Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Нетішинського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя. Згідно позовної заяви та уточнених позовних вимог до неї [PERSON] зазначає, що 10 жовтня 2010 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. На даний час вона звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] , але рішення суду ще не набрало законної сили. Згоди щодо добровільного поділу майна між сторонами не досягнуто. За час спільного проживання у шлюбі сторони набули у власність : 1) 1/2 двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 618 043, 00 грн.; 2) автомобіль марки «WOLKSVAGEN PASSAT», 1999 року випуску, номер шасі [NUMBER] , синього кольору, номерний знак [NUMBER] , вартістю 95 000,00 грн.; 3) земельну ділянку площею 0,8000 га, кадастровий номер 6823984000:02:001:0031, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 31 625, 65 грн.; 4) грошові кошти у іноземній валюті в розмірі 4 000 доларів США, що еквівалентно 108 560,00 грн.; 5) будівельні матеріали використані на будівництво господарських будівель та побутових споруд (гараж, баня, колодязь та паркан), які розташовані на земельній ділянці площею 0,8000 га, кадастровий номер 6823984000:02:001:0031, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 87 000, 00 грн. Загальна вартість спільного нажитого майна становить 945 728, 65 грн. [PERSON] вказує, що все це майно набуте за період перебування її з [PERSON] в шлюбі за їх спільні кошти, тому воно є спільною сумісною власністю і підлягає поділу. Щодо придбання спільної двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] у позовній заяві зазначає, що при купівлі означеної квартири їм не вистачало коштів, а тому вона надала свої особисті кошти в сумі 5 000 доларів США, які їй подарувала її мати [PERSON] після обміну трикімнатної квартири на двокімнатну, що не була спільною власністю подружжя та становила половину вартості вказаної квартири. Означене підтверджується договором міни квартири від 22 грудня 2021 року та договором купівлі-продажу від того ж числа, за яким фактично обмін трикімнатної квартири на двокімнатну було здійснено з метою придбати для подружжя [PERSON] окрему двокімнатну квартиру, а тому з саме з цих причин договори вчинялись в один день. Отже, на переконання [PERSON] , їм як подружжю на праві спільної сумісної власності належить лише 1/2 спірної квартири. Щодо грошових коштів, то [PERSON] вказала, що такі вона з [PERSON] відкладали на навчання дочці, але коли між ними відносини погіршились, то [PERSON] забрав ці кошти собі, доступу до таких вона не має. Також [PERSON] у позові зазначає, що [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується про здоров`я дитини, зокрема, її фізичний та духовний розвиток, самоусунувся від виховання та утримання дитини, а тому, на переконання [PERSON] , слід відступити від презумпції рівності часток у праві спільної сумісної власності на майно подружжя та врахувати інтереси дитини, яка проживає з матір`ю. Таким чином [PERSON] , посилаючись на приписи ст. ст. 57, 60, 69, 70, 372 Сімейного кодексу України, просить: 1) визнати 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 49,4 м.кв., реєстраційний номер об`єкта 813151368105, номер запису про право власності 12674421, її особистою приватною власністю, вартістю 309 021, 50 грн. 2) визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] набуте подружжям за час шлюбу майно: - автомобіль марки «WOLKSVAGEN PASSAT», 1999 року випуску, номер шасі [NUMBER] , синього кольору, номерний знак [NUMBER] , вартістю 95 000,00 грн.; - земельну ділянку площею 0,8000 га, кадастровий номер 6823984000:02:001:0031, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 31 625, 65 грн.; - грошові кошти у іноземній валюті в розмірі 4 000 доларів США, що еквівалентно 108 560,00 грн.; - будівельні матеріали використані на будівництво господарських будівель, криниці та паркану, які розташовані на земельній ділянці площею 0,8000 га, кадастровий номер 6823984000:02:001:0031, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 87 000, 00 грн.; - 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 49,4 м.кв., реєстраційний номер об`єкта 813151368105, номер запису про право власності 12674421. 3) поділити спільне майно [PERSON] та [PERSON] набуте подружжям за час шлюбу: - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 49,4 м.кв., реєстраційний номер об`єкта 813151368105, номер запису про право власності 12674421, вартістю 154 510, 75 грн.; - визнати за [PERSON] право власності на :1/4 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 49,4 м.кв., реєстраційний номер об`єкта 813151368105, номер запису про право власності 12674421, вартістю 154 510, 75 грн.; автомобіль марки «WOLKSVAGEN PASSAT», 1999 року випуску, номер шасі [NUMBER] , синього кольору, номерний знак [NUMBER] , вартістю 95 000,00 грн.; земельну ділянку площею 0,8000 га, кадастровий номер 6823984000:02:001:0031, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 31 625, 65 грн.; будівельні матеріали використані на будівництво господарських будівель, колодязя та паркану, які розташовані на земельній ділянці площею 0,8000 га, кадастровий номер 6823984000:02:001:0031, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 87 000, 00 грн.; грошові кошти у іноземній валюті в розмірі 4 000 доларів США, що еквівалентно 108 560,00 грн. Всього просить виділити [PERSON] майна на загальну вартість 476 696, 40 грн. Присудити їй грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності майна подружжя у розмірі 161 092,82 грн. Також [PERSON] просить стягнути з [PERSON] судові витрати. 04 травня 2020 року [PERSON] подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно. 02 червня 2020 року представник [PERSON] - адвокат Романова Н.І. подала заяву про долучення доказів. 02 червня 2020 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, яку в подальшому уточнив. В зустрічному позові останній вказав, що запропонований [PERSON] варіант розподілу майна для нього є неприйнятним, оскільки до розподілу включено майно, яке не є спільно набутим у шлюбі майном. [PERSON] у позові зауважує, що він не заперечує того, що спірна двокімнатна квартира набута ними у шлюбі, але заперечує те, що дана квартира ними купувалась частково за особисті кошти [PERSON] в сумі 5 000 доларів США, оскільки остання не надала на підтвердження означеного жодних належних та допустимих доказів. [PERSON] стверджує, що дана квартира купувалась ними за спільні кошти, а тому при поділі такої слід їм в ній виділити ідеальні частки. При цьому [PERSON] не заперечує того, що автомобіль марки «WOLKSVAGEN PASSAT», 1999 року випуску, вартістю 95 000,00 грн., придбано за час його спільного проживання [PERSON] . [PERSON] вважає безпідставними вимоги [PERSON] щодо грошових коштів в сумі 4 000 доларів США, оскільки таких у них не було, а грошові кошти в сумі 1 200 доларів США, за їх згодою, були передані для друга їх дочки, які він мав повернути не їм, а їх дочці. Пізніше, частина коштів, в сумі 400 доларів США, була для них повернута, проте, вона була використана на ремонтні роботи у квартирі. Поряд з цим [PERSON] заперечує щодо поділу земельної ділянки площею 0,8000 га, кадастровий номер 6823984000:02:001:0031, що розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки таку він набув внаслідок реалізації ним права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки під будівництво житлового будинку та надвірних будівель на підставі рішення Крупецької сільської ради №6 від 14 вересня 2012 року. Тому [PERSON] вважає, що спірна земельна ділянка є його приватною власністю, а будівельні матеріали, вартістю 87 000,00 грн., використані на будівництво паркану та криниці, які знаходяться на спірній земельній ділянці та будувались під час спільного проживання з [PERSON] , належать їм у рівних частках. Вказує [PERSON] у зустрічному позові про те, що за час спільного проживання з [PERSON] вони також набули: 1) причіп АМС 500 «Староконь», 2012 року випуску, вартістю 5 500,00 грн.; 2) собаку породи «лабрадор», вартістю 28 000,00 грн.; 3) акваріум з рибками, вартістю 8 000,00 грн.; 4) побутову техніку, побутові предмети та інші речі, а саме: шафу -купе в малу кімнату, вартістю 1 500,00 грн.; гладильну дошку, вартістю 100,00 грн.; стіл, вартістю 300,00 грн., мультиварку, вартістю 900,00 грн.; мікрохвильову піч, вартістю 200,00 грн.; кавоварку, вартістю 2 000,00 грн.; сокодавку, вартістю 1 500,00 грн.; пилосмок, вартістю 500,00 грн.; чайник, вартістю 100,00 грн.; телевізор, вартістю 200,00 грн.; холодильник «Весна», вартістю 200,00 грн.; комп`ютер, вартістю 1 000,00 грн.; принтер, вартістю 500,00 грн., двокамфорну електричну плитку, вартістю 100,00 грн.; газонокосу Кедр БГ-3900, вартістю 800,00 грн.; перфоратор Doverk ВРН800, вартістю 300,00 грн.; велосипед чоловічий, вартістю 2 000,00 грн.; кухонний гарнітур з витяжкою, вартістю 5 000,00 грн.; кухонний стіл та три стільці, вартістю 1 400,00 грн.; систему очищення/фільтрування води, вартістю 3 000,00 грн.; розкладний шкіряний диван, вартістю 10 000,00 грн.; нерозкладне шкіряне крісло з пуфиком, вартістю 3 500,00 грн.; шафу-купе в велику кімнату, вартістю 3 500,00 грн.; шафу в коридор, вартістю 1 500,00 грн.; диван, вартістю, 2 000,00 грн.; стіл, вартістю 700,00 грн.; мультиварку, вартістю 100,00 грн.; мікрохвильову піч, вартістю, 2 960,00 грн.; кухонний комбайн, вартістю 1 800,00 грн.; пральну машину «Бош», вартістю 3 000,00 грн.; керамічну плиту, вартістю 2 000,00 грн.; духовку під плиту, вартістю 2 000,00 грн.; пилосмок, вартістю 2 000,00 грн.; праску, вартістю 300,00 грн.; чайник, вартістю 400,00 грн.; холодильник «SHARP», вартістю 5 000,00 грн.; телевізор «Lg47», вартістю 7 000,00 грн.; набір посуду, вартістю 3 000,00 грн.; ноутбук, вартістю 1 500,00 грн.; велосипед жіночий, вартістю 2 000,00 грн., всього на загальну суму 81 360,00 грн. Означене майно [PERSON] просить розділити з дотриманням принципу рівності часток кожного із подружжя на майно набуте під час шлюбу. Не погоджується [PERSON] з тим, що суд при розподілі вищезазначеного майна подружжя набутого у шлюбі повинен відійти від принципу рівності часток останніх, з підстав зазначених [PERSON] у позовній заяві, оскільки він сплачує аліменти на їх спільну дочку у розмірі, який значно перевищує мінімальний. З огляду на зазначене [PERSON] визнає позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним право приватної власності на: автомобіль марки «WOLKSVAGEN PASSAT», 1999 року випуску, вартістю 95 000,00 грн. та будівельні матеріали, вартістю 87 000,00 грн. із стягненням на користь [PERSON] грошової компенсації в сумі 91 000,00 грн. за половину означеного майна. Таким чином [PERSON] , посилаючись на приписи ст. ст. 57, 60, 69, 70, 372 Сімейного кодексу України, просить: 1) відмовити у позові [PERSON] про: - визнання за нею право власності на 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 49,4 м.кв., реєстраційний номер об`єкта 813151368105, номер запису про право власності 12674421, вартістю 309 021,50 грн.; - визнання спільною сумісною власністю подружжя 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 49,4 м.кв., реєстраційний номер об`єкта 813151368105, номер запису про право власності 12674421, вартістю 309 021,50 грн.; - визнання спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку площею 0,8000 га, кадастровий номер 6823984000:02:001:0031, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 31 625, 65 грн.; - визнання спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 4 000 доларів США, що еквівалентно 108 560,00 грн.; - визнання за [PERSON] право власності на 1/4 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 49,4 м.кв., реєстраційний номер об`єкта 813151368105, номер запису про право власності 12674421, вартістю 154 510,75 грн.; - визнання за [PERSON] право власності на 1/4 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 49,4 м.кв., реєстраційний номер об`єкта 813151368105, номер запису про право власності 12674421, вартістю 154 510,75 грн.; - визнання за [PERSON] права приватної власності на земельну ділянку площею 0,8000 га, кадастровий номер 6823984000:02:001:0031, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 31 625, 65 грн.; - визнання за [PERSON] права власності на кошти в іноземній валюті в розмірі 4 000 доларів США, що еквівалентно 108 560,00 грн.; та стягнення на користь [PERSON] з нього грошову компенсацію 70 092,82 грн. 2) задовольнити позовні вимоги [PERSON] про поділ набутого у шлюбі майна: - визнати за [PERSON] право приватної власності на автомобіль марки «WOLKSVAGEN PASSAT», 1999 року випуску, вартістю 95 000,00 грн.; - будівельні матеріали використані на будівництво господарських будівель, криниці та паркану, вартістю 87 000,00 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію в розмірі 91 000,00 грн. замість її частки у праві спільної сумісної власності подружжя; 3) задовольнити його позовні вимоги, а саме: - визначити ідеальні частки кожного із подружжя в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51, 5 кв.м., визначивши за кожним по 1/2 частки такої, вартістю по 322 158,50 грн.; - визнати за [PERSON] право приватної власності на причіп АМС 500 «Староконь», 2012 року випуску, вартістю 5 500, 00 грн.; - визнати за [PERSON] право приватної власності на: шафу -купе в малу кімнату, вартістю 1 500,00 грн.; гладильну дошку, вартістю 100,00 грн.; стіл, вартістю 300,00 грн., мультиварку, вартістю 900,00 грн.; мікрохвильову піч, вартістю 200,00 грн.; кавоварку, вартістю 2 000,00 грн.; сокодавку, вартістю 1 500,00 грн.; пилосмок, вартістю 500,00 грн.; чайник, вартістю 100,00 грн.; телевізор, вартістю 200,00 грн.; холодильник «Весна», вартістю 200,00 грн.; комп`ютер, вартістю 1 000,00 грн.; принтер, вартістю 500,00 грн., двокамфорну електричну плитку, вартістю 100,00 грн.; газонокосу Кедр БГ-3900, вартістю 800,00 грн.; перфоратор Doverk ВРН800, вартістю 300,00 грн.; велосипед чоловічий, вартістю 2 000,00 грн.; кухонний гарнітур з витяжкою, вартістю 5 000,00 грн.; кухонний стіл та три стільці, вартістю 1 400,00 грн.; систему очищення/фільтрування води, вартістю 3 000,00 грн.; розкладний шкіряний диван, вартістю 10 000,00 грн.; нерозкладне шкіряне крісло з пуфиком, вартістю 3500,00 грн., всього на загальну суму 40 600,00 грн.; - визнати за [PERSON] право приватної власності на: шафу-купе в велику кімнату, вартістю 3 500,00 грн.; шафу в коридор, вартістю 1 500,00 грн.; диван, вартістю, 2 000,00 грн.; стіл, вартістю 700,00 грн.; мультиварку, вартістю 100,00 грн.; мікрохвильову піч, вартістю, 2 960,00 грн.; кухонний комбайн, вартістю 1 800,00 грн.; пральну машину «Бош», вартістю 3 000,00 грн.; керамічну плиту, вартістю 2 000,00 грн.; духовку під плиту, вартістю 2 000,00 грн.; пилосмок, вартістю 2 000,00 грн.; праску, вартістю 300,00 грн.; чайник, вартістю 400,00 грн.; холодильник «SHARP», вартістю 5 000,00 грн.; телевізор «Lg47», вартістю 7 000,00 грн.; набір посуду, вартістю 3 000,00 грн.; ноутбук, вартістю 1 500,00 грн.; велосипед жіночий, вартістю 2 000,00 грн., всього на загальну суму 40 760,00 грн.; - визнати за [PERSON] право власності на собаку породи «лабрадор», вартістю 28 000,00 грн., а за [PERSON] право власності на акваріум з рибами, вартістю 8 000,00 грн., при цьому, не стягувати з [PERSON] на його користь різницю між вартістю даних об`єктів спільної сумісної власності. Також [PERSON] у позовній заяві просить стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати у виді судового збору в сумі 3 707,59 грн., витрат на проведення експертизи в сумі 6 800,00 грн. та витрат на оплату правової допомоги в сумі 5 000,00 грн., а всього 15 507,59 грн. 23 червня 2020 року в підготовчому засіданні представник [PERSON] - адвокат Мазур Р.В. подав клопотання [PERSON] про виклик свідків та заяву про зменшення позовних вимог, а представник [PERSON] - адвокат Романова Н.І. подала клопотання про призначення у справі експертизи та долучення доказів. 11 серпня 2020 року [PERSON] подала до суду заяву про зменшення позовних вимог та відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що зустрічний позов [PERSON] не визнає, оскільки позовна заява не містить обґрунтувань доводів з посиланням на законодавство та докази, лише складається з його власних міркувань та довільного тлумачення правових норм. Заперечила [PERSON] у відзиві щодо запропонованого [PERSON] поділу майна. Зокрема, [PERSON] зазначила, що, на її переконання, спірна земельна ділянка належить їм на праві спільної сумісної власності, оскільки рішення про надання у власність такої для [PERSON] приймалось у період чинності ст. 61 Сімейного кодексу України, редакція якої вказувала на те, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Окрім того, на означеній земельній ділянці знаходяться господарські будівлі і споруди, які належать сторонам, а тому, у відповідності до приписів ст. ст. 120, 377 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до частки осіб у таких. А якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу таких між подружжям до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди. Щодо вказаного [PERSON] переліку побутової техніки та майна, то [PERSON] зазначає, що [PERSON] не надав доказів щодо існування та вартості такого. З приводу зазначених у позовній заяві [PERSON] грошових коштів, то такі привласнив останній не зважаючи, що вони набулись ними спільно. Щодо позиції [PERSON] з приводу поділу спільної собаки, то [PERSON] зазначила, що [PERSON] не надав до суду доказів про вартість собаки та те, що така собака придбана за час шлюбу. На підставі неведеного [PERSON] просила у зустрічному позові [PERSON] відмовити повністю. 19 листопада 2020 року представник [PERSON] - адвокат Мазур Р.В. подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, зміст якої судом наведений вище в обґрунтуванні первісних позовних вимог [PERSON] 08 грудня 2020 року представник [PERSON] - адвокат Мазур Р.В. подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, зміст якої судом наведений вище в обґрунтуванні зустрічних позовних вимог [PERSON] . Будь-які інші заяви та клопотання по суті сторони до суду не подавали. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05 травня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05 травня 2020 року відмовлено у задоволення заяви [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 травня 2020 року клопотання [PERSON] про виклик свідків задоволено, її заяву про зменшення позовних вимог прийнято. Прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя. Призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30 вересня 2020 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 листопада 2020 року клопотання [PERSON] задоволено та прийнято заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 08 грудня 2020 року клопотання [PERSON] задоволено та прийнято заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12 січня 2021 року клопотання представника [PERSON] - адвоката Романової Н.І. задоволено та прийнято заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 03 лютого 2021 року задоволено клопотання представника [PERSON] - адвоката Романової Н.І. про виклик свідка, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25 лютого 2021 року задоволено клопотання представника [PERSON] - адвоката Романової Н.І. про визнання обов`язкової явки в судове засідання [PERSON] . Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06 травня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] - адвоката Романової Н.І. про призначення у справі технічної експертизи документів. Будь-які інші процесуальні дії, окрім відкладення розгляду справи та призначення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку, судом не здійснювались. Позивач та відповідач будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання в таке не з`явились. Будь-яких заяв чи клопотань до суду не подали. При цьому, [PERSON] в судовому засіданні 19 березня 2021 року свої позовні вимоги підтримала повністю. Представник [PERSON] - адвокат Мазур Р.В. в судовому засіданні позов [PERSON] з уточненнями від 08 грудня 2020 року підтримав в повному обсязі, зустрічний позов визнав частково з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву [PERSON] . Водночас, останній погодився щодо запропонованого [PERSON] поділу побутової техніки та інших рухомих речей та грошової компенсації для [PERSON] за автомобіль та будівельні споруди, криницю та паркан. Додатково вказав, що, на його переконання, собака не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки відсутні у [PERSON] докази того, що вона придбана спільно подружжям чи їм подарована, а також відсутні докази щодо її вартості. Щодо поділу акваріума з рибками, то представник не заперечував щодо вартості такого в сумі 8 000,00 грн., яку зазначив у зустрічному позові [PERSON] та те, що такий буде виділено для останнього, на компенсацію половини вартості такого [PERSON] не претендує. Представник [PERSON] - адвокат Романова Н.І. в судовому засіданні зустрічний позов [PERSON] з уточненнями від 10 грудня 2020 року підтримала в повному обсязі, первісний позов [PERSON] визнала частково з підстав зазначених у зустрічному позові з уточненнями. Суд, заслухавши представників сторін, свідків, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які сторони посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов наступного висновку. Судом встановлено та не оспорюється сторонами у справі, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 10 жовтня 2010 року та на даний час шлюб між ними розірвано. Також судом встановлено, що за час перебування в шлюбі сторони набули у власність: 1) двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 618 043,00 грн., що підтверджується даними купівлі-продажу квартири від 22 грудня 2015 року (арк.спр.17); 2) автомобіль марки «WOLKSVAGEN PASSAT», 1999 року випуску, номер шасі [NUMBER] , синього кольору, номерний знак [NUMBER] , вартістю 95 000,00 грн., що підтверджується даними свідоцтва про реєстрацію (арк.спр.21); 3) причіп АМС 500 «Староконь» 2012 року випуску, вартістю 5 500,00 грн., що не оспорюється сторонами у справі; 4) будівельні матеріали використані на будівництво господарських будівель, криниці, паркану, які розташовані на земельній ділянці площею 0,8000 га, кадастровий номер 6823984000:02:001:0031, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вартістю 87 000,00 грн., що не оспорюється сторонами у справі; 5) акваріум з рибками, вартістю 8 000,00 грн., що не оспорюється сторонами у справі; 6) собака «лабрадор», вартістю 9 000,00 грн.; 7) побутову техніку, побутові предмети та інші речі, а саме: шафу -купе в малу кімнату, вартістю 1 500,00 грн.; гладильну дошку, вартістю 100,00 грн.; стіл, вартістю 300,00 грн., мультиварку, вартістю 900,00 грн.; мікрохвильову піч, вартістю 200,00 грн.; кавоварку, вартістю 2 000,00 грн.; сокодавку, вартістю 1 500,00 грн.; пилосмок, вартістю 500,00 грн.; чайник, вартістю 100,00 грн.; телевізор, вартістю 200,00 грн.; холодильник «Весна», вартістю 200,00 грн.; комп`ютер, вартістю 1 000,00 грн.; принтер, вартістю 500,00 грн., двокамфорну електричну плитку, вартістю 100,00 грн.; газонокосу Кедр БГ-3900, вартістю 800,00 грн.; перфоратор Doverk ВРН800, вартістю 300,00 грн.; велосипед чоловічий, вартістю 2 000,00 грн.; кухонний гарнітур з витяжкою, вартістю 5 000,00 грн.; кухонний стіл та три стільці, вартістю 1 400,00 грн.; систему очищення/фільтрування води, вартістю 3 000,00 грн.; розкладний шкіряний диван, вартістю 10 000,00 грн.; нерозкладне шкіряне крісло з пуфиком, вартістю 3500,00 грн.; шафу-купе в велику кімнату, вартістю 3 500,00 грн.; шафу в коридор, вартістю 1 500,00 грн.; диван, вартістю, 2 000,00 грн.; стіл, вартістю 700,00 грн.; мультиварку, вартістю 100,00 грн.; мікрохвильову піч, вартістю, 2 960,00 грн.; кухонний комбайн, вартістю 1 800,00 грн.; пральну машину «Бош», вартістю 3 000,00 грн.; керамічну плиту, вартістю 2 000,00 грн.; духовку під плиту, вартістю 2 000,00 грн.; пилосмок, вартістю 2 000,00 грн.; праску, вартістю 300,00 грн.; чайник, вартістю 400,00 грн.; холодильник «SHARP», вартістю 5 000,00 грн.; телевізор «Lg47», вартістю 7 000,00 грн.; набір посуду, вартістю 3 000,00 грн.; ноутбук, вартістю 1 500,00 грн.; велосипед жіночий, вартістю 2 000,00 грн., всього на загальну суму 81 360,00 грн., що не оспорюється сторонами у справі. Суд вважає, що вищезазначене майно придбане сторонами під час перебування у шлюбі, тому є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Правилами статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частини друга статті 364 ЦК України). Отже, стаття 60 СК України, стаття 368 ЦК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] слід поділити в рівних частках для кожного, визначивши кожному з подружжя по 1/2 частини квартири. При цьому, судом береться до уваги, що згідно висновку експерта №783/020 від 25 вересня 2020 року ринкова вартість даної квартири, станом на день проведення експертизи, становить 618 043 грн. Суд бере до уваги саме означену вартість спірної квартири, зазначеної експертом у висновку, оскільки така здійснена виходячи з планування квартири згідно технічного паспорту та правовстановлюючих документів, а не ринкову вартість квартири зазначену у висновку, визначену експертом виходячи з фактичного планування квартири після самочинного будівництва (реконструкції квартири), яка становить 644 317,00 грн. Поряд з цим суд не погоджується з [PERSON] та його представником, з приводу того, що спірну квартиру слід поділити зазначивши при цьому її фактичну площу після реконструкції - 51,1 кв.м., а не площу, яка зазначене в технічному паспорті квартири та реєстрі речових прав - 49, 4 кв.м, при цьому суд виходить з наступного. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 49,2 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав від 21 квітня 2020 року (арк.спр.15). Відповідно до технічного паспорту спірної квартири, який містить технічну характеристику та план квартири, які містяться в матеріалах справи, станом на 01 червня 2020 року, така має площу 49,4 кв.м. Згідно фактичного плану квартири, який здійснено експертом, на момент виготовлення висновку, площа спірної квартири становить 51,5 кв.м. у зв`язку з самостійним переплануванням квартири, як наслідок загальна площа квартири збільшилась на 2.1 кв.м. (арк.спр.141-145). Суд не вправі, в даному випадку, визнавати право власності на нерухоме майно, яке містить ознаки самочинного будівництва (реконструкції), таким чином узаконювати таке без наявної на те правової підстави. В зв`язку з наведеним у суду відсутні правові підстави визнати право власності сторін на реконструйовану квартиру. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання за нею право приватної власності на 1/2 та 1/4 частини спірної квартири, а за [PERSON] 1/4 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 49,4 м.кв., реєстраційний номер об`єкта 813151368105, номер запису про право власності 12674421, вартістю 154 510,75 грн. з підстав зазначених у її позовній заяві, то така, на переконання суду, не підлягає до задоволення зважаючи на наступне. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Водночас згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Проте [PERSON] не надала належні та допустимі докази, які б підтверджували купівлю 1/2 чистини спірної квартири, що є предметом спору, за рахунок її коштів, які були їй подаровані матір`ю, тобто за особисті кошти. Із матеріалів справи вбачається, що спірне майно було придбане сторонами в період шлюбу, а тому, на переконання суду, є їх спільною сумісною власністю подружжя. Щодо твердження [PERSON] про отримання нею в подарунок від її матері - свідка [PERSON] для купівлі квартири 5 000 доларів США відразу після укладення останньою договору міни своєї квартири, то суд такі відхиляє, зважаючи на наступне. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона для [PERSON] дала в дарунок кошти в сумі 5 000 доларів США на купівлю квартири, які додатково отримала від нового власника її квартири після укладення договору міни від 22 грудня 2015 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що зі слів його матері [PERSON] йому стало відомо, що остання для [PERSON] дала в дарунок кошти в сумі 5 000 доларів США на купівлю квартири, особисто він момент передання таких коштів не бачив. Однак суд критично оцінює показання свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки показання [PERSON] спростовуються нотаріально посвідченим договором міни від 22 грудня 2015 року, де зазначено, що така відбулась без доплати (арк. спр. 19, 20), а свідок [PERSON] взагалі не бачив момент передання таких коштів, про таке йому стало відомо зі слів матері- [PERSON] . В зв`язку з чим, суд погоджується з аргументами представника [PERSON] з даного приводу. Більш того, у випадку отримання [PERSON] від свідка [PERSON] грошових коштів в сумі 5 000 доларів США, то за своєю правовою сутністю цей правочин є договором дарування грошових коштів на вказану суму. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України цей правочин належало б вчиняти у письмовій формі, оскільки він укладений на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (тобто більше 340 грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. У зв`язку з цим, в даному випадку, суд взагалі не приймає в якості доказів показання свідків [PERSON] та [PERSON] на підтвердження отримання [PERSON] від її матері [PERSON] коштів в сумі 5 000 доларів США для купівлі квартири, а будь-яких інших доказів на підтвердження вказаного правочину [PERSON] не надано. На підставі встановленого суд дійшов висновку про не доведення [PERSON] обставин, передбачених диспозицією п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, а тому не погоджується з її твердженням про те, що 1/2 частини спірної квартири є її особистою приватною власністю та не підлягає поділу. Тому суд вирішив, що спірна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 618 043, 00 грн, має бути поділена між сторонами в рівних частинах - по 1/2 кожному. Щодо рухомого майна, а саме: причепу АМС 500 «Староконь» 2012 року випуску, вартістю 5 500,00 грн.; побутової техніки, побутових предметів та інших речей: шафи -купе в малу кімнату, вартістю 1 500,00 грн.; гладильної дошки, вартістю 100,00 грн.; стола, вартістю 300,00 грн., мультиварки, вартістю 900,00 грн.; мікрохвильової печі, вартістю 200,00 грн.; кавоварки, вартістю 2 000,00 грн.; сокодавки, вартістю 1 500,00 грн.; пилосмока, вартістю 500,00 грн.; чайника, вартістю 100,00 грн.; телевізора, вартістю 200,00 грн.; холодильника «Весна», вартістю 200,00 грн.; комп`ютера, вартістю 1 000,00 грн.; принтера, вартістю 500,00 грн., двокамфорної електричної плитки, вартістю 100,00 грн.; газонокоси Кедр БГ-3900, вартістю 800,00 грн.; перфоратора Doverk ВРН800, вартістю 300,00 грн.; велосипеда чоловічого, вартістю 2 000,00 грн.; кухонного гарнітура з витяжкою, вартістю 5 000,00 грн.; кухонного стола та трьох стільців, вартістю 1 400,00 грн.; системи очищення/фільтрування води, вартістю 3 000,00 грн.; розкладного шкіряного дивану, вартістю 10 000,00 грн.; нерозкладного шкіряного крісла з пуфиком, вартістю 3 500,00 грн.; шафи-купе в велику кімнату, вартістю 3 500,00 грн.; шафи в коридор, вартістю 1 500,00 грн.; дивана, вартістю, 2 000,00 грн.; стола, вартістю 700,00 грн.; мультиварки, вартістю 100,00 грн.; мікрохвильової печі, вартістю, 2 960,00 грн.; кухонного комбайну, вартістю 1 800,00 грн.; пральної машини «Бош», вартістю 3 000,00 грн.; керамічної плити, вартістю 2 000,00 грн.; духовки під плиту, вартістю 2 000,00 грн.; пилосмока, вартістю 2 000,00 грн.; праски, вартістю 300,00 грн.; чайника, вартістю 400,00 грн.; холодильника «SHARP», вартістю 5 000,00 грн.; телевізора «Lg47», вартістю 7 000,00 грн.; набора посуду, вартістю 3 000,00 грн.; ноутбука, вартістю 1 500,00 грн.; велосипеда жіночого, вартістю 2 000,00 грн., що знаходяться в спірній квартирі та будівлях на спірній земельній ділянці, то на думку суду, доцільно дане майно виділити порівну для сторін, оскільки [PERSON] просив у своєму зустрічному позові про такий розподіл цього майна, а представник [PERSON] - адвокат Мазур Р.В. не заперечував, щодо такого поділу. При цьому суд зважає, що сторони домовились про визначення вартості всіх речей, тому суд, виходячи з вартості, яку встановили сторони визначає наступний поділ таких: виділити у власність [PERSON] : шафу-купе в велику кімнату, вартістю 3 500,00 грн.; шафу в коридор, вартістю 1 500,00 грн.; диван, вартістю, 2 000,00 грн.; стіл, вартістю 700,00 грн.; мультиварку, вартістю 100,00 грн.; мікрохвильову піч, вартістю, 2 960,00 грн.; кухонний комбайн, вартістю 1 800,00 грн.; пральну машину «Бош», вартістю 3 000,00 грн.; керамічну плиту, вартістю 2 000,00 грн.; духовку під плиту, вартістю 2 000,00 грн.; пилосмок, вартістю 2 000,00 грн.; праску, вартістю 300,00 грн.; чайник, вартістю 400,00 грн.; холодильник «SHARP», вартістю 5 000,00 грн.; телевізор «Lg47», вартістю 7 000,00 грн.; набір посуду, вартістю 3 000,00 грн.; ноутбук, вартістю 1 500,00 грн.; велосипед жіночий, вартістю 2 000,00 грн., всього на загальну суму 40 760,00 грн. та виділити у власність [PERSON] : причіп АМС 500 «Староконь» 2012 року випуску, вартістю 5 500,00 грн.; шафу -купе в малу кімнату, вартістю 1 500,00 грн.; гладильну дошку, вартістю 100,00 грн.; стіл, вартістю 300,00 грн., мультиварку, вартістю 900,00 грн.; мікрохвильову піч, вартістю 200, 00 грн.; кавоварку, вартістю 2 000,00 грн.; сокодавку, вартістю 1 500,00 грн.; пилосмок, вартістю 500,00 грн.; чайник, вартістю 100,00 грн.; телевізор, вартістю 200,00 грн.; холодильник «Весна», вартістю 200,00 грн.; комп`ютер, вартістю 1 000,00 грн.; принтер, вартістю 500,00 грн., двокамфорну електричну плитку, вартістю 100,00 грн.; газонокосу Кедр БГ-3900, вартістю 800,00 грн.; перфоратор Doverk ВРН800, вартістю 300,00 грн.; велосипед чоловічий, вартістю 2 000,00 грн.; кухонний гарнітур з витяжкою, вартістю 5 000,00 грн.; кухонний стіл та три стільці, вартістю 1 400,00 грн.; систему очищення/фільтрування води, вартістю 3 000,00 грн.; розкладний шкіряний диван, вартістю 10 000,00 грн.; нерозкладне шкіряне крісло з пуфиком, вартістю 3500,00 грн., а всього на загальну суму 40 600,00 грн. Окрім того, суд вважає за доцільне виділити для [PERSON] акваріум з рибками, вартістю 8 000,00 грн., оскільки останній просив його йому виділити, представник [PERSON] - адвокат Мазур Р.В. не заперечував щодо такого виділення, більше того, останній вказав, що [PERSON] не претендує на компенсацію від [PERSON] за таке майно. Вирішуючи спір між сторонами щодо земельної ділянки, то суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 61 Сімейного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, приватизовані одним із подружжя земельні ділянки не належать до об`єктів права спільної сумісної власності. Відповідно до Закону «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 Сімейного кодексу України доповнено частиною 5 такого змісту: «об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації». Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 Сімейного кодексу України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Із урахуванням вказаних змін до Сімейного кодексу України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому, тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя, а до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Згідно даних державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] отримав такий 23 жовтня 2012 року (арк. спр. 22), в подальшому зареєструвавши таке право. Отже, на думку суду, набута [PERSON] під час шлюбу в порядку приватизації земельна ділянка після 12 червня 2012 року, є його особистою приватною власністю та не підлягає поділу між подружжям. В зв`язку з чим, суд відхиляє твердження [PERSON] з даного приводу. Щодо тверджень [PERSON] про те, що на спірній земельній ділянці знаходяться господарські будівлі і споруди, які належать сторонам, а тому у відповідності до приписів ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до частки осіб у таких. А якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу таких між подружжям до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди, то суд зауважує на наступному. Приписами статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Отже, лише у разі поділу житлового будинку, будівлі чи споруди між колишнім подружжям, співвласник такого має право отримати у власність відповідну частину земельної ділянки на якій вони розташований цей будинок. В даному випадку між сторонами такий поділ не здійснюється. В зв`язку з чим суд відхиляє твердження [PERSON] з даного приводу. Щодо поділу спірного автомобіля марки «WOLKSVAGEN PASSAT», вартістю 95 000 грн., то суд вважає, що оскільки поділ автомобіля є неможливим, а визначення ідеальних часток в цьому майні не вирішить спору, то врахувавши те, що [PERSON] просить такий виділити йому у приватну власність, сплативши для [PERSON] компенсацію за половину вартості такого, а остання не заперечує щодо такого варіанту поділу та грошової компенсації, для неї, то суд, вважає доцільним спірний автомобіль визнати приватною власність [PERSON] та стягнути з останнього на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 47 500,00 грн. замість її частки у праві спільної сумісної власності подружжя на такий автомобіль, що повністю відповідатиме вимогам ст. 71 СК України. Щодо поділу будівельних матеріалів використаних на будівництво господарських будівель, криниці та паркану, вартістю 87 000,00 грн, то суд також враховує те, що [PERSON] просить такі виділити йому у приватну власність, сплативши для [PERSON] грошову компенсацію за половину вартості таких, а остання не заперечує щодо такого варіанту поділу, то суд, вважає за доцільне будівельні матеріали виділити [PERSON] та стягнути з останнього на користь [PERSON] компенсацію в розмірі 43 500,00 грн. замість її частки у праві спільної сумісної власності подружжя на такі, що також повністю відповідатиме вимогам ст. 71 СК України. Вирішуючи спір щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя собаки породи «лабрадор» та поділ такої, суд виходить з наступного. [PERSON] вказує, що означена собака набута в період шлюбу з [PERSON] , а тому є їх спільною сумісною власністю. [PERSON] та її представник заперечують щодо визнання собаки спільною сумісною власністю подружжя, оскільки, як стверджує [PERSON] , собака подарована їй родичами [PERSON] . Однак, на думку суду, [PERSON] не надала жодного належного та допустимого доказу того, що собака їй була подарована. Водночас, [PERSON] не заперечувала в судовому засіданні, що дана собака з 2015 року, тобто в період шлюбу з [PERSON] , до звернення її з позовом до суду проживала в їх родині., а на даний період собака знаходиться за місцем її проживання. Як зазначалось вище конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показала лише те, що рукописний текст в договорі купівлі-продажу собаки та акті прийняття тварини були вписані покупцем тварини при придбанні такої. На думку суду, покази свідка [PERSON] не містять взагалі інформації щодо предмета доказування, не підтверджують заявлені сторонами вимоги та заперечення, при цьому сторони не обґрунтовували належність показів даного свідка, як доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. З огляду на зазначене, суд вважає, що означена собака входить в обсяг спільного нажитого майна подружжя та підлягає поділу. При вирішенні того, кому з подружжя виділити у власність собаку, суд зважає на те, що [PERSON] не претендує на собаку, а [PERSON] фактично утримує її та має прихильність до неї, то собаку породи «лабрадор» слід виділити для [PERSON] . Визначаючи вартість такої собаки суд бере до уваги вартість собаки зазначену у договорі - купівлі тварини від 04 липня 2015 року - 9 000,00 грн. та пояснення [PERSON] у судовому засіданні, зокрема, що вартість такої собаки на момент її дарування становила 9 000,00 грн. Суд зважає на те, що вказаний договір не містить дані про покупця [PERSON] чи [PERSON] , однак зазначення іншого покупця в договорі, пояснила в судовому засіданні [PERSON] , яка вказала, що разом з собакою було переданого два примірники договору про купівлю - продаж тварини вже з заповненими окремими графами в договорі. Відхиляються судом твердження [PERSON] в зустрічному позові та представника [PERSON] в судовому засіданні, проте, що вартість собаки породи «лабрадор», яка утримується [PERSON] становить 28 000,00 грн., оскільки такі не підтверджені будь - якими належними та допустимими доказами, а ґрунтуються лише на їх припущеннях, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні спору між сторонами суд не вважає за доцільне відійти від принципу рівності часток майна подружжя при його поділі, про що просила [PERSON] у позовній заяві, шляхом збільшення її частки в праві на майно, врахувавши ту обставину, що на її утриманні залишилась неповнолітня дочка сторін, а розмір аліментів, який вона одержує на дитину, недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку. Прийшовши до такого висновку суд враховує те, що згідно даних наявних в матеріалах справи довідок з місця роботи [PERSON] , на користь [PERSON] на їх дитину стягуються аліменти в розмірі достатньому для утримання останньої (арк. спр. 84, 85, 194). При цьому суд зауважує, що такі суд вважає достатніми, оскільки їх щомісячний розмір значно перевищує розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку визначений чинним законодавством на момент розгляду справи. Окрім того, згідно вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представники сторін зробили в судовому засіданні заяви про те, що ними будуть подані додатково докази про розмір витрат, які [PERSON] та [PERSON] понесли у зв`язку з розглядом справи. Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Зважаючи на зазначене, суд вважає за доцільне призначити таке засідання для вирішення питань про судові витрати у даній справі.

Outcome: partial