Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач з січня 2009 року та по січень 2012 року перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Мають спільного сина - [PERSON], [INFO]. З січня 2012 року позивач та відповідач стали проживати окремо. Дитина проживає разом із позивачкою. Спорів щодо місця проживання дитини не було. Весь цей час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував та не виявляв бажання спілкуватися з дитиною чи брати участі у її вихованні. На цей час дитина проживає разом із позивачкою, дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування дитини, а збоку позивачки не створювалося перешкод в спілкуванні з дитиною та прийманні участі батька у вихованні, викладені обставини свідчать про небажання відповідача виконувати відносно дитини батьківських обов'язків. Просить позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивачка в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. До суду подала заяву в якій просила слухати справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст.224 ЦПК України, за згодою представника позивача,суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Відділ по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності. Разом із заявою суду наданий висновок про позбавлення батьківських прав [PERSON], відповідного до якого вважається за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 11 березня 2010 року, [PERSON], [INFO], є спільною дитиною [PERSON] та [PERSON]. Згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання особи №04-19/4/3913 від 22.08.2016 року, [PERSON], 1987 р.н., разом із сином - [PERSON], 2010 р.н., зареєстровані та проживають в [ADDRESS]. Згідно із довідкою №162 від 10 серпня 2016 року, виданої дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) комбінованого типу №121 «Космос» Запорізької міської ради, Запорізької області, [PERSON] відвідує ДНЗ №121 «Космос» з 2012 року. За весь період перебування дитини в садочку батько - [PERSON] жодного разу не відвідував заклад та не цікавився вихованням дитини. Згідно з ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відділ по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надав суду висновок № 05/01-25/0230 від 27 лютого 2017 року про доцільність в інтересах малолітньої дитини позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина [PERSON], [INFO], оскільки він піклуватися і виховувати сина не виявляє бажання, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Зазначений висновок повністю узгоджується з іншими матеріалами справи та наданими суду доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, позбавлення відповідача батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов'язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя та гармонічного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що є підставою відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню в інтересах малолітньої дитини. При цьому застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно свого сина відповідно до положень ст.169 СК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial