, закінчення навчання - 30 червня 2020 року. Також, згідно характеристики [PERSON] виданої Тернопільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ст. №19, вона є ученицею цієї школи, співає в шкільному хорі та ансамблі «Веснівочка», бере активну участь у загальношкільних та міських конкурсах. Мама [PERSON] бере активну участь у вихованні доньки, батько [PERSON] навчанням та шкільним життям дитини не цікавиться. Позивач [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи довічно, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №100/3 від 01.02.2019. Відповідач є особою пенсійного віку, отримує пенсію, відповідно до довідки про доходи за квітень-вересень 2020 року отримав 10050 грн. пенсії. Згідно статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до вимог частин першої та другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої ст.3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу вимог ст. 182 СК суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Враховуючи стан здоров`я позивачки, яка є особою з інвалідністю другої групи довічно, не працює, стан здоровся дитини [PERSON] , яка є дитиною з інвалідністю, матеріальне становище відповідача, який є особою пенсійного віку, розмір його пенсії та інших доходів, потреби неповнолітньої, яка навчається в школі, співає в шкільному хорі та ансамблі «Веснівочка», суд доходить переконання, що в користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі, який наближений до мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину - 1200 гривень але не менше 50 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до настання повноліття. Стягнення більшого розміру аліментів, як про це просить позивачка - 7000 грн. на утримання дочки [PERSON] , суд відхиляє, оскільки не надано доказів про те, що відповідач має можливість оплачувати аліменти в такому розмірі. Менший розмір аліментів, на думку суду, враховуючи інвалідність позивачки та інвалідність неповнолітньої дочки, не буде достатнім для належного виховання та утримання дитини та забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до статтей 198,199 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у своїй постанові «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3, від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зважаючи на те, що відповідач є особою пенсійного віку, в нього також наявний обов`язок утримувати неповнолітню дочку [PERSON] , розмір аліментів на утримання якої суд визначив 1200 грн. щомісяця, а також зважаючи на розмір пенсії та інших доходів відповідача, суд доходить висновку, що позивачем не доведено можливість [PERSON] надавати допомогу повнолітній дочці [PERSON] , а тому в задоволенні позову в цій частині щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки в розмірі 3000 гривень слід відмовити. Крім того, 30 червня 2020 року [PERSON] закінчила навчання в Тернопільському музичному коледжі ім. Соломії Крушельницької. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд враховує те, що позивачка звільнена від сплати судового збору, на підставі пункту третього частини першої ст.5 Закону України «Про судовий збір», а відтак відповідно до ст. 141 ЦПК України його слід стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial