Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Радехівського районного суду Львівської області з позовом до Синьківської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13 січня 2012 року помер її дядько [PERSON]. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входив також житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами № 9 по вулиці Центральній в селі Синьків Радехівського району Львівської області. На випадок своєї смерті [PERSON] 26 квітня 1999 року склав заповіт, яким розпорядився жилий будинок, сарай, всі господарські будівлі і взагалі все те, що йому буде належати в день його смерті і на що він за законом матиме право заповів своїй племінниці [PERSON]. Однак,спадщину після смерті [PERSON] двоюрідна сестра [PERSON] не прийняла, ані шляхом постійного проживання на час смерті разом із спадкодавцем, ані шляхом подання в межах шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Оскільки [PERSON] померла ще 08 липня 2012 року, тобто, до спливу встановленого законом строку для прийняття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивач шляхом постійного проживання на час смерті разом із спадкодавцем. Проте, нотаріус відмовляється видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом по причині відсутності правовстановлюючих документів на дане нерухоме майно. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування після смерті 13 січня 2012 року [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами № 9 по вулиці Центральній в селі Синьків Радехівського району Львівської області. У судове засідання позивач не зявилась, подавши письмову заяву, в якій просить суд розгляд справи здійснювати за її відсутності, на задоволенні позову настоює. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не зявився повторно, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Із врахуванням наведеного, на підставі п.3 ч.1 ст. 169, ч.2 ст.197 ЦПК України суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін та без фіксування судового засідання технічним засобом на підставі наявних в справі доказів. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних міркувань. Судом встановлено, що 13 січня 2012 року у селі Синьків Радехівського району Львівської області помер [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть. На випадок своєї смерті [PERSON] 26 квітня 1999 року склав заповіт, яким розпорядився жилий будинок, сарай, всі господарські будівлі і взагалі все те, що йому буде належати в день його смерті і на що він за законом матиме право заповів своїй племінниці [PERSON]. Дана обставина підтверджується наявною в матеріалах справи копією заповіту. З тверджень позивача вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] двоюрідна сестра позивача, [PERSON], не прийняла, ані шляхом постійного проживання на час смерті разом із спадкодавцем, ані шляхом подання в межах шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Дану обставину позивач пояснює тим, що [PERSON] померла ще 08 липня 2012 року, тобто, до спливу встановленого законом строку для прийняття спадщини. Дана обставина підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть. Твердження позивача про прийняття спадщини після смерті [PERSON] шляхом постійного проживання на час смерті разом із спадкодавцем підтверджується наявними в матеріалах справи довідками Синьківської сільської ради Радехівського району Львівської області від 13 серпня 2015 року № 176 та № 177. Належність спадкодавцю на праві приватної власності спірного нерухомого майна вбачається із копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок. Відповідно до ч.1. ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1,2. ст.1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). В силу вимог ч.1,2 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. У відповідності до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу вимог ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Таким чином у звязку з відсутністю заповіту на користь позивача спадкування майна спадкодавця має місце саме за законом. В силу вимог ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В силу вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла лише позивач шляхом постійного проживання на час смерті разом із спадкодавцем. Також судом встановлено, що позивач не була усунена від права на спадкування, та у встановлений строк відмови від прийняття спадщини не заявляла. Відповідно до ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Із тверджень позивача вбачається та не заперечується сторонами, що нотаріус не може видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок в силу того, що на спірне нерухоме майно відсутні правовстановлюючі документи. Отже, на думку суду, позивач була єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON]. А тому набула усіх прав та обов'язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, до позивача як до спадкоємця перейшли усі майнові права спадкодавця. [PERSON] того, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на майно, оскільки відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину суд розцінює як невизнання за позивачем права на спадкове майно. Таким чином, на думку, суду позивачем правильно обраний такий спосіб захисту свого невизнаного майнового права, передбачений п. 1 ч.2 ст.16 ЦК України, як визнання права. У відповідності до ч.1 ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Щодо належності відповідача у даній справі суд вважає за необхідне відзначити наступне. Відповідно до абз. абз. 1,2 п.24 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК ( 435-15 ). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК) ( 435-15 ), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У п. 3.1. листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. У п. 3.3 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв'язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. При вирішенні питання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб органів, що уповноважені здійснювати державну реєстрацію об'єкта нерухомості, судам слід мати на увазі наступне. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У п. 3.5. листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Отже, системний аналіз вищезазначених розяснень дає суду підстави для правового висновку, що у спадкових справах, а саме, зокрема, у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а також у спорах про визнання права власності на спадкове майно належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності ж спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті спадкодавця належними відповідачами у подібній категорії справ є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За обставин відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів прийняття спадщини після смерті спадкодавця будь-яким іншим спадкоємцем суд вважає Синьківську сільську раду Радехівського району Львівської області належним відповідачем. А відтак суд не вбачає жодних правових підстав пропонувати позивачу замінити відповідача на належного чи залучити співвідповідача до участі у справі за власною ініціативою. Таким чином, суд приходить до переконання, що заявлений у даній справі позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. Оскільки позивач належним чином виконала свій процесуальний обовязок довести належними та допустимими доказами усі ті обставини, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог.

Outcome: approved