Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до ПАТ «СК «Дніпроінмед» та [PERSON] у якому просить суд стягнути з страхової компанії 15\~180,00 грн. страхового відшкодування, 6\~425,89 грн. інфляційних витрат, 401,75 грн. 3% річних, 6\~600,18 грн. пені, а також просить стягнути в її користь з [PERSON] 1\~000,00 грн. матеріальної шкоди (франшиза). Свої вимоги мотивує тим, що 02.12.2012 року у с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області на території підземного паркінгу «ТРЦ «Кінг [PERSON] Леополіс» відбулася ДТП за участі автомобілів [NUMBER] під керуванням [PERSON], «Лексус» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Шевроле Лачетті» д.н.з. [NUMBER], який станом на час пригоди був припаркований. Відповідно до постанови слідчого міліції від 05.03.2013 року винуватцем ДТП є [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була забезпечена в ПрАТ «СК «Дніпроінмед», в якому визначений ліміт відповідальності страховика в сумі 50 000,00 грн. та встановлена франшиза 1 000,00 грн., тому вважає, що страхова компанія зобовязана відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником. 18.08.2014 року позивач звернулася до ПАТ «СК «Дніпроінмед» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак станом на даний час така виплата не проведена, жодних відповідей із страхової компанії також не надходило. Вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], який належить позивачу становить 15 180,00 грн. Оскільки, станом на день подання заяви грошове зобовязання по виплаті страхового відшкодування не виконане, вважає, що боржник, а саме страхова компанія, окрім суми страхового відшкодування, зобовязана сплатити позивачу 6\~425,89 грн. інфляційних втрат, 3% річних за весь час прострочення у розмірі 401,75 грн., пеню у розмірі 6\~600,18 грн., а також просить стягнути в її користь з відповідача [PERSON] 1\~000,00 грн. матеріальної шкоди (франшиза). Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання зявились, позовні вимоги підтримали та позов просили задовольнити з підстав викладених у ньому. Представник відповідача ПАТ «СК «Дніпроінмед» у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, проте через канцелярію суду подав заперечення на позовну заяву, в яких у задоволенні позову просить відмовити, оскільки позивач звернулась у страхову компанію після спливу строку, за якого у страховика присутній обовязок сплатити страхове відшкодування. [PERSON] того вказує, що позивача не визнано потерпілою від зазначеної вище ДТП, також вона не є власником автомобіля, якому було спричинено технічні пошкодження, а тому не має права на отримання страхової виплати, яку просить у позовній заяві. Також зазначає, що відповідача [PERSON] не було визнано винним у вчиненні ДТП, а тому відсутні підстави для звернення до страхової компанії із позовом про відшкодування шкоди спричиненої у дорожньо-транспортній пригоді, як до страховика цивільно правової відповідальності останнього. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, обґрунтованих клопотань про відкладення такого, суду не надав, в силу положень ст. 169 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Із постанови слідчого СВ Пустомитівського РВ ГУ МВС України від 05.03.2013 року вбачається, що 02.12.2012 року на території підземного паркінгу «ТРЦ «Кінг [PERSON] Леополіс», що у с. Сокільники по вул. Стрийська, 30, Пустомитівського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Шевроле Лачетті» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] в ході проведеної перевірки було встановлено, що причиною ДТП стало порушення водієм [PERSON] вимог п.1.13 дорожньої розмітки ПДР України, що проявилось у ненаданні переваги в русі автомобілю, що рухався по перехрещуваній дорозі. У діях [PERSON] вбачаються ознаки адмінправопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, а у звязку із тим, що ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України відсутні, кримінальне провадження стосовно останнього закрито. Суд, дослідив долучені до матеріалів протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.12.2012 року, схему до протоколу огляду ДТП, а також пояснення [PERSON], згідно яких останній 02.12.2012 року близько 18 год. 30 хв. рухався зі швидкістю 3-5 км/год. на автомобілі [NUMBER], в потоці автомобілів дотримуючись дистанції 15-20 м по головній дорозі до виїзду з території підземного паркінгу «ТРЦ «Кінг [PERSON] Леополіс», що у с. Сокільники по вул. Стрийська, 30, Пустомитівського району Львівської області. В той час побачив, що з правого боку, по другорядній дорозі, позначеній розміткою, яка зобовязує надати перевагу в русі автомобілю, який рухається по головній дорозі, рухається автомобіль [NUMBER], зі швидкість приблизно 30-40 км/год. [PERSON] зрозумівши, що водій автомобіля «Шевроле Авео» не має наміру його пропустити, зупинив власний автомобіль, однак уникнути зіткнення не вдалося і автомобіль «Шевроле Авео» своєю лівою частиною здійснив зіткнення із переднім бампером автомобіля «Лексус», від чого його занесло і він зіткнувся з припаркованим автомобілем «Шевроле Лачетті». Також суд дослідив пояснення [PERSON], який зазначив, що залишив автомобіль [NUMBER], на території підземного паркінгу «ТРЦ «Кінг [PERSON] Леополіс», що у с. Сокільники по вул. Стрийська, 30, Пустомитівського району Львівської області. Коли повернувся до автомобіля, то побачив, що водій автомобіля «Шевроле Авео» здійснив зіткнення з його автомобілем, тобто внаслідок чого пошкодив задній бампер та кришку багажника автомобіля «Шевроле Лачетті». Зазначив, що свідком події він не був, інших свідків у його автомобілі також не було. Із пояснень [PERSON] вбачається, що 03.12.2012 року близько 18 год. 25 хв. була пасажиром автомобіля «Шевроле Авео» під керуванням [PERSON], який рухався до виїзду з території підземного паркінгу «ТРЦ «Кінг [PERSON] Леополіс», що у с. Сокільники по вул. Стрийська, 30, Пустомитівського району Львівської області. На території паркінгу, під час виконання маневру повороту праворуч для виїзду на головну дорогу із другорядної, водій автомобіля у якому вона знаходилась пригальмував, а після цього почав повертати, однак, знаходячись на головній дорозі, будучи майже паралельно до неї, [PERSON] відчула сильний удар, як пізніше виявилось, від автомобіля «Лексус», білого кольору, у ліву частину автомобіля, в якому знаходилась, зокрема у частину заднього лівого колеса. Від вказаного удару автомобіль «Шевроле Авео» розвернуло і він зіткнувся правою задньою частиною припаркованого автомобіля. Також зазначила, що під час виїзду із другорядної на головну дорогу автомобіля «Лексус» видно не було. Відтак, беручи до уваги наведені вище документи, які засвідчують факт вчинення ДТП, а також пояснення осіб, які мали відношення або були безпосередніми учасниками цього ДТП, суд прийшов до переконання, що винним у скоєнні вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди є відповідач у справі [PERSON] Оскільки стороною позивача не представлено, а відповідач [PERSON] у судові засідання не зявився жодного разу, то судом, на задоволення клопотання представника позивача, було постановлено ухвалу про витребування у відповідача ПАТ «СК «Дніпроінмед» належним чином завірену копію полісу цивільно-правової відповідальності [PERSON] № АВ/4635011. У звязку із невиконанням вимог зазначеної ухвали, копію такої страховій компанії було неодноразово (тричі) скеровано, проте від страховика на адресу суду повернувся лист із повідомленням про те, після оформлення, страховий поліс наявний лише у страхувальника, а відтак у них відсутня можливість надати суду засвідчену копію вказаного полісу. Однак, факт того, що відповідач [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність як власник наземних транспортних засобів у ПАТ «СК «Дніпроінмед», визнана останнім у своїх запереченнях на позовну заяву, а тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. З наведеного випливає висновок, що за вказаних обставин настав страховий випадок, яким згідно ст. 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВСС614734 вбачається, що позивач, [PERSON] є власником транспортного засобу «Шевроле Лачетті» д.н.з. [NUMBER], тобто автомобіля, який перебуваючи у законному володінні [PERSON] отримав пошкодження у результаті вказаного вище ДТП, винуватим у скоєнні якого судом встановлено відповідача [PERSON] Відповідно до п.1.3 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілими є фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. На підставі наведеного суд прийшов до переконання, що позивач, [PERSON], будучи власником транспортного засобу, який пошкоджено в результаті ДТП, є потерпілою особою в розумінні ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому, покликання страхової компанії про те, що позивач не має права на отримання страхового відшкодування у звязку із настанням вказаної вище ДТП є безпідставними. Відтак, позивач звернулась до ПАТ «СК «Дніпроінмед», як до страховика цивільно-правової відповідальності [PERSON], із заявою від 18.08.2014 року, яку страхова компанія, згідно відмітки на рекомендованому повідомленні про вручення поштової кореспонденції отримала 27.08.2014 року, з вимогою виплатити страхове відшкодування пошкодженого у результаті ДТП, яке мало місце 02.12.2012 року, її автомобіля [NUMBER]. Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно ст. 37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. Як на ще одну причину для відмови в задоволенні позову страхова компанія у своїх запереченнях на позовну заяву посилається на те, що ДТП мало місце 02.12.2012 року, а позивач звернулась із заявою від 18.08.2014 року про виплату страхового відшкодування, тобто зі спливом передбачених законом строків під час яких у страховика наявний обовязок сплатити розмір страхового відшкодування при настанні страхового випадку. Проте із зазначеним висновком погодитись не можна виходячи з Постанови Вищого господарського суду України від 07.10.2014 року у справі № 910/9494/14, де зазначено наступне. За змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Статтею 991 ЦК України та статтею 26 ЗУ «Про страхування» передбачено підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, зокрема, у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Згідно з п.5 ч.1 ст. 989 ЦК України на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. У п.2 оглядового листа Вищого господарського суду України від 14.01.2014 року № 01-06/15/2014 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з правовідносин страхування» зазначено, що зі змісту п.5 ч.1 ст.989, ст. 991 ЦК України та ст. 26 ЗУ «Про страхування» вбачається, що для вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування правове значення має факт повідомлення страховика про настання страхового випадку в строк, який дає страховику можливість дослідити обставини випадку і дійти висновку про визнання його страховим випадком чи про відмову в цьому. Страховик отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування за договором майнового страхування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Таке право страховика, враховуючи висновок, наведений у рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване шляхом подання відповідного позову до суду. Правова позиція з вказаного питання викладена в постанові Верховного Суду України від 28.08.2012 року № 3-38гс12 у справі № 23/279. За таких обставин, посилання відповідача на приписи п. 37.1.4 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з яким неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування за цим Законом, є безпідставним. Окрім того, у Постанові №6-284цс15 від 16.09.2015 року Верховний Суд України прийшов до висновку про те, що обов'язок особи повідомити страховика про настання ДТП установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку настання страхового випадку та вина відповідача [PERSON] у скоєнні ДТП встановлена у рішенні суду. Тому сам по собі факт неповідомлення позивачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення про відмову з цієї підстави у задоволенні позову, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків. До спірних правовідносин слід застосовувати загальні строки позовної давності передбачені ст. 257 ЦК України, які позивачем не пропущено, оскільки ДТП мало місце у 2012 році, у 2014 році позивач звернулась до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, а у 2015 році із позовом в суд. Згідно ст. 34 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку розмір заподіяної шкоди визначається аварійним комісаром або експертом. Позивач, як на доказ заподіяних їй збитків шляхом пошкодження автомобіля, посилається на [PERSON] акт від 17.09.2015 року виконаний ФОП [PERSON] В судовому засіданні сторонам було розяснено їх процесуальні права учасників судового процесу передбачені ст. 27 ЦПК України, в тому числі щодо призначення експертизи. Відтак, беручи до уваги наведене вище, а також те, що поданий позивачем [PERSON] акт від 17.09.2015 року не є належним доказом розміру страхового відшкодування, яке зобовязана виплати страхова компанія позивачу, а також те, що ні позивач ні її представник не скористались правом заявити клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи для визначення розміру шкоди заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля [NUMBER] при ДТП, яке мало місце 02.12.2012 року, та винуватим у настанні якого судом встановлено відповідача [PERSON], суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку із недоведеністю таких.

Outcome: dismissed