Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON], який постійно до дня смерті мешкав в с. Московське Липоводолинського району Сумської області. [PERSON] за свого життя склав заповіт, яким усе належне йому майно розпорядився передати після його смерті [PERSON], тобто фізичній особі - відповідачці по справі, дане розпорядження є чинне на день розгляду даної справи та ніким неоспорено. До складу спадщини увійшла приватизована спадкодавцем земельна ділянка площею 0,62 га, в тому числі 0,25 га - під будівництвом та обслуговуванням житлового будинку і погосподарських будівель, 0,37 га - для ведення особистого підсобного господарства, право власності на яку підтверджено Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Житловий будинок разом із погосподарськими будівлями, які розміщені на цій земельній ділянці з березня 2005 року належав позивачці [PERSON] на праві приватної власності. На час прийняття рішення виконавчим комітетом Московської сільської ради № 45 від 15 липня 1997 року, на підставі якого видавався Державний акт на право приватної власності на землю [PERSON], домоволодіння по погосподарській книзі обліковувалось за ним, хоча правовстановлюючих документів на житловий будинок та погосподарські будівлі оформлено не було. Уважала, що земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок з погосподарськими спорудами і який належить [PERSON] на праві приватної власності, включена до складу спадщини після смерті її чоловіка, хоча спадкоємцем землі під житловим будинком є відповідачка по справі [PERSON] Позивач зазначав, що в силу ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 ЦК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок переходить і право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землекористувача. Позивач просив суд визнати частково незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Московської сільської ради № 45 від 15 липня 1997 року та визнати частково недійсним Державний акт на право приватної власності на землю виданий на ім'я [PERSON], а саме в частині розміру земельної ділянки 0,27 га (де 0,25 га виділено під будівництво та обслуговування житлового будинку, 0,02 га для ведення особистого селянського господарства). Процесуальний правонаступник позивачки [PERSON], залучений судом після смерті [INFO] гр. [PERSON], підтримав первісно пред'явлений позов в вищевикладеної підстави та пояснив, що він наполягає на визнанні незаконним рішення сільської ради та недійсним Державного акту на право приватної власності на землю лише у тому розмірі, який займає успадкований ним житловий будинок і погосподарські споруди і є необхідним для його обслуговування. Відповідачі, Московська сільська рада Липоводолинського району Сумської області, [PERSON] в судове засідання не з'явилися, але в своїх письмових заявах позов визнали в повному обсязі, просили суд розглянути справу без їх присутності. У судовому засіданні 20 листопада 2014 року відповідач [PERSON] суду пояснила про те, що вона з позовом правонаступника [PERSON] в повному обсязі згодна і претензій до [PERSON] з приводу земельної ділянки необхідної для обслуговування успадкованого ним будинку вона на має, спадкових прав на вказану землю вона оформляти не буде. Представник відділу Держземагенства у Липоводолинському районі, як третя особа, до суду не з'явився, але в письмовій заяві не заперечував проти позову, просив справу розглянути без участі представника відділу Держземагенства у Липоводолинському районі. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази зібраній у ній, суд вважає, що позов підлягає чатсковому задоволенню, з таких підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [INFO] в с. Московське Липоводолинського району Сумської області помер [PERSON] у віці 70 років. З 30 жовтня 1966 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.5,11). Рішенням виконавчого комітету Московської сільської ради народних депутатів Липоводолинського району Сумської області від 16 жовтня 1995 року № 35 [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки, які знаходяться в межах села Московське в розмірі 0,08 га - для обслуговування житлового будинку 0,48 га - для ведення особистого підсобного господарства. 15 липня 1997 року рішенням виконавчого комітету Московської сільської Ради народних депутатів Липоводолинського району Сумської області внесено зміни у площі переданих земельних ділянок, які були раніше передані громадянам с.Московське у приватну власність, а саме: [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,62 га, з якої: 0,25 га призначено для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель; 0,37 га призначено для ведення особистого підсобного господарства (а.с.12,13). З фотокопії Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 03 квітня 2000 року вбачається, що [PERSON], який мешкав на той час в [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Московської сільської Ради народних депутатів № 45 від 15 липня 1997 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,62 га, розташовану на території Московської сільської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,25 га, ведення особистого підсобного господарства - 0,37 га (а.с.6). На підставі рішення виконавчого комітету Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 30 березня 2005 року № 22 [PERSON] 21 червня 2005 року видано свідоцтво про право власності на житловий будинок із господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] (а.с.10,15). Згідно з довідкою виконавчого комітету Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 26 червня 2013 року № 267 та даних погосподарської книги, домоволодіння [ADDRESS], обліковувалось за [PERSON] до грудня 1995 року. Згідно із заявою гр. [PERSON] та рішення виконавчого комітету Московської сільської ради № 51 від 06 грудня 1995 року погосподарський номер було переведено на її чоловіка гр. [PERSON], а з січня 2001 року згідно з записом в погосподарській книзі даний житловий будинок обліковується за гр. [PERSON] (а.с.14). Зі свідоцтва про право на спадщину від 08 травня 2012 року серії ВРР № 560557 вбачається те, що спадкоємцем за заповітом прав на майно гр. [PERSON], який помер [INFO], є гр. [PERSON]; спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається із земельної ділянки загальною площею за матеріалами технічної документації - 3,1348 га, за правовстановлюючим документом - 3,135 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Сумська область, Липоводолинський район, територія Московської сільської ради, і яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 08 травня 2012 року серії ВРР № 560558 спадкоємцем зазначеного майна в заповіті гр. [PERSON], який помер [INFO], є гр. [PERSON]; спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з земельної ділянки загальною площею за матеріалами технічної документації - 0,2323 га, за правовстановлюючим документом - 0,232 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Сумська область, Липоводолинський район, територія Московської сільської ради і яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с. 43-45). [INFO] в с. Московське Липоводолинського району Сумської області у віці 75 років померла [PERSON] Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 24 жовтня 2014 року залучено в якості процесуального правонаступника позивачки [PERSON] - [PERSON], [INFO], жителя с. Московське Липоводолинського району Сумської області (а.с. 47, 56). Згідно з довідкою Липоводолинської районної державної нотаріальної контори № 740/01-16 від 01 вересня 2014 року вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] в Липоводолинській районній державній нотаріальній конторі 24 вересня 2013 року заведена спадкова справа за заявою [PERSON]. Заповіт від імені [PERSON] Липоводолинською державною районною нотаріальною конторою не посвідчувався. Свідоцтва про право на спадщину даному спадкоємцю не видавалися (а.с.53). За даними комісійного акту, складеного в тому числі за участі сторін, землевпорядника сільської ради Борисенка В.М., депутата сільської ради Горб Л.І. та суміжних землевласників [PERSON] і [PERSON] від 10 грудня 2014 року, житловий будинок та господарські будівлі, які належать померлій [PERSON] і розташовані за адресою: [ADDRESS], розміщені на земельній ділянці площею 0,27 га і займають лише площу 0,06 га, яка належить померлому [PERSON] (а.с.76,77,78). При вирішенні даної справи суд виходить з наступних норм законів та висновків, а саме: Відповідно до ч.1,2 ст. 22 Кодексу про шлюб та cім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. При цьому, кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно з ч.1 ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про власність» також визначає презумпцію спільної власності громадян, якщо таке майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї. У відповідності до ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з нормами ст.377 ч.1 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Як вбачається з досліджених матеріалів справи, право власності на земельну ділянку площею 0,62 га, розташовану в с. Московське Липоводолинського району Сумської області для будівництва і обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства, за життя [PERSON] посвідчувалось Державним актом на право приватної власності на землю і таке право було набуто ним на підставі норм ст.17, 22, 23 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року (а.с.6), проте право на цю земельну ділянку до спадкоємця померлого [PERSON] [PERSON] перейшло на підставі заповіту та норми нинішнього Цивільного та Земельного кодексів України. Право власності гр. [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] виникло 15 червня 2005 року за її життя, тобто в період дії нинічинного Цивільного кодексу та Земельного кодексу, і не на підставі цивільно-правових договорів (правочинів) про відчуження нерухомості, а за актом органу місцевого самоврядування (а.с. 10,15), і також права на будинок перейшли до позивача з моменту відкриття спадщини в порядку спадкування за законом (а.с. 53). Тобто право власності на земельну ділянку виникло і посвідчувалося раніше у гр. [PERSON] і його правонаступника [PERSON], а ніж виникло право власності на житло у гр. [PERSON] та її правонаступника. При цьому, суд не вбачає підстав для визнання незаконним рішення виконавчого комітету Московської сільської ради № 45 від 15 липня 1997 року в частині передачі у приватну власності [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,27 га, оскільки вони прийняті цим органом в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним на час їх прийняття законом, його текст вони повністю узгоджуються із нормами ст.ст. 6,9,17,23 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року та ст.35,42 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» від 07 грудня 1990 року. До цього, позивач та його процесуальний правонаступник не навели суду переконливих мотивів, які б слугували підставою для скасування цього рішення органу місцевого самоврядування, а прийняття цього рішення у липні 1997 року жодним чином не порушувало права власності [PERSON] та її спадкоємця, яке виникли лише у березні 2005 року. Разом із цим, на даний час [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] і відповідно особою, яка з часу відкриття спадщини набула права на майно, яке належало спадкодавцю за його життя. Також [PERSON] у свою чергу є спадкоємцем за заповітом всього майна, яке за життя належало [PERSON] [PERSON] у даній справі не отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку, а позивач [PERSON] також не отримав свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] Проте, на думку суду, розміщення успадкованого [PERSON] будинку з господарськими спорудами на успадкованій [PERSON] земельній ділянці, з огляду на вищевказані норми законів, порушує право процесуального правонаступника позивача на володіння, користування і розпорядження частиною земельної ділянки, розташованої під цими будівлями та для їх обслуговування. З огляду на це та приймаючи визнання відповідачем [PERSON] пред'явленого до неї позову згідно з вимогами ч.4 ст. 174 ЦПК України, оскільки воно є дійсним і відповідає волевиявленню цієї сторони, ґрунтується на встановлених обставинах справи, суд вважає, що позов в частині визнання вищевказаного правовстановлюючого документу частково недійсним підлягає задоволенню, оскільки дія цього документу не створює умов для оформлення спадкових прав [PERSON], включаючи необхідну частину земельної ділянки для обслуговування будинку та надвірних споруд. Такий мотив суду узгоджується із висновком Верховного Суду України, викладеному у справі № 6-57цс13 від 19 червня 2013 року. За таких обставин, позов сухоноса І.В. до двох відповідачів підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial