Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Харкова із позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача прав щодо спільної малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , вказуючи, що шлюб між сторонами розірваний 17.10.2013, в шлюбі у них [INFO] народилась донька, [PERSON] . З часу розірвання шлюбу відповідач зовсім не цікавиться життям, здоров`ям та розвитком доньки. Відповідач ухиляється від утримання доньки в добровільній формі, тому з нього стягуються аліменти в примусовому порядку на підставі рішення суду та виконавчого листа. Стосунки між відповідачем та донькою натягнуті, вони не спілкуються з 2016 року. Наявність формального батьківства перешкоджає вирішенню питань, пов`язаних з реєстрацією доньки (вона не має зареєстрованого місця проживання, оскільки відповідач не надає дозвіл на її рестрацію), з виїздом дитини за кордон, відповідач відмовляє їй у наданні таких дозволів, спілкуватись з цього приводу не бажає, крім того відмовив також власним батькам, які мали намір відвезти онуку до родичів за кордон, таким чином перешкоджає розвитку та нормальному існуванню дитини. Право пересування дитини обмежується відповідачем. З урахуванням викладеного, позивач звернулася до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 13.06.2019 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Під час підготовчого провадження позивач пропонувала відповідачу укласти мирову угоду, копію якої надала до суду, проте відповідач відмовився від її укладення. Третьою особою подано до суду висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] 02.10.2019 підготовче провадження по справі закрито та справу призначення до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю, посилаючись на викладені в ньому обставини, крім того зазначила, що відповідач з донькою востаннє спілкувались у 2016 році. Підтвердила, що до 2016 року відповідач приймав участь у спілкуванні з дитиною, проте після конфлікту, який стався між ними в 2016 році, батько з дитиною більше не спілкувались і він з того часу не цікавиться життям доньки. Представник позивача зазначив, що відповідач не виконує свої обов`язки батька, які встановлені загальними нормами моралі та нормами Сімейного Кодексу, оскільки не надає дитині ані фізичної, або моральної підтримки, а невиконання даних обов`язків перешкоджає дитині нормально існувати. Крім того, звернув увагу суду, що дитині наразі 13 років, а дитина досі не має зареєстрованого місця проживання, оскільки відповідач не надає своєї згоди, а реєстрація місця проживання потребує згоди обох батьків, відповідач навіть не цікавиться питанням реєстрації проживання доньки. Дівчинка займається в спортивних секціях, в рамках яких проводяться змагання за кордоном, а відповідач не надає згоди на виїзд дитини за кордон, чим перешкоджає її спортивному та фізичному розвитку. Також зауважив, позовна заява є так званою претензією до відповідача, щоб останній виправив хоч щось, на що позивач посилається як на підставу позову, проте відповідач з моменту отримання позовної заяви нічого не вчинив для спілкування з дитиною. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову, вказуючи, що позивач не зверталась до нього з проханнями зареєструвати дитину або надати дозвіл на виїзд за кордон. Після останнього конфлікту з донькою, який стався у 2015 році, він вирішив витримати паузу в спілкуванні, аби донька заспокоїлась, але ця пауза затягнулась. Зазначив, що доньку матеріально утримує, сплачуючи аліменти у розмірі 1000 грн. в місяць, як визначено рішенням суду. До конфлікту з донькою водив її на плавання, по магазинам, святкували разом свята, допомагав матеріально. Щодо висновку Служби у справах дітей повідомив, що з ним ніхто не розмовляв, на засідання комісії його не викликали. На питання представника позивача про його намагання змінити поведінку з моменту, як він отримав позовну заяву, відповідач повідомив, що жодних дій не вчиняв, а позивач від нього лише вимагала гроші, провести час з дитиною не пропонувала. На питання головуючого, чи з моменту конфлікту з дитиною, тобто з 2016 року, не цікавили його стан здоров`я дитини, її успіхи в навчанні, чи не хворіє вона, чи вчиняв він спроби побачитись з дитиною, наприклад, в школі, відповідач відповів, що не цікавився. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника. Свідок [PERSON] , яка є сестрою позивача, в судовому засіданні пояснила, що востаннє відповідач бачився зі своєю донькою в 2015 році, за чотири роки не було ані дзвінків, ані привітань з днем народження, ані спроб зустрітись, в школу до дитини не приходив. Вихованням дитини займаються вона, як тітка дитини, позивач, дідусі та бабусі як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача. Повідомила, що зі слів дитини, після конфлікту батька з дитиною, остання нічого не бажала знати про батька, адже він сильно образив її та мати. Після цього, жодних спроб для спілкування зі сторони дитини та відповідача не було. Останні 4 роки дитина не згадує про батька. Свідок [PERSON] , який є батьком відповідача, пояснив, що відповідач з донькою не спілкується 4 роки. Близько 2-3 роки тому він мав намір відвезти свою онуку за кордон, аби навідати її прабабусю, проте відповідач йому відмовив у наданні дозволу на вивіз дитини. Вихованням дитини відповідач не займається, позивач старається зробити все якнайкраще для доньки. Також судом в присутності матері було допитано дитину, [PERSON] , [INFO] , яка в судовому засіданні повідомила, що [PERSON] з нею не спілкується більше 3 років, дозвіл на її виїзд з дідусем до прабабусі та на змагання по тенісу за кордон не надав. Позов матері підтримує повністю, на питання головуючого повідомила, що з моменту подання матір`ю вказаного позову до суду [PERSON] з нею не зв`язувався та не намагався зв`язатись. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі та свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у сторін народилась донька, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , згідно якого в графі «батько» вказаний - [PERSON] , в графі «мати» - [PERSON] . (а.с.12) Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 17.10.2013 шлюб між сторонами, який був зареєстрований 15.09.2000, розірвано. (а.с.13-15) Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 17.10.2013 позов [PERSON] до [PERSON] , задоволено та вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільної дитини, [PERSON] , у розмірі 1000 грн. щомісяця. (а.с.17) Оскільки добровільно відповідач не сплачував аліменти, позивач пред`явила виконавчий лист для примусового виконання. З Розрахунку заборгованості по аліментам, складеним старшим державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському р-нах м.Харкова від 15.06.2018 вбачається, що з квітня 2017 по березень 2018 за відповідачем рахувалась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 12 000 грн., в квітні 2018 боржник сплатив вказану заборгованість.(а.с.18) Згідно заяви позивача про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини в матеріалах справи вбачається, позивачу відмовлено у здійсненні реєстраційної дії, оскільки відсутня згода батька дитини. (а.с.21) З листа головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №13» ХМР від 22.11.2018 №1085 вбачається, що дитина, [PERSON] , [INFO] , спостерігається у вказаному закладі, на прийоми дитину приводить мати. (а.с.23) Директором ХЗОШ №56 [PERSON] та класним керівником [PERSON] 09.04.2019 надано характеристику дитині, [PERSON] , з якої встановлено, що остання є старанною, працелюбною та дисциплінованою ученицею, мати дитини завжди відвідує батьківські збори, батько жодного разу не з`являвся до школи. (а.с.24) Дитина [PERSON] відвідує секцію з тенісу з 2016 року і дотепер, за весь цей час всі питання, пов`язані з перебуванням дитини в Палаці, вирішує лише її мати. (а.с.25) Питання про позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої [PERSON] розглядалось на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету ХМР, під час якого встановлено, що [PERSON] не спілкується з Донькою [PERSON] , вихованням дитини займається мати. [PERSON] з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні малолітньої доньки та щодо усунення перешкод у спілкуванні з нею з боку матері дитини до Департаменту служб у справах дітей не звертався. Враховуючи вищевикладене, Департаментом служб у справах дітей ХМР було прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої [PERSON] (а.с.58-59) Крім того, під час розгляду Комісією питання доцільності позбавлення батьківських прав, 24.07.2019 малолітньою [PERSON] було надано до Департаменту служб у справах дітей заяву, з якої вбачається, що дитина підтримує позові матері про позбавлення батька батьківських прав та зазначила, що свого батька вона бачила дуже давно, зв`язок з нею він не підтримує, зі святами не вітає. В розмовах, що були давно, постійно ображав її та маму, тому вона не хоче, що в нього були будь-які права на неї. (а.с.60) Судом також встановлено, що позивач намагалась досягти згоди з відповідачем шляхом укладення мирової угоди, копія якої додається до матеріалів справи (а.с.50), проте відповідач відмовився від її укладення. Позивач вживала заходи для отримання від відповідача нотаріального дозволу на виїзд дитини за кордон, проте відповідач не з`явився до нотаріуса у визначений день та час (а.с.51-53) Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р., яка була підписана Україною 21.02.1990 р., ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991 р. і набула чинності для України 27.09.1991 р., яка в силу Конституції України та положень ст. 13 СК України є частиною національного сімейного законодавства України визнаний принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини; батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 1 ст. 18 Конвенції ООН «Про права дитини», держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини та ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, турбуватися про його здоров`я , фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 164 СК України передбачений вичерпаний перелік правових підстав позбавлення особи батьківських прав. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 17 вищезазначеної постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд звертає увагу, що ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно доньки [PERSON] , оскільки протягом 4 років взагалі не спілкується з дитиною та не проявляє інтерес до її внутрішнього світу, а саме: не бачиться з нею, не телефонує, не приходить до школи, щоб її побачити; добровільно не надає кошти на утримання дитини, адже аліменти стягуються з нього на підставі примусового виконання виконавчою службою рішення суду про стягнення аліментів; не цікавиться станом здоров`я дитини, не виховує її; перешкоджає її розвитку, що виражається у ненаданні дозволу на виїзд дитини за кордон як для відпочинку, так і для участі у спортивних змаганнях та побачення з прабабусею; не надає згоду на реєстрацію місця проживання дитини, чим порушує її права; відмовився від підписання мирової угоди, що свідчить про його небажання врегулювати спір. Суду не надано також доказів, які б свідчили про те, що батько дитини виконує свої обов`язки щодо її виховання, або які б свідчили про поважність причин невиконання ним своїх батьківських обов`язків. Крім того, відповідач підтвердив той факт, що з донькою він не спілкується більше трьох років, при цьому, доказів чинення позивачем перешкод у його спілкуванні з дитиною суду не надано, зважаючи на те, що дитина наразі досягла 13-річного віку і вже є самостійною у виборі кола спілкування. Суд бере до уваги також покази дитини в судовому засіданні, яка просила суд позбавити батька батьківських прав відносно неї. За загальним правилом, позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Суд звертає увагу, що за час розгляду вказаної позовної заяви в суді, а саме з 13.06.2019, відповідач не здійснив жодної спроби врегулювати конфлікт, не звернувся до позивача для реєстрації місця проживання дитини, за весь цей час жодного разу не зв`язався з донькою та не намагався її побачити. Оцінюючи висновок Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради №521 від 07.08.2019 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] , суд вважає, що даний висновок відповідає інтересам дитини. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що відповідач свідомо нехтує та тривалий час належним чином не виконує свої батьківські обов`язки відносно доньки [PERSON] , що в судовому засіданні ним не заперечувалось, при цьому, під час розгляду справи суду не вдалось змінити його поведінку в кращу сторону, адже жодних дій для налагодження контакту з дитиною за останніх півроку він так і не вчинив, тому позов [PERSON] грунтується на вимогах закону і підлягає задоволенню. Суд вважає необхідним роз`яснити [PERSON] , що у відповідності до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, він має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого позивачем, вона просила залишити за нею. На підставі викладеного та

Outcome: approved