Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом про розподіл майна подружжя. В судовому засіданні підтримуючи позовні вимоги [PERSON] вказувала, що вона перебувала в шлюбі з [PERSON] з 14.10.1986 року до 30.03.1999 року. За час шлюбу вони нажили майно: жилий будинок з господарчими та побутовими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. Правовстановлюючий документ, Свідоцтво про право власності на будинок, виданий на імя відповідача. Після розірвання шлюбу відповідач фактично розділив будинок, і вони стали проживати та користуватися кожен своєю частиною будинку. На даний час вона бажає узаконити своє право власності на частину будинку, в звязку з цим просить визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного будинковолодіння: виділивши їй квартиру № 1 по 1 варіанту (додаток 4, червоний колір) розподілу житлового будинку, господарських будівель та споруд висновку №108/109/110 від 31 березня 2014 року судової будівельно-технічної експертизи, а відповідачу [PERSON] виділити квартиру № 2 по 1 варіанту (додаток 4, зелений колір) по вказаному висновку експертизи. Крім того, просила виділити їй в користування частину земельної ділянки, як визначено експертом, зважаючи на порядок користування, який існує вже тривалий час. Відповідач [PERSON] не заперечував проти заявленого позову. Суду пояснив, що насправді будинок вони набули в період шлюбу, і він не заперечує, щоб його розділити з бувшою дружиною по варіанту, який запропонований експертом, і який просить позивачка. Не заперечує, щоб позивачка користувалася частиною земельної ділянки, яка є його власністю біля частини будинку який їй буде належати. Однак юридично оформити право власності на частину земельної ділянки він не має можливості через важкий матеріальний стан та свій стан здоровя. Заслухавши сторони , дослідивши письмові докази по справі суд встановив. [PERSON] та [PERSON] з 14.10.1986 року до 30.03.1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 20,21). В період шлюбу подружжя, сторони по справі набули житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS]. Вказане будинковолодіння належить на підставі Свідоцтва про право особистої власності на будівлю №12, видане відділом комунального господарства виконавчого комітету Миргородської міської ради, на підставі рішення виконкому №48 від 17.02.1993 року на імя [PERSON] та зареєстроване ДКП «Миргородтехінвентаризація» в реєстровій книзі №40 за реєстровим №419 (а.с.43). Судовою будівельно-технічною експертизою розподілу житлового будинку, господарських будівель та споруд №108/109/110 від 31 березня 2014 року запропоновано по 1 варіанту виділити позивачу квартиру № 1 по 1 варіанту (додаток 4, червоний колір) висновку, а відповідачу [PERSON] виділити квартиру № 2 по 1 варіанту (додаток 4, зелений колір), по вказаному висновку експертизи (а.с.63-77,89) з яким погодилися сторони в судовому засіданні. Рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради №470 від 18 червня 2014 року надано дозвіл [PERSON] та [PERSON] на реконструкцію одноквартирного житлового будинку під двоквартирний житловий будинок за адресою [ADDRESS], за умови дотримання рішення суду про розподіл житлового будинку(а.с.11). Оскільки спільне майно подружжя набуте в 1993 році, підлягає застосуванню матеріальне право, яке діяло на час набуття власності подружжям. Згідно з ст. 22 КпШС України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Стаття 28 КпШС України передбачає, що в разі поділу майна, яка є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ст. 29 КпШС України поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю виданого на підставі рішення виконкому Миргородської міської ради №751 від 23липня 2003 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0984 га на [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, отже вказана земельна ділянка не є спільною власністю подружжя (а.с.47). Висновком судової будівельно-технічної експертизи №108/109/110 від 31 березня 2014 року запропоновано порядок користування земельною ділянкою площею 0,0984 га, що належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю [NUMBER] від 24.09.2003 року, виділивши [PERSON] в користування по варіанту № 1 порядку користування земельною ділянкою (додаток № 5) земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] площею 492 кв. м., що відповідає частці ? в тому числі: земельну ділянку особистого користування - 470 кв. м., яку зображено на плані червоним кольором; [PERSON] виділити в користування земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] площею 492 кв. м., що відповідає частці ?, в тому числі: земельну ділянку особистого користування - 470 кв. м., що зображено на плані зеленим кольором (а.с.90). З вказаною пропозицією експерта сторони погодилися в судовому засіданні. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб(не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Проаналізувавши пояснення сторін та письмові докази по справі, суд вважає визнання позову відповідачем [PERSON] . про реальний розподіл будинковолодіння розташованого за адресою [ADDRESS] та визначення порядку користування земельною ділянкою, що належить на праві власності [PERSON], без позбавлення його права власності на це майно, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, тому позови підлягають до задоволення. [PERSON] згідно рішення суду виділено майна на суму 145782 грн., що підлягало оплаті судовим збором в сумі 1457 грн. 82 коп. при зверненні до суду. При зверненні до суду позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 500 грн. 05 коп., отже недоплачену суму судового збору 957 грн.77 коп. (1457,82-500,05) необхідно стягнути з позивача на користь держави.

Outcome: approved