Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою про визнання за нею права на земельну частку (пай). Позивач посилається на те, що вона з 1994р. по 1996р. працювала у Ковиницькій селянській спілці в селі Ковиничі Самбірського району; вважає, що відповідно до Указу президента України від 08.08.1995р. №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствах і організаціям», працюючи на день розпаювання, має право на земельну частку (пай), однак не була включена у списки пайовиків. Звернувшись із заявою до відповідача Бабинської сільської ради з приводу включення її до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю та видачі сертифікату, їй було відмовлено на тій підставі, що книги нарахування зарплат колгоспників за 1980-1994р.р. не збереглись, а тому підтвердження того, що вона була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час роздержавлення земель, немає; дане питання було розглянуто на сесії сільської ради та не набрало належної кількості голосів для його задоволення; таким чином вважає порушеним своє право на отримання земельного паю, просить задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги та посилалася на зазначені в позовній заяві обставини. Представник відповідача Бабинської сільської ради Самбірського району не з`явився на виклик, відзиву на позов не подавав. Представник відповідача Самбірської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, подав відзив на позов та просив вважати райдержадміністрацію неналежним відповідачем, так як не є суб`єктом спірних матеріально - правових відносин. Тому суд уважає за можливе розглядати справу у відсутності сторони відповідача на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні, проти чого не заперечила позивач. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами і ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, і, в даному конкретному випадку за наявних у справі доказів за одночасного існування передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України умов ухвалює заочне рішення. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили той факт, що позивач працювала у Ковиницькій селянській спілці в 1994-1995р.р. і були такі випадки, що громадянам у подібній ситуації була розподілена земля як пай у розмірі 1,97 умовних кадастрових гектарів. З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення сторін та свідків суд вважає, що позов про визнання права на земельну частку (пай) підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до п. 2, 7 Указу Президента України від 08.08.1995р. №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право па земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського: підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта па право колективної власності на землю. Даним указом також передбачено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. У відповідності до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність, не може позбавити її права на земельну частку. Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року регламентовано організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Статтею першою вищезгаданого закону право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку і рішення суду відповідно до ст. 2 є документом, що посвідчує таке право. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 04.02.2004р. «Про організацію робіт методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» у разі виявлення після обробки проекту землеустрою факту не включення громадян, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних ділянок таким громадянам здійснюється відповідною місцевою радою чи районною державною адміністрацією за рахунок коригування проекту, або за рахунок земель запасу чи резервного фонду. Оскільки як установлено судом із позиції сторони відповідача фактичне визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; позивач звернулася до суду із таким спором, бо іншого порядку отримання такого права немає і такий є законним на підставі наведених вище норм і наявних у справі документальних доказів, а тому такий позов слід задовольнити.

Outcome: approved