Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до фізичної особи - підприємця [PERSON] про визнання недійсним договору про надання послуг б/н від 18.05.2018 року, укладеного між сторонами, та стягнення з відповідача на користь позивача задаток, який був внесений при підписанні вказаного договору. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26.09.2018 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 18.05.2018 року між сторонами було укладено договір про надання послуг, відповідно до умов якого замовник доручає,а виконавець зобовязується організувати дії щодо виготовлення та передачі у власність ПХВ конструкції за ціною виконавця. Вартість договору складає 10600 грн., сума задатку складає 7100 грн., залишок 3500 грн. При підписанні договору позивачем було сплачено 7100 грн., а відповідачем видано квитанцію б/н від 18.05.2018 року на вказану суму. Позивач є людиною похилого віку, на\~ момент укладення договору їй було майже 82 роки, має незадовільний стан здоровя та постійно потребує сторонньої допомоги. 18.05.2018 року вдома нікого не було, користуючись цим, а також тим, що позивач не в змозі прочитати дрібний шрифт договору та підписала його, не читаючи. 19.05.2018 року позивача ходила до відповідача з проханням повернути гроші, але їй було відмовлено з посиланням на те, що договір вже знаходиться на стадії виробництва. Грошові кошти в сумі 7100 грн. були спільними грошима з донькою позивача [PERSON] та були зібрані на лікування позивача. 21.05.2018 року донька позивача [PERSON] зверталася до відповідача з заявою про розірвання договору про надання послуг від 18.05.2018 року, проте також отримала відмову з огляду на те, що договір вже знаходиться на стадії виробництва. Позивач вважає, що вказаний договір укладений під впливом помилки неправильне прийняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, тому вона звернулася з даним позовом до суду. Представник відповідача до суду надав письмовий відзив, з якого вбачається, що позовні вимоги відповідачем не визнаються. Умови договору відповідачем виконані у повному обсязі. На даний час металопластикові конструкції позивача виготовлені та готові до монтажу. Відповідач зазначає, що розірвав би договір, якби остання звернулася до оплати, за виготовлення металопластикових конструкцій на завод виробник. Договір був укладений 18.05.2018 року, оплата на завод виробник здійснена 20.05.2018 року, а позивач звернулася з заявою лише 22.05.2018 року. Підстав для визнання договору про надання послуг недійсним немає, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись при цьому на доводи, викладені у позові та просив їх задовольнити. Додатково вказав, що помилкою укладення договору було те, що особа, яка вмовляла позивача укласти договір, вказувала, що замінивши віконні рами, якими вже обшитий балкон, на металопластикові конструкції, балкон буде кращим. Позивач у минулому судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись при цьому на доводи, викладені у позові та просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що працівник відповідача прийшов до квартири, де мешкає вона з донькою та онуками. Вдома позивач була одна, донька у цей час була на роботі. Працівник відповідача зайшов у кімнату, запропонувавши замінити балкон. Після чого останній покликав іншу людину, яка заміряла балкон та вони почали малювали ескіз. При цьому, позивач зауважувала, що їй треба порадитися з донькою. Сума до сплати відповідно до договору складала 10600 грн. Позивач віддала працівнику відповідача завдаток в сумі 7100 грн. Вказані кошти були її накопичення з пенсії, які вона відкладала на лікування та поховання. Позивач вказала, що спочатку вона дійсно бажала змінити балкон, а згодом дане бажання зникло, оскільки позивач боялася сварки з донькою з приводу укладення договору. Наступного дня\~ після укладення договору позивач зверталася до відповідача з вимогою їй повернути грошові кошти, але працівник відповідача їй повідомив, що замовлення вже зроблене та грошові кошти вже відправлені на завод. Також, позивач повідомила, що вона підписала договір там, де їй показали, його не читала, оскільки дуже погано бачить, у голос його їй також не\~ зачитували. Окрім підпису, більше нічого у договорі вона не заповнювала. Представник відповідача в судове засідання не зявився надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що 18.05.2018 року між сторонами укладено договір про надання послуг № б/н. Згідно п. 1.1 договору замовник доручає, а виконавець зобовязується організовувати дії по виготовленню