Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], третя особа: сектор реєстрації місця проживання (перебування) зняття реєстрації місця проживання (перебування) виконавчого комітету Виноградівської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька. Свої позовні вимоги мотивує тим, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], вона народила двох дітей: доньку [PERSON], 1999 р.н. та доньку [PERSON], 2005 р.н. Після розірвання шлюбу діти висловили своє небажання спілкуватися з батьком. Старшій доньці відповідач надав добровільну згоду на виготовлення документів для виїзду за кордон, однак молодшій доньці такої згоди не надає. Позивачка має можливість тимчасово вивозити доньку [PERSON] за кордон на відпочинок та оздоровлення та просить суд надати дозвіл на виїзд за межі України доньки [PERSON], 2005 р.н., без згоди та супроводу батька дитини, на оформлення усіх необхідних візових документів. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, вимоги позову підтримує повністю та просить суд такі задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач не з'явився на судовий розгляд справи, належним чином своєчасно повідомлений про час і місце судового розгляду. Клопотань та заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Судовий розгляд справи проведено без участі відповідача на підставі та в порядку ст.ст. 169, 224, 225 ЦПК України. Представник третьої особи подав до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі. Обстеживши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Суд встановив, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано, що підтверджується рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 16.04.2013 року у справі №299/796/13-ц. В шлюбі сторони народили двох дітей: доньку [PERSON], 1999 р.н. та доньку [PERSON], 2005 р.н. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом із матір'ю. Дана обставина стверджується довідкою Виноградівського ВУЖКГ №461 від 24.03.2017 р. Як вказує у своїй позовній заяві позивачка, старшій доньці [PERSON], 1999 р.н., відповідач надав добровільну згоду на виготовлення документів для виїзду за кордон, однак молодшій доньці такої згоди не надає. Позивачка має змогу тимчасово вивозити дитину за кордон на відпочинок та оздоровлення. Однак відповідач не дає добровільної згоди на оформлення необхідних для цього документів. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, ї фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231(із змінами). Разом з тим, останній нормативний акт постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №682 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. №152 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» визнано такою, що втратить чинність з 1 квітня 2015 року. Згідно зі ст.3 вищезазначеного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред'явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону. Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.4 ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Відповідно до п.3 та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Статтею 7 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів Україниі підлягають опублікуванню. На виконання ст.7 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» постановою Кабінету Міністрів 31.03.1995 року за №231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. Пунктом 18 Правил зазначено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Відповідно до принципів 4 та 6, викладених в Декларації прав дитини, прийнятою генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, дитина повинна користуватися всіма благами соціального забезпечення, їй належить право на здоровій ріст і розвиток, з цією метою соціальний догляд і охорона мають бути забезпечені, як їй так і матері, неповнолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір'ю. Суд прийшов до висновку, що виїзд неповнолітньої [PERSON], 2005 р.н., за кордон відповідає інтересам дитини. Таким чином, розглядаючи спір щодо надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди одного із батьків суд зобов'язаний визначити термін вивезення дитини за кордон та країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди батька. Вирішуючи дане питання судом враховано мету поїздки (відпочинок та оздоровлення) та держави прямування. Крім того, встановлено, що виїзд за кордон дитини матиме тимчасовий характер, що не порушує прав батька дитини на спілкування з нею та не позбавляє його права брати участь у вихованні та утриманні дитини. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про оформлення візових документів та безпосередній виїзд дитини за кордон без згоди батька є підставними, оскільки позивачка дійсно не може одержати згоду відповідача. Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial