Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.05.2019 року. Згідно вказаного договору купівлі-продажу продавець зобов`язується знятись з реєстрації особисто та з іншими особами, які проживають в будинку до 17 червня 2019 року. Продавець будинку - [PERSON] зобов`язання за договором купівлі-продажу житлового будинку від 17.05.2019 року виконала та знялась з реєстрації у вказаному домоволодінні, однак у будинку по даний час зареєстрований - [PERSON] Вказує, що не знайома з відповідачем, він ніколи не був членом її сім`ї, добровільно знятись з реєстрації останній не бажає, факт реєстрації відповідача в належному їй будинку обмежує її право власності. На підставі викладеного просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: [ADDRESS] . 29.08.2019 року представником третьої особи подана заява, згідно якої зазначає, що повноваження у сфері реєстрації місця проживання фізичних осіб передано з 04.04.2016 року до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. На підставі викладеного вважає, що Черкаський районний відділ Управління державної міграційної служби України в Черкаській області є не належною стороною у справі. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 15.08.2019 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювався на адресу реєстрації його місця проживання. Відповідач у визначений судом термін відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав. Дослідивши надані позивачем в підтвердження позовних вимог письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.05.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №4290 [PERSON] , [INFO] є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності №167052786 від 17.05.2019 року. Згідно довідки виконавчого комітету Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області №2694 від 19.07.2019 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1983 р.н., [PERSON] , 1988 р.н. Голова сім`ї - [PERSON] . Відповідно до п.8 договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.05.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №4290 продавець - [PERSON] зобов`язується знятись з реєстрації особисто та з іншими особами, які проживають у будинку до 17 червня 2019 року. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод №11, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім`ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст.386,391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] , зареєстрований, але фактично не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно умов договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.05.2019 року [PERSON] мав добровільно знятись з реєстрації за вказаною адресою до 17.06.2019 року, однак останній по даний час у цій частині умови договору не виконав. Реєстрація відповідача в означеному будинку створює перешкоди у праві користування та розпоряджання своїм майном власнику будинку, що обмежує право власності позивача. Будь-яких цивільно-правових угод з власником будинку, які давали б право відповідачу користуватися жилим приміщенням у ньому, відповідач не укладав. На підставі вище вказаних обставин, суд вважає, що [PERSON] має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщення в будинку по: [ADDRESS] . Суд вирішує судовові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, однак позивач не просила стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір. На підставі ст. ст. 317, 386, 391, 405 ЦК України, ст.71 ЖК України,

Outcome: approved