Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя Позивач посилається на те,що з липня 2016 року її шлюбні відносини з чоловіком припинені. Відповідач вигнав [PERSON] з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], в яку вони в'їхали в 2016 році. Як зазначає позивач, вона оплачувала комунальні послуги, займалася оздобленням та оснащенням квартири. [PERSON] просить поділити майно подружжя між нею та відповідачем та визнати за нею право власності на ідеальні 2/3 частини житлового будинку, незакінченого будівництва, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач посилається на те, що відповідач не надає добровільно допомоги на утримання сина, а аліментів замало для утримання дитини, забезпечення її розвитку, тому й просить відійти від рівності часток подружжя. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити, з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на письмові заперечення. Суд дослідивши письмові докази та заслухавши сторони, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами по справі, та підтверджуються наявними у справі доказами, та відповідні їм правовідносини Сторони зареєстрували шлюб 11 серпня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 1 Харківського міського управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.3) В період шлюбу 09 грудня 2010 року сторонами придбано житловий будинок, незакінченим будівництвом готовністю 40 %, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до Договору покупцем вказаного будинку є відповідач [PERSON] Вартість будинку на момент продажу становить 49420 грн. Оскільки, зазначені обставини сторонами визнані та не оспорюються, суд відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України вважає їх встановленими та такими, що не підлягають доказуванню. Крім того, в судовому засіданні встановлені наступні обставини. Представник позивача пояснила, що сторони у в 2010 році придбали для потреб родини житловий будинок, незакінченим будівництвом,я кий розташований за адресою [ADDRESS], готовністю 40 %. З часу придбання будинку і до теперішнього часу нічого не змінилося, будівництво не продовжувалося. Зі слів позивача, начебто придбавалися піно блоки для продовження будівництва, але належного підтвердження цих обставин немає. Представники позивача посилалися на те,що відповідач не пускає позивачку до квартири, всі документи знаходяться у нього. [PERSON] не має ніяких документів на будинок, будівництво, у неї лише є копія договору купівлі- продажу. Крім того, позивач зазначає, що на її утриманні знаходиться малолітній син [PERSON], [INFO], вихованням та утриманням якого вона займається самостійно, відповідач позбавив її родини, квартири, аліментів не достатньо для належного забезпечення дитини.На підтвердження понесених затрат позивач надає розрахунки, копії чеків (а.с.71-114). Враховуючи вищевикладене [PERSON] вважає, що необхідно відійти від рівності часток подружжя та визнати за нею право власності на ідеальні 1/3 частини житлового будинку, незавершеного будівництва, готовністю 40 %, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, з наступних підстав. Відповідач не заперечує, що був придбаний житловий будинок незавершеного будівництва, готовністю 40 %, розташованого за адресою: [ADDRESS]. В письмових запереченнях [PERSON] зазначає, що за позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Представник відповідача в судовому засіданні наголосив, що суду не надано беззаперечних доказів того, що ступінь готовності будинку дозволяє визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво. На даний час відомо з договору, що готовність будинку складає 40%, але в якому стані він знаходиться не відомо. Також відповідач та його представник не погоджуються з тим, що [PERSON] не приймає участі в утриманні та вихованні дитини. З урахуванням викладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову через його необґрунтованість та безпідставність. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: dismissed