Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що вона із [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 15 лютого 1977 року, однак з 1995 року між ними припинені фактичні шлюбні стосунки у зв'язку із різними поглядами на життя, на даний час сторони проживають окремо. Позивач переконана, що подальше сімейне життя та збереження шлюбу з відповідачем неможливе, на примирення не згодна. Від спільного подружнього життя сторони дітей не мають.Також після розірвання шлюбу позивач просила залишити їй прізвище «[PERSON]. У підготовче засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у підготовче засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, а також вказав, що проти позову не заперечує. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які містяться в матеріалах справи як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У ч. 4 ст. 206 ЦПК України зазначається, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 15 лютого 1977 року Бараниківською сільською радою Кремінського району Ворошиловградської області, актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 5). Від цього шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних відносин чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Із позовної заяви судом встановлено, що з 1995 року між подружжям припинені фактичні шлюбні стосунки, у зв'язку із різними поглядами на життя та на даний час сторони проживають окремо. Позивач переконана, що подальше сімейне життя та збереження шлюбу з відповідачем неможливе, на примирення вона не згодна. Від цього шлюбу сторони дітей не мають. Відповідачем до суду не надано доказів, які спростовують доводи позивача, також не надано доказів, які підтверджують можливість подальшого спільного життя подружжя та збереження їх шлюбу. В той же час, у наданій суду заяві відповідач також наполягає на розірванні шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У ч. 3 ст. 105 СК України зазначається, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Оскільки судом встановлено, що дана родина розпалася, позивач наполягає на розлученні, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та розірвати шлюб між ними. Згідно з ч. 4 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за можливе залишити позивачу після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved