Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до Байбузівської сільської ради, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 2,080га, розташованої на території Байбузівської сільської ради, масив [NUMBER], право власності на яку за спадкодавцем підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 25.09.2002р., яку вона їй заповіла. Позивач в установлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено у зв'язку з тим, що у заповіті державний акт був зазначений як цінний папір, а не документ, що посвідчує право власності спадкодавця на земельну ділянку. Вказана обставина позбавила позивача оформити спадщину у нотаріальному порядку, у зв'язку з чим вона звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкову земельну ділянку. В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, а справу розглянути за її відсутності (а.с.22). Відповідач Байбузівська сільська рада Савранського району Одеської області позов визнала в повному обсязі, заперечень не має, справу просила розглянути за відсутності представника сільської ради (а.с.21). Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наданих суду доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, прийшов до наступного. [INFO] у віці 89 років померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Виконавчим комітетом Байбузівської сільської ради Савранського району Одеської області 20.06.2012р. (а.с.8). Згідно ч.ч.1, 2 ст.1220, ч.1 ст.1221 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається її спадщина; часом відкриття спадщини є день смерті особи. Таким чином, [INFO] після смерті [PERSON] була відкрита спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 2,080га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Байбузівської сільської ради, масив [NUMBER], яка належала спадкодавцеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №332 від 25.09.2002р. (а.с.11). 02.07.2004р. [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем Байбузівської сільської ради Самотей Т.М. 02.07.2004р. за реєстровим №108, згідно якого вона заповіла [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с.9). Родинні відносини спадкодавця і позивача підтверджуються довідкою Відділу РАЦС Савранського РУЮ №23/02-79 від 12.07.2011р., згідно якої позивач після одруження змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.7). Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач в установлений законом строк прийняла спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №30963564 від 06.07.2012р. (а.с.10). Згідно листа Савранської районної державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкову земельну ділянку, оскільки спадкодавець в заповіті заповів позивачу не земельну ділянку, а державний акт як цінний папір, а не документ, що посвідчує за спадкодавцем право власності (а.с.16). Також встановлено, що інших спадкоємців за законом або за заповітом, а також спадкоємців, передбачених ст.1241 ЦК України, немає (а.с.15). З огляду на зазначене, враховуючи, що згідно зі ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а також те, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а позивач в установлений законом строк прийняла спадщину після смерті [PERSON], враховуючи відсутність інших спадкоємців за законом або за заповітом, та спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, та приймаючи до уваги визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання права власності на вказану спадкову земельну ділянку за заповітом є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved