Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15 лютого 1992 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у виконкомі Тур'я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 3. Від даного шлюбу у них народилося четверо дітей, які наданий час вже є повнолітніми. Причиною звернення до суду послужило те, що відповідач дуже часто зловживає алкогольними напоями, після чого вчиняє скандали, сварки, а також вчиняє відносно неї насильство. Вказане призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між ними, у звязку з чим вона була змушена покинути домівку, а відтак вже майже рік разом не проживають, не ведуть спільного господарства, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має, а тому просить розірвати шлюб між ними. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, попередньо подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила такі задовольнити, посилаючись на обставини позову. У судове засіданні відповідач [PERSON] також не зявився, однак подав заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 15 лютого 1992 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконкомі Тур'я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 3, про що свідчить повторне свідоцтво про шлюб серії І-ФМ № 166871, видане Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 27 лютого 2018 року (а. с. 5). Також встановлено, що від даного шлюбу у сторін народилося четверо дітей, які на даний час є повнолітніми.\~ Крім цього встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають. Неявку сторін у судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони повністю втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сімя розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, суд вважає, що шлюб між ними слід розірвати. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Тому,

Outcome: approved