Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період з 2011 до 2014 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON]. На підставі рішення суду від 16 січня 2014 року шлюб між ними розірвано. Вони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу вона з відповідачем фактично не спілкується. Спочатку відповідач приймав участь в утриманні сина, а потім відмовився надавати допомогу на утримання сина. На підставі вищевикладеного позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти дитину в розмірі 1/4 частини від його заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені вимоги з підстав, зазначених у позові. Суд пояснила, що син проживає разом із нею, відповідач допомогу на утримання сина надає, проте домовленості щодо аліментів між ними не досягнуто. Враховуючи те, що два останні місяці відповідач сплачував аліменти добровільно, позивач просила суд стягнути аліменти з дня набрання рішенням суду законної сили. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суду пояснив, що інших дітей на утриманні не має, працює офіційно. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.5). Дитина проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні, що не заперечував відповідача, а тому згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Також ця обставина підтверджується довідкою Верхівцевської міської ради від 22 червня 2016 року. Відповідач працює, отримує щомісяця заробітну плату. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач є батьком малолітньої дитини, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі досягнуто не було, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів законними та обґрунтованими. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що дитина потребує утримання, та те, що відповідач не надав суду доказів про наявність у нього на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків та про проведення з нього стягнень на утримання зазначених осіб, а також ту обставину, що відповідач працює, має стабільний дохід. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд приймає до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved