Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 09 лютого 1991 року зареєструвала шлюб з [PERSON] В період шлюбу 29 липня 2014 року [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. Вартість придбаного будинку склала 61430 грн., що станом на час придбання будинку відповідало еквіваленту 11550 доларів США. Частина грошей, витрачених на придбання спірного будинку належала їй особисто та була отримана від продажу належної їй та її батькові однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. Між нею та батьком була домовленість, що вони продають належну їм на праві спільної власності квартиру, а отримані гроші вкладають у придбання спірного житлового будинку. Квартира була ними продана за 42040 грн., що на той час складало еквівалент 8000 доларів США. Таким чином, 2/3 частин спірного будинку було придбано за рахунок її особистих коштів. В 2010-2011 роках шлюбні відносини між нею та відповідачем були фактично припинені. 12 квітня 2016 року з постанови державного виконавця вона дізналася про призначення оцінки спірного будинку за виконавчим провадженням про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в сумі 154264, 24 грн. за договором позики, укладеного [PERSON] в 2012 році, вже після припинення між ними шлюбних відносин. 25 березня 2016 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна - спірного будинку. Виконавець повідомив, що оцінка будинку призначена для його подальшого продажу на публічних торгах. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визнати за нею право особистої приватної власності на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] та виключити це майно з акту опису та арешту майна від 25 березня 201 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. При цьому пояснила, що 2/3 вартості спірного житлового будинку було сплачено за рахунок її особистих коштів, отриманих від продажу квартири в м. Харкові, яка належала на праві спільної сумісної власності їй та її батькові. У неї з батьком існувала домовленість, що гроші, отримані від продажу квартири, в тому числі належної батькові частки, вони вкладають у придбання спірного будинку, а батько проживає разом з ними. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, посилаючись на те, що між ним та позивачкою існувала усна домовленість, що у разі поділу майна, останній належить 2/3 частини спірного будинку, оскільки позивачкою були надані особисті кошти на придбання будинку в сумі еквівалентній 8000 доларів США. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що саме за грошові кошти від продажу квартири був придбаний спірний житловий будинок. Так, квартира була продана 17 червня 2004 року, а будинок придбаний 25 липня 2004 року. Між укладанням угод пройшов досить тривалий час, що спростовує доводи позивача про використання грошових коштів від продажу квартири на придбання житлового будинку. Крім того, квартира належала на праві спільної сумісної власності позивачці та її батькові. Доказів, що грошові кошти, отримані батьком від продажу квартири були витрачені саме на придбання спірного будинку матеріали справи не містять. Що стосується доводів позивача про те, що батько після продажу кватири проживав разом з ними, то вони спростовуються наданою позивачем довідкою з місця проживання. Представник Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області, належним чином повідомлений, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Відповідно до ст.ст. 11,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як зі зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. По справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 серпня 2014 року. Рішення набрало законної сили 18 серпня 2014 року. Під час шлюбу, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 17 червня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А., р. № 2588, [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] належну їм на праві приватної спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS]. Продаж квартири вчинено за 42040 грн. Вказана квартира належала [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Відділом приватизації [NUMBER], у КП «Харківське міське БТІ» 15 червня 2004 року. 29 липня 2004 року, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Рєзнік А.О., р. №1334., [PERSON] було придбано у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], право власності зареєстровано за [PERSON] Продаж вчинено за 61430 грн. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до п.23 Постанови № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Під час розгляду справи позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що частина спірного майна була придбана нею за кошти, які належали їй особисто, зокрема, що грошові кошти, отримані від продажу належної їй квартири були витрачені саме на придбання спірного житлового будинку. При цьому суд враховує, що після продажу квартири в м. Харкові та придбанням житлового будинку у с. Темнівка Харківського району Харківської області минув певний час, квартира [ADDRESS] належала позивачу та її батькові [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а матеріали справи не містять доказів того, що грошові кошти, отримані [PERSON] від продажу квартири були подаровані позивачу та в подальшому витрачені позивачем на придбання будинку. Як вбачається із договору купівлі-продажу квартири, [PERSON] лише доручив позивачу отримати належні йому грошові кошти. Що стосується доводів позивача про проживання [PERSON] у спірному житловому будинку після продажу квартири, то вони спростовуються довідкою виконаного комітету Лізогубівської сільської ради Харківського району Харківської області № 282 від 20 квітня 2016 року, згідно якої у житловому будинку [ADDRESS] проживали та були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Інших осіб, що значаться зареєстрованими у цьому житловому будинку, немає. Під час розгляду справи судом сторонам було роз'яснено порядок подання доказів відповідно до ст. 131 ЦПК України, проте позивачем до початку розгляду справи по суті таких доказів подано не було. З огляду на наведене, суд вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки куплена за їх спільні кошти. Судом також встановлено, що у Харківському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області перебуває виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 154264,27 грн. 25 березня 2016 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] Враховуючи, що підстави для визнання за позивачем права особистої приватної власності на 2/3 частини спірного житлового будинку відсутні, питання щодо поділу майна подружжя не вирішувалося, вище зазначене майно не підлягає виключенню з акту опису та арешту майна. З огляду на те, що судом відмовлено в задоволенні позову, судові витрати суд відносить за рахунок позивача.

Outcome: dismissed