Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що з 03 вересня 2005 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. 31 серпня 2016 року [PERSON] подарувала їй та відповідачу у рівних частках кожному по ? частці квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування квартири, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сіверіною О.В., реєстровий № 929. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2013 року шлюб між сторонами розірвано. 12 вересня 2014 року позивачка уклала шлюб з іншим чоловіком та змінила прізвище на «[PERSON]». Після розірвання шлюбу відповідач почав створювати їй перешкоди у користуванні квартирою, без її згоди змінив замки на дверях квартири, ключі від нових замків відмовляється їй надавати, без її згоди вселив квартиронаймачів, які користуються квартирою, а плату за користування квартирою привласнює собі, тим самим перешкоджає їй у здійсненні права володіння та користування її часткою квартири. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, проте присутній в судовому засіданні її представник [PERSON], що діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в позові, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом надання оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» № 242 від 22 грудня 2016 року, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та письмових заперечень проти позову не надав. Враховуючи умови ст. 224 ЦПК України, судом, за згодою представника позивача, розглянуто справу в заочному порядку. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Як вбачається з договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Сіверіною Оленою Володимирівно., зареєстрованого в реєстрі за № 929, [PERSON] безоплатно передала у власність - подарувала, а [PERSON], [PERSON] прийняли у власність, у рівних частках кожний, по ? (одній другій) частці квартири [ADDRESS] що також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 76111173 від 16 грудня 2016 року. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2013 року шлюб між сторонами розірвано. [PERSON] 12 вересня 2014 року зареєструвала шлюб з [PERSON], та після укладення шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 12.09.2014 року, запис акту про укладення шлюбу Е 165/2014. Як вбачається з матеріалу перевірки № 6999 за фактом сварки за адресою: [ADDRESS] встановлено, що 22 травня 2016 року до Фрунзенського відділення Індустріального відділу ГУ НП в Харківській області надійшло повідомлення від оператора «102», що за адресою: [ADDRESS] відбувається конфлікт між бувшим чоловіком та дружиною, які не можуть вирішити квартирне питання. [PERSON] та [PERSON] надали з цього приводу письмові пояснення, від написання будь яких заяв відмовились. Працівниками поліції було роз'яснено, що дане питання необхідно вирішувати в суді, так як це відноситься до цивільно-правових відносин. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. [PERSON] порушує права [PERSON] не дозволяючи їй потрапити в квартиру. Крім того, як пояснив у судовому засіданні представник позивачки, у неї відсутні ключі від спірної квартири, оскільки відповідач змінив замки. Крім того, сам факт звернення до суду із відповідним позовом та правоохоронних органів з заявою є підтвердженням доводів, на які посилається позивачка та її представник. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який потім було розірвано. Після розірвання шлюбу в них виникли непорозуміння з приводу їх спільної власності, [PERSON] змінив замки від їх спільної квартири, на даний час здає її квартирантам та не пускає туди [PERSON], вважаючи спірну квартиру лише його власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За ст. 360 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно до ч.ч. 1, 2, 3, 7ст. 319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 1ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 155 ЖК України закріплені гарантії прав громадян, які мають у власності жилий будинок, квартиру, згідно яких жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного Кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судовим розглядом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу користування спільною квартирою. Відповідач перешкоджає позивачу користуватися належною їй часткою квартири, замінив замок від вхідної двері, добровільно не бажає надати у користування житлову кімнату. Відповідачем не надано суду переконливих доказів та не доведено факту, що він не чинить перешкоди в користуванні власністю позивачці. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (п. 6 ч. 3 ст. 79 ЦПК). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved