Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька та надання дозволу на виготовлення необхідних документів для тимчасового виїзду за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 23 жовтня 1997 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем, від якого в сторін народився син [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачем і перебуває на її утриманні. Маючи намір оздоровити дитину за кордоном, позивач просить суд надати їй дозвіл на вивіз її сина [PERSON], [INFO] року, за межі України в Республіку Італію без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] на час літніх, осінніх та весняних канікул,тобто з 01.07.2016 року по 30.08.2017 року для оздоровлення, надати дозвіл [PERSON] здійснювати оформлення необхідних документів для тимчасового виїзду бо супроводу неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], за межі України в Республіку Італію без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] на час літніх, осінніх та весняних канікул, тобто з 01.07.2016 року по 30.08.2017 року. Представник позивача в судовому засідання уточнені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила. Просила суд відмовити у його задоволенні. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. В судовому засіданні встановлено, що 23 жовтня 1997 року між сторонами Відділом РАГСу виконкому Тернопільської міської ради було зареєстровано шлюб, про що свідчить довідка №459 від вересня 2007 року, видана Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Від даного шлюбу народився син - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 06 вересня 2004 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 лютого 2005 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно записів у будинковій книзі для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] в м. Тернополі, та відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, дитина [PERSON] зареєстрований та проживає разом з матір'ю [PERSON]. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо виїзду за кордон їх спільної дитини разом з матір'ю, [PERSON] звернулася до суду з приводу отримання такого дозволу без згоди батька [PERSON] Конвенцією про права дитини (ст.18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. В силу ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зі змісту ст.313 ЦК України вбачається, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. В силу п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.4 Постанови від 27 січня 1995 року №57, затвердженої КМУ «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріальної згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 - річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково та надати [PERSON], [INFO], дозвіл на вивіз сина [PERSON], [INFO] за межі України без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON],, [INFO] на час літніх канікул в період із 26.07.2016 року по 01.09.2016 року в республіку Італія для відпочинку та оздоровлення, надати дозвіл [PERSON] чи її представнику здійснювати оформлення необхідних документів без згоди батька дитини [PERSON] для тимчасового виїзду неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] за межі України на час літніх канікул в період із 26.07.2016 року по 01.09.2016 року в республіку Італія для відпочинку та оздоровлення. В силу вимог ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені судові витрати по справі, а саме 551.20 грн. судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви.

Outcome: partial