Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Буського районного суду Львівської області із заявою про видачу обмежувального припису щодо свого колишнього чоловіка [PERSON] , в обгрунтування якої зазначає, що останній систематично приходить до неї за місцем її проживання та місцем праці, вчиняє скандали, тероризує, шантажує її по телефону, вчиняє відносно неї психологічне насильство, ображає її нецензурними словами. Мали місце випадки застосування фізичного насильства до її теперішнього чоловіка на очах дітей. Крім того, вчинив аналогічне психологічне насильство щодо її матері, внаслідок чого був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Звертає увагу, що її неодноразові звертання до правоохоронних органів не дали бажаного результату, оскільки отримала відповіді, що у зв`язку із відсутністю в матеріалах перевірки ознак адміністративного чи кримінального правопорушення подальшу перевірку припинено, матеріали скеровано до архіву. Таким чином, вважає що є особою, яка зазнала домашнього насильства. Як наслідок просить видати обмежувальний припис у вигляді заборони [PERSON] приходити до її місця проживання та місця праці. Заборонити [PERSON] вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб , вказаний припис просить видати строком на шість місяців. В судовому засіданні, заявниця [PERSON] та її представник адвокат Дмитрович Н.В. вимоги заяви підтримали та наполягали на задоволенні заяви. Представник заінтересованої особи адвокат Волошин С.В. щодо вимог заяви заперечив. Вважає, що подана заява є безпідставною, викладене в заяві є нічим іншим, як художнім вимислом осіб, що подали заяву. Додані до заяви додатки є набором документів, що ніяк не доводять твердження заявників про вчинення [PERSON] будь якого із видів домашнього насильства щодо [PERSON] . А звернення [PERSON] із заявою до поліції про ніби то вчинення [PERSON] якихось протиправних дій стосовно її теперішнього чоловіка є взагалі верхом цинізму. Так як, [PERSON] , який прийшов провідати своїх дітей за їхнім місцем проживання по [ADDRESS] , було завдано тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння - проникаючу рану грудної клітки. Тілесні ушкодження заподіяно в результаті нанесення удару ножем в грудну клітку ззаду (зі спини) так званим чоловіком заявниці [PERSON] щодо дій [PERSON] , то такі кваліфіковано, як правопорушення і обвинувальний акт щодо останнього скеровано на розгляд суду. Про те, що і в даному випадку з боку [PERSON] не було порушено законодавство свідчить лист, отриманий [PERSON] від поліції, копію якого заявниця долучила до заяви про видачу обмежувального припису. Тобто на усі звернення заявниці з надуманими скаргами на дії [PERSON] до поліції, після ретельної перевірки працівники поліції відповідали, що в діях [PERSON] ознак вчинення правопорушень виявлено не було. І отримавши такі відповіді, [PERSON] погоджувалась із ними, бо жодного разу не оскаржувала. Тому, просять відмовити в задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] . Заслухавши заявника, представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Шлюб між заявницею [PERSON] та [PERSON] розірвано, що вбачається із копії судового рішення, долученого до матеріалів справи. Заявниця вказує, що проживає за адресою [ADDRESS] у квартирі разом з двома дітьми, однак належність їй даного житла нічим не доведено. Заявниця вказує, що потерпає систематично від домашнього насильства з сторони колишнього чоловіка вже протягом тривалого часу. [PERSON] приходить до неї за місцем її проживання, гримає в двері з вимогою відчинити, вчиняє скандали, тероризує, шантажує її по телефону. Під час розгляду справи судом було встановлено, заінтересована особа [PERSON] приходив на роботу до заявниці, однак безпосередньо її в цей день не було, а прихід колишнього чоловіка повідомили співробітники. Щодо телефонних дзвінків від [PERSON] до [PERSON] доказів також суду не представлено. Доказів, що доводять вчинення [PERSON] по відношенню до заявниці домашнього насильства, а саме постанови про притягнення останнього до адміністративної відповідальності заявником суду не надано. Крім того відсутні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці за вищевикладених обставин, а також у зв`язку із недоведеністю можливого виникнення ризиків настання тяжких наслідків для заявниці у подальшому. Так, згідно з положеннями\~ст.350-1 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~(п.1 ч.1\~ст. 350-2 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 350-6 ЦПК України\~розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~або\~Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Згідно зі\~ст. 2 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~предметом регулювання є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на подружжя; колишнє подружжя; та ін. Державна політика у сфері запобігання та протидії домашньому насильству спрямована на забезпечення комплексного інтегрованого підходу до подолання домашнього насильства, надання всебічної допомоги постраждалим особам та утвердження ненасильницького характеру приватних стосунків. Основними напрямами реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству є: 1) запобігання домашньому насильству; 2) ефективне реагування на факти домашнього насильства шляхом запровадження механізму взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 3) надання допомоги та захисту постраждалим особам, забезпечення відшкодування шкоди, завданої домашнім насильством; 4) належне розслідування фактів домашнього насильства, притягнення кривдників до передбаченої законом відповідальності та зміна їхньої поведінки (ст. 5 цього Закону). В порядку визначному\~ст. 26 цього Закону\~право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених ч. 1 цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з ч. 4 цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Дослідивши надані докази, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у видачі обмежувального припису, оскільки заявниця не надала належних і допустимих доказів, які б підтвердили наявність підстав для застосування обмежувального припису. Відповідно до ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed