Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Марїнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18 вересня 2013 року померла [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: - житловий будинок А-1 з прибудовою а1, прибудовою а1 (загальна площа будинку 82,3 кв.м., житлова площа 43,2 кв.м.) з господарськими спорудами: сарай В1, гараж Г1, літній душ Д1, сарай Е1, погріб п1, сарай С1, вбиральня Т1, вбиральня У1, вигрібна яма о, огорожа №1-2 за адресою: вул. Молодіжна (Тельмана) 136, с. Павлівка, Марїнський р-н., Донецька обл., зареєстрованого за померлою на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Павлівської сільської ради Марїнського району Донецької області 17 січня 2005 року; - земельна ділянка, призначена для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,3074 гектарів, розташованої за адресою: вул. Молодіжна (Тельмана) 136, с. Павлівка, Марїнський р-н., Донецька обл., зареєстрованої за [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ДН №075195 виданого на імя померлої, Павлівською сільської радою 31 січня 1997 року; - земельна ділянка, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,220 га, в тому числі: ріллі 5,68 га кадастровий номер 1423386300:02:000:0395, багаторічні насадження 0,22 га кадастровий номер 1423386300:02:000:0396, пасовища 0,32 га кадастровий номер 1423386300:02:000:0397, розташованої на території Павлівської сільської ради Марїнського району Донецької області, право власності на яку, зареєстровано за [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДН №184780, виданого 21 квітня 2006 року Марїнським районним відділом зем.ресурсів. Водночас, на момент смерті [PERSON] з нею проживав її син - [PERSON], який фактично прийняв спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON], однак не отримав свідоцтво про право на спадщину, оскільки помер 21 лютого 2016 року. Позивач вказує, що вона та Відповідач єдині спадкоємці першої черги за законом після смерті [PERSON], померлого 21 лютого 2016 року. Для оформлення спадщини вона звернулася до державного нотаріуса Марїнської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, прийняв спадщину у відповідності з вимогами ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] на день смерті [PERSON] був зареєстрований разом з нею та вважається таким що прийняв спадщину. Оригінал права власності на земельну ділянку, а саме Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДН № 184780 від 21 квітня 2006 року було втрачено, ще за життя [PERSON], а право власності підтверджується затвердженою Управлінням Держгеокадастру копією Державного акту на право власності на земельні ділянки серії ДН№ 184780, виданого 21 квітня 2006 року, витягом № ПОЗ з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 6 грудня 2016 року, отримати дублікат вона не має можливості, бо з 01 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються, вважає, що є всі правові підстави визнати за нею права власності на земельну ділянку. Позивач у судове засідання зявилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, день та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надіслав заяву із клопотанням про розгляд справи у його відсутності, а також просить винести рішення на розсуд суду. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно із ч. ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії ЯЖ № 282753, виданого Павлівською сільською радою Марїнського району, [PERSON] народився 18 березня 1955 року, батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО № 729316 виданого виконкомом Павлівської сільської ради Марїнського району Донецької області, [PERSON] померла 18 вересня 2013 року. Як вбачається з довідки № 2026 від 23.11.2016 року, виданої Павлівською сільською радою Марїнського району Донецької області, в будинку № 136, по вул.. Молодіжна (Тельмана) в селі Павлівка на момент смерті [PERSON], померлої 18 вересня 2013 року були зареєстровані та проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.01.2005 року, виданого виконавчим комітетом Павлівської сільської ради [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння, розташоване за адресою: Донецька область, Марїнський район, с. Павлівка, вул. Тельмана, буд. 136, який складається з житлового будинку А-1 з прибудовою а1, прибудовою а1 (загальна площа будинку 82,3 кв.м, житлова площа 43,2 кв.м) з госпспорудами: сарай В1, гараж Г1, літній душ Д1, сарай Е1, погріб п1, сарай С1, вбиральня Т1, вбиральня У1, вигрібна яма о, огорожа №1-2. Також, відповідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 184780 [PERSON] на підставі розпорядження голови Марїнської районної державної адміністрації № 313 від 27.07.2005 року належала земельна ділянка площею 6,220 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована на території Павлівської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (в тому числі: ріллі 5,68 га кадастровий номер 1423386300:02:000:0395, багаторічні насадження 0,22 га кадастровий номер 1423386300:02:000:0396, пасовища 0,32 га кадастровий номер 1423386300:02:000:0397). Відповідно до державного акта на право приватної власності серії IV-ДН № 075195 [PERSON] на підставі рішення виконкому Павлівської сільської ради від 23.10.1996 року № 87 їй належала земельна ділянка площею 0,3074 гектраи в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Павлівської сільської ради, призначена для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. З свідоцтва про смерть серії І-НО № 943206 вбачається, що 21 лютого 2016 року помер [PERSON], про що виконкомом Павлівської сільської ради Марїнського району Донецької області складено відповідний актовий запис № 11. Як вбачається з довідки № 2027 від 23.11.2016 року, виданої Павлівською сільською радою Марїнського району Донецької області, в будинку № 136, по вул. Молодіжна (Тельмана) в селі Павлівка на момент смерті [PERSON] померлого 21 лютого 2016 року були зареєстровані та проживали [PERSON], [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії І-НО № 039080 виданого виконкомом Павлівської сільської ради Марїнського району Донецької області [PERSON] та [PERSON] 20 червня 2006 року уклали шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 9. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]. Постановою № 608/02-31 від 2911 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно земельну ділянку після смерті її чоловіка [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відтак, спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] був [PERSON], який помер 21 лютого 2016 року. Згідно зі ст.126 Земельного кодексу України,право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. За вимогами ст.ст. 328-330 ЦК України, право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність прав власності не випливатиме із закону. Статтею 1297 Цивільного кодексу України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті , так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. [PERSON], за життя не отримав свідоцтво про право на спадщину, хоча й не відмовився від неї у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України , шестимісячний строк. У відповідності з вимогами ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. [PERSON] не зареєстрував своє право власності на спадкове майно. Згідно з п. 9 ч. 1ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно зіст.11 ЦК України, цивільні права виникають із дій осіб, що передбачені актами, цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права можуть виникати з рішення суду. Відповідно дост.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання і у випадку невизнання права особи, вона згідно вимогст.16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права особи є визнання такого права.

Outcome: approved