та переданню у власність ПХВ конструкцій. У відповідності до п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 вартість замовлення складає 10600 грн. Задаток 7100 грн. Борг до передання у власність 3500 грн. Вартість замовлення по даному договору включає ціну виготовлення, зберігання та доставки виробів, погоджених з замовником. Позивачем 18.05.2018 року також було підписано комерційну пропозицію. Згідно квитанції від 18.05.2018 року [PERSON] на підставі договору сплатила ФОП [PERSON] сім тисяч сто гривен. У відповідності до дублікату квитанції №0.0.1041430961.1 від 20.05.2018 року ФОП [PERSON] перерахував ТОВ «Підприємство монтажстрой» за товари згідно SP000722312, SP000722367, SP000723198, SP000723199 в сумі 10048 грн. [PERSON] 21.05.2018 року звернулася до ФОП [PERSON] з заявою про розірвання договору № б/н від 18.05.2018 року та повернення грошових коштів в сумі 7100 грн. Згідно відповіді ФОП [PERSON] повідомлено, що розірвати договір від 18.05.2018 року неможливо, у звязку з тим, що договір на час звернення родича замовника був проплачений та знаходився на стадії виробництва. 24.05.2018 року [PERSON] повторно звернулася до ФОП [PERSON] з заявою про розірвання договору № б/н від 18.05.2018 року та повернення грошових коштів в сумі 7100 грн. Разом з тим, повідомлено, що [PERSON] відмовляється та не буде сплачувати 100 % вартості замовлення. 02.06.2018 року співробітники ФОП [PERSON] склали доповідну записку про те, що 02.06.2018 року ПХВ конструкції за договором № б/н від 18.05.2018 року були доставлені за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр-т Гвардійський, 41/26. Замовлені ПХВ конструкції були доставлені замовнику в заздалегідь оговорені в телефонному режимі дату та час. ПХВ конструкції були доставлені у власність замовнику в телефоному режимі дату та час. ПВХ конструкції були доставлені у власність замовнику в цілісності та збереженості згідно з замовленням. Замовник відмовився прийняти замовлені контрукції без пояснення причин. 10.07.2018 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до ФОП [PERSON] з заявою про розірвання договору № б/н від 18.05.2018 року та повернення грошових коштів в сумі 7100 грн., оскільки вказаний договір був підписаний [PERSON] під психологічним впливом співробітників ФОП [PERSON] на вкрай невигідних умовах та без згоди доньки [PERSON], яка мешкає за тією ж адресою. Крім того, у порушення п.п. 3.3., 7.1, 7.5 договору, не дочекавшись демонтажу деревяної рами, не роблячи точного заміру після демонтажу замовлення відправили у роботу. Згідно відповіді від 19.07.2018 року ФОП [PERSON] повідомив [PERSON], що її конструкції виготовлені згідно договору від 18.05.2018 року, доставлені на склад, та чекає передання їй у власність. Заборгованість замовника згідно договору від 18.05.2018 року складає 3500 грн. та за умовами договору повинна бути сплачена для передання конструкцій замовнику. ФОП [PERSON] просить у скорочені строки повідомити коли [PERSON] готова виконати умови договору, прийняти виріб та сплатити заборгованість у сумі 3500 грн. Доставка та передання конструкцій буде проведена безпосередньо після оплати заборгованості у повному обсязі. У судовому засіданні були допитані свідки. Так, свідок\~ [PERSON]\~ зазначила, що вона є донькою позивача. 19.05.2018 року вона виглянула з балкона та побачила, що підїхала машина і з неї вийшов чоловік, який підійшов до її матері, що сиділа біля підїзду. Пізніше матір піднялася з тим чоловіком у квартиру. Чоловік повідомив, що було\~ укладено договір та йому треба заміряти балкон. Свідок про це нічого не знала. Мати показала свідку де договір, та коли вона дізналася, що матір піддала їх спільні гроші, почала сварити позивача, що вона уклала договір, не порадившись зі свідком. Замірник поміряв балкон, її мати підписала щось і він пішов. Позивач розповіла свідку, що днем раніше приходив чоловік запропонував замінити балкон. Викликавши замірника, чоловік обрахував вартість заміни балкону, вона склала 15000 грн., на оскільки позивач є пенсіонером їй буде знижка 5000 грн. З договору свідку стало відомо, що він складений лише на виготовлення металопластикових конструкцій, про встановлення яких у договорі нічого не йшлося. Зі слів позивача її не питали, який металопластиковий профіль вона бажає, які вікна будуть відчинятися, а які ні. Тобто, працівник відповідача зробив все на власний розсуд. Позивач підписала договір там де їй показали. Свідок зателефонувала на фірму з проханням розірвати\~ договір та повернути гроші, але\~ їй повідомлено, що вже зроблено замовлення та відправлені гроші на завод, який здійснює виробництво. Потім свідок повідомила про те, що відбулося своїй сестрі. Гроші, які віддала її матір це їх спільні кошти, оскільки вони ведуть спільне господарство та, отримавши пенсію і заробітну плату, гроші кладуть в одне місце. Щодо всіх покупок вони завжди радилися. У лютому 2018 року позивач зверталася до лікаря невропатолога зі скаргами про неясність у голові, їй було призначено лікування. Рішення суду про недієздатність чи обмежену дієздатність позивача не ухвалювалися. З 18.05.2018 року позивач у магазини не ходить, до 18.05.2018 року позивач у магазини за покупками ходила. Природу укладеного договору від 18.05.2018 року позивач розуміла. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що позивач її матір. У суботу їй зателефонувала її молодша сестра [PERSON] та повідомила, що їх матір уклала договір про заміну балкону та віддала гроші в сумі 7100 грн. На прохання повернути гроші, працівники відповідача відповідають відмовою. Через добу після укладення договору свідок телефонувала секретарю ФОП [PERSON], яка сказала, що гроші вони повернути не можуть, оскільки замовлення вже зроблене та гроші відправлені на завод. Свідок звернулася до комітету по захисту прав споживачів, вони вмовляли в.о. директора ФОП [PERSON] знайти компроміс, на що останній відмовив. У вівторок вона поїхала до в.о. директора ФОП [PERSON], написала заяву про розірвання договору, пояснила ситуація, але він повідомив, що вже нічого повернути неможна. Свідок звернулася з заявою про вчинення злочину до поліції. Її мати свідку розповідала, що до неї прийшов хлопець, який запропонував замінити деревяні рами на металопластикові. При цьому він пояснив, що у звязку з тим, що позивач є пенсіонером він зробить дуже гарну знижку. Мати пустила його до квартири, він пішов подивитися на балкон та попросив паспорт позивача, склав договір, який матір підписала. Гроші в сумі 7100 грн. мати свідка віддала працівнику відповідача. Договір вона не читала, оскільки погано бачить. Під час укладання договору позивач розуміла, що їй замінять деревяну раму балкона на металопластикову. Рішень про визнання позивача недієздатною чи обмежено дієздатною немає. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно до ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 ст. 903 ЦК України\~ передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Згідно ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. У відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.19 постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобовязань, які виникли з правочину, і не повязане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Аналізуючи викладене вбачається, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним відповідно ст. 229 ЦК України повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі, пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Суд звертає увагу на те, що сторона повинна довести, що фактично укладено інший правочин і досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, і що вона помилково вважала один правочин за інший, тобто допустила істотну помилку - помилку щодо природи правочину. Доказів на підтвердження того, що позивач неправильно сприймала фактичні обставини правочину суду не надано. При цьому, у судовому засіданні позивач зазначила, що вона природу даного правочину розуміла та бажала настання його наслідків, а саме хотіла замінити деревяні рами свого балкону на металопластикові. Змінила ж свої наміри позивач лише наступного дня після укладання договору з причини хвилювання, що її доньки будуть її за це сварити. Посилання позивача на те, що за станом свого здоровя під час укладання договору вона не могла усвідомлювати свої дії, судом до уваги не приймаються, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами. Надана суду виписка з амбулаторної картки позивача від 21.08.2018 року підтверджує лише наявність у останньої певних хвороб, які не перешкоджали позивачу усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Разом з тим, будь-яких судових рішень про визнання позивача недієздатною або обмежено дієздатною до суду не надано. Крім того, під час розгляду справи позивачем та свідками підтверджено той факт, що позивач самостійно вчиняє правочини, усвідомлює значення своїх дій та може ними керувати. З огляду на зазначене, аналізуючи викладені обставини в їх сукупності, враховуючи відсутність підстав щодо визнання договору недійсним, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed