Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою, треті особи: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, [PERSON] Свій позов обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності в рівних частинах її дідусю [PERSON] та бабусі [PERSON] - по 1/2 частині кожному. [INFO] померла [PERSON] Спадщину після смерті [PERSON] прийняв дідусь [PERSON] та її мама [PERSON] по 1/6 частини спірної квартири. Крім них, спадщину у вигляді 1/6 частини квартири прийняла її тітка [PERSON], але юридично її не оформила. 12 серпня 2008 року [PERSON] подарував належні йому 2/3 частини спірної квартири її двоюрідній сестрі [PERSON], що підтверджується договором дарування № 2-1885 від 12 серпня 2008 року. 11 серпня 2009 року її мати [PERSON] подарувала їй 1/6 частину спірної квартири, що підтверджується договором дарування частини квартири №3-1512 від 11 серпня 2009 року. Таким чином, станом на 13 серпня 2009 року співвласниками спірної квартири є її бабуся [PERSON]-1/6 частка, вона -1/6 частка та її двоюрідна сестра [PERSON]- 2/3 частки. [INFO] помер її дідусь [PERSON], який до моменту смерті проживав у спірній квартирі. Квартира складається з: 2-х кімнат житловою площею 29.0 м.кв., у тому числі 1-а кімната, площею 12.0 кв.м., 2-а кімната, площею 17 кв.м., кухні, площею 8.5 кв.м., туалету, площею 1.0 кв.м., ванної кімнати, площею 2.6 кв.м., коридорів, площею 8.7 кв.м., лоджії, площею 4.3 кв.м. На даний час в квартирі проживає відповідач із своєю сім'єю. Позивач також має намір проживати у спірній квартирі. В 2012 році вона уклала з КП «СУБ «Митниця» договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та сплачує комунальні послуги. Відповідачка створює їй перешкоди в користуванні власністю та до спірної квартири не пускає. Її звернення з пропозицією домовитися про порядок користування квартирою шляхом виділення їй в користування кімнату площею 12.0 кв.м., а відповідачу кімнату площею 17.0 кв.м. з лоджією площею 4.3 м. кв., та залишення в спільному користуванні кухні, туалету, ванної кімнати та коридору відповідач ігнорує. Такі дії відповідача обмежують її право власності та створюють їй великі незручності. Іншого нерухомого майна на праві власності для проживання вона не має. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. В силу ст. ст. 319, 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Здійснення права власності може бути обмежено або припинено виключно у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1, 2 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. При недосягненні згоди спір вирішується судом. Згідно зі ст. 155 ЖК України власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування житловими приміщеннями, крім випадків, передбачених законодавством. Статтею 150 ЖК України визначено що, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України кожен співвласник має право на виділ у натурі часта із майна, що є у спільній частковій власності. Коли ж виділ частки квартири в натурі неможливий, суд вправі за відповідним позовом встановити порядок користування, відособленими кімнатами, при якому окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року № 6-12цс13 та є обов'язковою для всіх судів України. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогур учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Житлова площа квартири складає 29.0 м. кв. Їй належить 1/6 частина квартири, тобто 29.0/ 6 = 4.83 м. кв. житлової площі. Відповідачу належить 2/3 частини квартири, тобто (29.0 х 2) /3 = 19.33 м.кв. житлової площі. Просить суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], шляхом виділення їй в користування кімнати площею 12.0 кв.м, а відповідачу кімнату площею 17.0 кв.м. з лоджією площею 4.3 кв.м, кухню, ванну кімнату, туалет та коридор залишити в спільному користуванні. Вселити її в квартиру [ADDRESS]. Зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні кімнатою площею 12.0 кв.м., кухнею, туалетом, ванною кімнатою та коридорами у квартирі [ADDRESS] та зобов'язати надати дублікати ключів від замків вхідних дверей. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою суду від 14 травня 2015 року, занесеною до журналу судового засідання були внесені зміни в анкетні данні відповідача та змінене її прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Ухвалою суду від 14 травня 2015 року, занесеною до журналу судового засідання до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору були залучені орган опіки та піклування Черкаської міської ради та [PERSON] В судовому засідання позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити повністю. Відповідач та її представники в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, виділення позивачу в користування кімнати площе 12 кв.м. порушить право відповідача та її малолітніх дітей на норму житлової площі, оскільки у останньої залишається лише 17 кв.м., що також не відповідає її частці у праві власності на квартиру. Позов є необґрунтованим, так як не будуть забезпечені належні побутові умови співвласників та користувачів квартири та буде відсутня забезпеченість необхідною нормою житлової площі. Крім того, будуть порушені права третьої особи, так як її частка у праві власності є не оформленою, що унеможливлює встановлення порядку користування квартирою та вселення відповідача. Представник орган опіки та піклування Черкаської міської ради надав суду заяву, в якій справу просив розглядати без участі представника органу опіки та піклування, а при винесені рішення врахувати інтереси малолітніх дітей. [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 серпня 2008 року, 2/3 частини квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування №2-1885 від 12 серпня 2008 року. Як вбачається з свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER], [PERSON] після укладання шлюбу 16 квітня 2009 року змінила прізвище на [PERSON]. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 серпня 2015 року, 1/6 частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування №3-1512 від 11 серпня 2009 року. Як вбачається з постанови про нотаріальну відмову від 29 квітня 2015 року, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на 1/6 частину квартири [ADDRESS], що залишилася після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Таким чином, на момент розгляду справи, квартира [ADDRESS], зареєстрована на прав спільної часткової власності за [PERSON] -1/6 частина, [PERSON] - 2/3 частин, [PERSON] - 1/6 частина. Спадщину у вигляді 1/6 частини квартири після смерті [PERSON] прийняла її дочка [PERSON], але юридично спадщину не оформила. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як зазначено у статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За положеннями ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пунктом 14 постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як вбачається з технічного паспорта на квартиру [ADDRESS], вказана квартира є трикімнатною, складається з кімнати площею 12,0 кв.м. (№6 відповідно плану квартири), кімнати площею 17,0 кв.м. з лоджією, площею 4,3 кв.м. (№7 відповідно плану квартири), кухні, площею 8,5 кв.м., ванної кімнати, площею 2,6 кв.м., вбиральні, площею 1,0 кв.м., коридору, площею 8,7 кв.м. Загальна площа квартири 52,0 кв.м. Житлова площа квартири 29,0 кв.м. Відповідно довідки КП «СУБ «Митниця» від 13 грудня 2014 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] Разом з нею в квартирі зареєстровані дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Позивачка, яка являється співвласником 1/6 частини квартири просить виділити їй в користування кімнату площею 12,0 кв.м., а кімнату площею 17,0 кв.м. з лоджією просить виділити в користування відповідачці. Кухня, ванна кімната, вбиральня, та коридор мають бути залишені в загальному користуванні. Відповідно до ст. 47 ЖК УРСР норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу. Крім того, суд звертає увагу, що рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в м. Черкаси встановлений постановою виконавчого комітету Черкаської обласної ради народних депутатів та Президії Черкаської обласної ради профспілок від 28.12.1984 року № 396 і становить - 8,5 кв.м на одного члена сім'ї. При цьому суд враховує, що в квартирі [ADDRESS] крім відповідачки зареєстровані її неповнолітні діти - дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Всі вказані особи постійно проживають в означеній квартирі, і вселилися сюди, як вбачається, не самовільно, в зв'язку з чим мають право на користування тут жилою площею. За таких обставин суд враховує, що таким порядком користування спірною квартирою суттєво порушуються житлові права неповнолітніх членів сім'ї відповідачки. Встановлення порядку користування квартирою за варіантом, запропонованим позивачем порушується і співмірність часток учасників спільної часткової власності, оскільки в разі виділення позивачу житлової кімнати площею 12,0 кв.м., на 7,17 кв.м. буде перевищено житлову площу (12,0 кв.м.- 4,83 кв.м.) від тієї житлової площі якою вона має право володіти та користуватися. Крім того, таким варіантом користування квартирою порушуються права та інтереси іншого співвласника квартири - [PERSON], яка прийняла спадщину у вигляді 1/6 частини квартири після смерті [PERSON], та є правонаступником [PERSON] щодо права власності на вказану частку квартири, оскільки вказаним варіантом не передбачено виділення в користування [PERSON] її частки у праві спільної часткової власності. При вирішенні спору суд враховує й те, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивач зверталася до відповідача з пропозицією домовитись про порядок користування квартирою, хоча учасники спільної часткової власності повинні здійснювати свої права на засадах загальної згоди. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS], шляхом виділення позивачу в користування кімнати площею 12.0 кв.м, а відповідачу кімнату площею 17.0 кв.м. з лоджією площею 4.3 кв.м, кухню, ванну кімнату, туалет та коридор залишити в спільному користуванні. Не може бути задоволена вимога позивача про вселення в квартиру [ADDRESS] з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що на момент розгляду справи, квартира [ADDRESS], зареєстрована на прав спільної часткової власності за [PERSON] -1/6 частина, [PERSON] - 2/3 частин, [PERSON] - 1/6 частина. Спадщину у вигляді 1/6 частини квартири після смерті [PERSON] прийняла її дочка [PERSON], але юридично спадщину не оформила. Як зазначено у статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 155 ЖК України власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування житловими приміщеннями, крім випадків, передбачених законодавством. Статтею 150 ЖК України визначено що, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На підтвердження того, що відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні 1/6 частини квартири [ADDRESS], позивачем надано акт обстеження умов проживання від 26 лютого 2015 року. З вказаного акта вбачається, що він складений про те, що [PERSON], власник квартири у складі 2/3 [ADDRESS] (договір дарування №2-1885 від 12.08.2008) не хоче у добровільному порядку надати доступ до своєї 1/6 частки квартири [ADDRESS] власнику [PERSON] (договір дарування частини квартири №3-1512 від 11.08.2009). У зв'язку з цим [PERSON] не має можливості фізично отримати своє право на власність на зазначену частину квартири. Суд критично оцінює вказаний акт та не приймає його як належний та допустимий доказ, який свідчить про порушення відповідачем житлових прав позивача, оскільки як встановлено в судовому засіданні, 16 квітня 2009 року [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON], а як вбачається з довідки КП «СУБ «Митниця» від 13 грудня 2014 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] Разом з нею в квартирі зареєстровані дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Отже, з вказаного акту не вбачається, що саме [PERSON], яка є відповідачем у справі чинить перешкоди відповідачу у володінні та користуванні своєю частиною квартири. Крім того, вказаний акт посвідчений головою КСН «Митниця», хоча із змісту вказаного акту не вбачається що при його складанні була присутня вказана особа, так як акт складений лише [PERSON] та мешканцями квартири [ADDRESS] Крім того, суд приймає до уваги й те, що позивачка не була зареєстрована у вказаній квартирі, проживала там, та нею не надано доказів того, що вона була незаконно виселена із вказаного житлового приміщення. Не може бути задоволена й вимога позивача про зобов'язання відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні кімнатою площею 12.0 кв.м., кухнею, туалетом, ванною кімнатою та коридорами у квартирі [ADDRESS] та зобов'язати надати дублікати ключів від замків вхідних дверей, оскільки позивачем в судовому засіданні не надано доказів, що відповідач чинить її перешкоди в користуванні майном та доказів того що їй виділена в користування кімната площею 12.0 кв.м., з кухнею, туалетом, ванною кімнатою та коридорами у квартирі [ADDRESS]. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі наведеного, ст.ст. 319,358 ЦК України,ст.ст. 150,155 ЖК України,

Outcome: dismissed