Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні її права користування та розпорядження житловим будинком, що розташований по вул. Шевченка, 88 у с. Мельники Шацького району Волинської області, шляхом виселення відповідача [PERSON] з указаного житлового будинку. Позов обґрунтовано тим, що на підставі договору дарування від 17.08.2016 року та рішення суду від 15.04.2016 року позивачу належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по вул. Шевченка, 88 у с. Мельники Шацького району Волинської області. За вказаною адресою на даний час зареєстрована і фактично постійно проживає відповідач [PERSON], яка була вселена в цей будинок колишніми власниками цього будинку як член їх сімї, а саме, невістка. Позивач після придбання спірного будинку має намір зробити капітальний ремонт житла і надалі користуватися й розпоряджатися ним на власний розсуд. У звязку з цим вона звернулася до [PERSON] з проханням виселитися з належного позивачу житлового будинку. Однак відповідач відмовляється виселятися з указаного будинку, чим створює позивачу перешкоди у здійсненні її права користування та розпорядження цим майном. Відповідач [PERSON] була вселена у спірний будинок за згодою колишніх його власників, як член їх сімї. Однак право власності колишніх власників житлового будинку припинено, що припиняє і право членів їх сімї, зокрема, відповідача [PERSON], на користування цим будинком. Тому позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні її права користування та розпорядження житловим будинком, що розташований по вул. Шевченка, 88 у с. Мельники Шацького району Волинської області, та виселити [PERSON] з указаного житлового будинку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила суд вимоги позивача задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала, що вона на даний час зареєстрована і фактично постійно проживає у спірному житловому будинку, який належить позивачу. Однак просила у задоволенні позову відмовити і не виселяти її з цього житлового будинку, оскільки іншого житла вона не має. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю з таких підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частина 1 статті 16 ЦК України визначає способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом. Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу, згідно з якою не підлягають доказуванню, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом установлено, що позивачу [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по вул. Шевченка, 88 у с. Мельники Шацького району Волинської області, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.08.2016 року (а.с. 8, 9). За відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Волинській області [PERSON], [INFO], зареєстрована за вказаною адресою, по вул. Шевченка, 88 у с. Мельники Шацького району Волинської області (а.с. 17). Зазначені обставини відповідач в судовому засіданні визнала. Крім того [PERSON] визнала, що на даний час вона фактично проживає у вказаному житловому будинку по вул. Шевченка, 88 у с. Мельники Шацького району Волинської області. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особина річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з положеннями статей 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України визначають, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статті 401, 404 ЦК України визначають, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна, у тому числі щодо будівель і споруд тощо, для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно з ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України та ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону, в обсязі, що визначається його власником. З пояснень представника позивача та відповідача судом установлено, що відповідач [PERSON] була вселена у спірний житловий будинок як член сімї попереднього власника будинку, набула права користування вказаним житловим будинком, постійно проживала та зареєструвала своє місце проживання в установленому законом порядку. Однак аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що припинення права власності особи на житловий будинок припиняє право членів його сімї на користування цим будинком. Оскільки позивач, як новий власник спірного житлового будинку, не давала згоди на продовження користування відповідачем цим будинком, то подальше проживання відповідача у цьому будинку створює перешкоди позивачу у здійсненні її права користування і розпорядження належним їй майном. Тому позивачу слід усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належним їй житловим будинком шляхом виселення відповідача з цього будинку. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 року у справі №6-158цс14. На підставі статей 15, 16, 316, 319, 321, 383, 386, 391, 401-406 Цивільного кодексу України, статей 150, 156 Житлового кодексу України,

Outcome: approved