Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування за законом. Позивач мотивує свої вимоги тим, що її чоловік [PERSON] помер [INFO], після його смерті відкрилась спадщина, а саме: квартира [ADDRESS], гараж [ADDRESS] та автомобіль марки HYUNDAI MATRIX, номер шасі [NUMBER], 2008 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER]. [PERSON] за життя склав заповіт, однак спадкоємці за заповітом відкликали заяви на отримання спадщини. Спадкоємцями за законом є позивач та відповідач - донька померлого від іншого шлюбу. З 2000р. [PERSON] хворів на захворювання серця, легенів та ревматоїдний артрит у зв'язку з чим у 2005 році йому була присвоєна 2 група інвалідності. З 2001 року і до моменту смерті [PERSON] його донька умисно ухилялась від обов'язку забезпечувати батька, не запропонувала своєї допомоги, не давала кошти на лікування та утримання, не приходила до лікарні та не цікавилася його станом здоров'я. Тому позивач звернулась до суду і просила усунути [PERSON] від права на спадкування за законом. До початку судового засідання представник позивача подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та розглядати справу за його відсутності. Відповідач свого права на участь у судовому засіданні не використала, про причини неявки суд не повідомила. До початку судового засідання подала до суду письмові заперечення, в яких просила розглядати справу за її відсутності та зазначила, що спілкувалася з батьком особисто та по телефону, хоча стосунки між ними були непростими. Вказала суду на те, що вона разом зі своєю матір'ю надавали батьку допомогу при госпіталізаціях, відвідували його вдома за адресою проживання та святкували його день народження. Також наголосила на тому, що приймала участь у похованні батька, зокрема виділяла кошти (а.с. 79-81). Суд, вислухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] є дружиною [PERSON] (а.с. 5). Згідно зі свідоцтвом про смерть [PERSON] помер [INFO], про що складено актовий запис №3766 (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про право власності від 30.07.2008р. квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с. 7). Згідно зі свідоцтвом на право власності від 01.02.2008р. гараж [ADDRESS] належить члену кооперативу [PERSON] на праві приватної власності (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] належить автомобіль марки HYUNDAI MATRIX, номер шасі [NUMBER], 2008 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 10). З довідки до акту огляду МСЕК вбачається, що [PERSON] був інвалідом другої групи, причина інвалідності - загальне захворювання (а.с. 11). Відповідно до виписки з історії хворого №1549 Інституту фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського [PERSON] знаходився у відділенні неспецифічних захворювань легень з 28.03.2012р. по 10.04.2012р. Клінічний діагноз:Бронхіальна астма, неконтрольований перебіг; емфізема легень; дифузний пневмосклероз; стенокардія напруги; гіпертонічна хвороба ІІ ст.; гіперплазія щитовидної залози І ст. (а.с. 52). Відповідно до виписки з історії хворого № 4296 Київської клінічної лікарні № 15 [PERSON] з 26.09.2012р. по 28.09.2012р. перебував на лікуванні з діагнозом бронхіальна астма, виразкова хвороба (а.с. 53). Згідно з випискою з історії хворого № 1038 Київської клінічної лікарні № 15 [PERSON] з 05.03.2014р. по 12.03.2014р. перебував на стаціонарному лікуванні (а.с. 54). Відповідно до виписки з історії хворого №726 Інституту фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського [PERSON] знаходився у відділенні неспецифічних захворювань легень з 06.02.2014р. по 28.02.2014р. Клінічний діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень 4 ступеня тяжкості; прогресуюча стенокардія напруги; атеросклероз аорти і коронарних артерій (а.с. 56). Згідно з консультативним висновком № 3386 ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії ім.. М.М. Амосова НАМН України» від 19.03.2014р. [PERSON] поставлено діагноз: ІБС. Стенокардія напруги. Атеросклеротичний кардіосклероз. Аортосклероз. Гіпертонічна хвороба. Хронічний обструктивний бронхіт (а.с. 57). Відповідно до довідки серії КИЕ-1 №537446 [PERSON] є інвалідом другої групи з 01.01.2000р., причина інвалідності - загальне захворювання (а.с. 14) та отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується посвідченням Серії [NUMBER] (а.с. 15). Як вбачається з інформаційної довідки №64/02-14/3/2015 від 01.09.2015р., виданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пивоваровим О.К., [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги померлого [PERSON] та мають право на спадкування в рівних частинах кожна, у зв'язку з чим видача свідоцтва про право на спадщину кожній спадкоємиці може відбуватись з урахуванням прав та інтересів іншої спадкоємиці (а.с. 17). Відповідно до додатку до договору-замовлення №4.54380К від 26.02.2015р. [PERSON] сплатила за ритуальні послуги 1722,00 грн. (а.с. 58), а також 04.03.2015р. одержала прах [PERSON] персонально, що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 59). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Частиною 5 статті 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні подібної справи, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкоємцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Під безпораднім станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавця, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом і питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну і фізичну змогу надавати таку допомогу. За змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК України лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. З огляду на викладене, правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги при можливості її надання спадкодавцю, який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу, потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця. Пунктом 4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» передбачено, що відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця. При розгляді справ цієї категорії суди нерідко постановляють рішення про усунення від спадкування спадкоємця, коли у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, ігноруючи при цьому статті 10, 60 ЦПК, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Доказами того, що спадкодавець [PERSON] потребував допомоги є наявна в матеріалах справи медична документація, з якої вбачається, що тривалий період часу він мав хвороби серця, легенів та інші захворювання. У матеріалах справи наявні довідки про те, що [PERSON] та [PERSON] є інвалідами 2 групи, а тому є непрацездатними. Це також свідчить про те, що спадкодавець об'єктивно потребував допомоги відповідача. Той факт, що [PERSON] потребував допомоги також підтверджується показами свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Разом з тим [PERSON] мала об'єктивну можливість надавати допомогу батьку підтверджується поданими письмовими запереченнями відповідача. Факт ухилення [PERSON] від обов'язку надання допомоги спадкодавцеві підтверджується показами свідків та поясненнями позивача. Зокрема, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що бачили [PERSON] лише один чи два рази приблизно 10-13 років тому і вона не надавала [PERSON] матеріальної допомоги, хоча він її потребував, оскільки жили вони лише на пенсію. Судом достовірно встановлено, що між відповідачем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] не було дружніх стосунків, як про це зазначила відповідач у своїх запереченнях. На думку суду, оцінюючи у сукупності досліджені у судовому засіданні обставини справи та зібрані докази, саме через неприязні стосунки суд вбачає умисну бездіяльність відповідача спрямовану на уникнення від обов'язку забезпечувати підтримку та надавати допомогу своєму батьку. У судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] усвідомлювала свій обов'язок щодо утримання батька, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. [PERSON] не надала доказів, які б свідчили про її намір вживати заходів спрямованих на з'ясування стану здоров'я спадкодавця, надання йому матеріальної допомоги, здійснення витрат на поховання. Після смерті [PERSON] саме [PERSON] вживала необхідних заходів та несла витрати щодо його поховання, а також як зазначила сама [PERSON] - колишня дружина спадкодавця оплатила ритуальну службу. Статтями 202, 203 СК України встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними. У п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. За наведених вище обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку, що спадкоємець першої черги [PERSON] має бути усунена від спадкування. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1217, 1222, 1224 ЦК України, та

Outcome: approved