Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рогатинського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві зазначено, що 09 вересня 2009 року між нею і відповідачем по справі у відділі реєстрації актів цивільного стану Рогатинського районного управління юстиції Івано-Франківської області було зареєстровано шлюб, про що було зроблено актовий запис за №52. Від спільного проживання в шлюбі в них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Спільне проживання між нею і відповідачем склалося невдало. Різні погляди на життя, суперечки та сварки стали причиною припинення між ними в серпні 2014 року шлюбних відносин. З цього часу вони не ведуть спільного господарства, шлюб носить формальний характер. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки. Просила шлюб розірвати. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Крім того, пояснила, що за термін, наданий судом для примирення і збереження сімї вони не помирилися. малолітні діти проживають разом з нею. Спору щодо спільнопридбаного майна немає. Подальше перебування у зареєстрованому шлюбі неможливе. Просила позовні вимоги задовольнити повністю. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], стягнути із відповідача судові витрати. Відповідач позову визнав частково. Пояснив, що в шлюбі народилося двоє дітей, а тому він мав намір помиритися і проживати спільно з дружиною та дітьми, однак кожен раз зустрічав спротив з боку дружини. Оскільки позивачка настоює на розірванні шлюбу, він не заперечує щодо задоволення позову. Суд, вислухавши доводи сторін по справі, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серія І-НМ №068399, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Рогатинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, 09 вересня 2009 року було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], актовий запис за №52. Після укладення шлюбу дружині було присвоєно прізвище [PERSON]. За час спільного проживання у шлюбі в подружжя народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серія І-НМ №143552, серія І-НМ №243847, виданими відповідно 16 лютого 2010 року та 15 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рогатинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області. [PERSON], [INFO], уродженець [INFO] зареєстрований за місцем проживання за адресою [INFO], що підтверджується довідкою №20/431/15, виданою 03.07.2015 року Рогатинським районним сектором управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області. За статтею 16 «Загальної декларації прав людини» від 10.12.1948 року чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності, чи релігії вступати у шлюб і створювати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо вступу в шлюб, під час перебування у шлюбі і під час його розірвання. Проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дані положення закріплені у ст.55 Сімейного кодексу України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до розяснень, даних в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якщо після закінчення призначеного судом строку, примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Відповідно до вимог ст.112 СК України при розірванні шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову. Бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторонами з серпня 2014 року спільно не проживають, за термін, наданий для примирення сторони не помирилися, у позивачки наявне стійке волевиявлення, направлене на припинення сімейних відносин. Викладені обставини свідчать, що подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї неможливе, суперечитиме інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн. Ці кошти є судовими витратами та підлягають стягненню із відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved