Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька, вказавши наступне. Позивачка з 19 листопада 2011 року перебувала у шлюбі з [PERSON], зареєстрованому у Відділі ДРАЦСу по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено актовий запис № 566. У шлюбі в них народився син - [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Берегівського районного суду від 27 квітня 2015 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу син проживає разом з позивачкою, остання матеріально утримує та належним чином піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач з сином не спілкується, участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, його розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток сина не надає, будь-яких відносин з сім'єю не підтримує. Після розірвання шлюбу відповідач виїхав з їх помешкання, не повідомивши при цьому позивачку про нову адресу проживання. З того часу відповідач жодного разу не телефонував та будь-яким іншим чином не намагався вийти на зв'язок. Спроби [PERSON] зв'язатися з відповідачем за допомогою телефонного зв'язку були марними, через те, що останній відомий їй телефонний номер відповідача не обслуговується мережею. Водночас, позивачка має намір періодично виїжджати разом із сином за кордон до Угорщини та інших держав світу, бо вважає, що туристичні та оздоровчі поїзди за кордон позитивно вплинуть на здоров'я дитини, сприятимуть її гармонійному духовному та інтелектуальному розвитку, поглиблять знання про культуру і побут інших народів світу, розширять кругозір сина та допоможуть у становленні його як всебічно розвиненої особистості. Проте, позивачка не має змоги отримати від відповідача нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд дитини за кордон, як цього вимагає законодавство України, оскільки в неї відсутні будь-які відомості про місце його перебування. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак подала заяву, згідно якої просила справу розглянути за її відсутності, позов підтримує, просить задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, своєчасно, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення розгляду справи не подавав, тому на підставі ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечує позивачка. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши всі обставини, які мають значення для правильного її вирішення, суд приходить до наступного. Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Частиною першою статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частинами першою, другою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ненадання відповідачем дозволу на виїзд за кордон на відпочинок та оздоровлення його синам є безпідставним, йде врозріз з інтересами самої дитини. Не надаючи вказаний дозвіл, відповідач зловживає своїми батьківськими правами і здійснює їх всупереч інтересам малолітньому синові та перешкоджає позивачці у його вихованні, піклуванні про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створенні належних умов для розвитку його природних здібностей, підготовці до самостійного життя та праці, а тому заявлені вимоги про надання дозволу на вивезення дитини без згоди батька з виготовленням відповідних документів підлягають задоволенню. Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», пунктів 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724), статей 141, 155 Сімейного кодексу України, статей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved