Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28 квітня 2012 року зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу мають спільну дитину - сина, [PERSON], [INFO]. З червня 2013 року припинено шлюбні відносини з відповідачем. Причиною розладу сімейних стосунків стало те, що вони з чоловіком не розуміють один одного і з цього приводу часто виникають сварки. В березні 2014 року відповідач прийшов до неї в нічний час та побив її, у зв'язку з чим вона зверталася за медичною допомогою. Вважала, що збереження сім'ї неможливе. Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має. У зв`язку з чим просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON]. В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, кожний окремо подав заяву про розгляд справи без їх участі. Позивач позов підтримала, просила суд не надавати час на примирення та відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, просив суд не надавати час на примирення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 28 квітня 2012 року виконавчим комітетом Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] про що було зроблено відповідний актовий запис № 6 (а.с.4). У шлюбі, [INFO], народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5). Судом встановлено, що сторони не проживають разом з червня 2013 року, стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин стали відсутність взаєморозуміння, взаємної підтримки та взаємне небажання зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя та малолітнього сина. Отже, вимоги позивач про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про місце проживання сина та про поділ майна подружжя не має. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки від позивача надійшла заява про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд вважає за необхідне відновити їй прізвище «[PERSON]». Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved