Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що нею та відповідачем було укладено шлюб 28.09.2007р., від якого у них є спільна дитина - [PERSON], [INFO]. З 2009р. позивачка сама займається вихованням спільної дитини, а відповідач інколи лише приділяв увагу та виявляв за нею турботу, а з 2010р. позивач та відповідач не ведусь спільного господарства та не проживають разом. 24.07.2010р. відповідача було затримано за підозрою у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 146, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 156, ч. 2 ст. 186 КК України. Вироком Подільського районного суду м. Києва від 23.02.2015р. [PERSON] було засуджено до 4 років 3 місяців позбавлення волі. За вказаних обставин позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], який було задоволено 30.11.2012р., а відповідний шлюб між сторонами розірвано. З початку 2015р. відповідача було звільнено з місць позбавлення волі, проте жодного разу з того часу він не приділяв увагу дитині, не цікавився його долею. Крім того, відповідач зловживає спиртними напоями, а матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Як стверджує позивач, жодних перешкод у спілкування колишнього чоловіка та їхньої спільної дитини вона не чинила. Відповідачеві достеменно було відоме місце проживання дитини, однак інтересу до нього відповідач не виявляв. Відтак, позивач була змушена звернутись до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. До початку судового засідання позивач подала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та розглянути справу без її участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 64). Відповідач своє право на участь в судовому засіданні не використав про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 41, 53, 54, 55, 56). Повідомлення про причини неявки до суду від відповідача не надходило. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене, суд 05.07.16р. постановив ухвалу про заочний розгляд справи. До початку судового засідання представник Служби у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації подала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та розглянути справу без її участі (а.с. 57). До початку судового засідання прокурор Київської місцевої прокуратури №7 подала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та розглянути справу без її участі (а.с. 63). Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази встановив наступне. Від спільного життя сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Згідно характеристик [PERSON], які видані гімназією № 257 «Синьоозерна», відповідач свого сина не відвідував, не брав участь у витратах під час учбового прцесу, батьківські збори не відвідував, а долею дитина, її вихованням та утриманням піклується виключно мати - [PERSON] (а.с. 17, 18). Відповідач проживає окремо та добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. [PERSON] займає посаду лікаря стоматолога-ортодонта Стоматологічного медичного центру Національного медичного університету імені О.О.Богомольця, що підтверджується характеристикою, виданою за місцем роботи (а.с. 11). Крім того, згідно вироку суду 23.02.2015р. відповідача за вчинення ряду злочинів було визнано винним та призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі (а.с. 14). Також, як вбачається з відповідей на адвокатські запити, надані Відділом освіти Подільської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с. 19), Службою у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с. 20), Прокуратурою Подільського району м. Києва (а.с. 22, 23), Подільським РУ ГУ МВС України в м. Києві (а.с. 24, 25), будь-яких заяв/скарг від відповідача про чинення з боку позивача перешкод у його спілкуванні з [PERSON] до вказаних вище органів не надходило. А з відповіді на адвокатський запит, наданій Подільським районним центром зайнятості від 02.02.2016р. вбачається, що станом на 01.02.2016р. [PERSON] на обліку в центрі зайнятості не перебуває, з питань працевлаштування не звертався (а.с. 26). Згідно висновку Органу опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 05.04.2016р. № 106-2079, позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його сина - [PERSON], комісією вважається доцільним, з огляду на те, що батько з дитиною не спілкується, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться життям та здоров'ям сина, не приймає участі у вихованні, а зустрічі з батьком будуть мати негативний вплив на психоемоційний стан дитини (а.с. 58-59). Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно з ч.1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки або особи , які їх замінюють мають прав і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитиною. Судом встановлено, що жодних з покладених законом на батьків обов'язків відповідач не виконує, не спілкується з донькою, не приймає участі у її вихованні та матеріально не підтримує. Як зазначила позивач, у відповідача є інша сім'я. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, все вищенаведене свідчить про те , що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків , а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення аліментів, то вона також підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного Кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання його дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а тому, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 10.05.2016р. Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. Разом з цим, суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи вищевказані обставини справи, суд, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, прийшов до висновку про можливість стягнення аліментів у розмірі 1/5 частки від заробітної плати та всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст. 164, 165, 180-183, 185, 191 СК України, Закону України «Про охорону дитину»,

Outcome: approved