Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований 15.09.2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 1606. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 10.09.2015 року перебуває у шлюбі з відповідачем, мають двох спільних неповнолітніх дітей. Проте подружнє життя між нею і відповідачем не склалося, фактично шлюбні стосунки припинено, шлюб носить суто формальний характер. Позивач вважає, що збереження шлюбу та примирення з відповідачем не можливе, а тому просить цей шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач підтримала свою позовну заяву в повному обсязі та просила суд задовольнити її з підстав, зазначених у заяві. Позивач додала, що подружніх відносин вже немає тривалий час, навіть кілька місяців проживали окремо. Зараз у сімї постійні конфлікти, немає довіри та відвертих розмов, ситуація має тенденцію до погіршення. Діти є свідками конфліктів які відбуваються з чоловіком. Тому позивач не бачить іншого виходу як розлучитися. Спроби відповідача зберегти сімю є марними, оскільки зберегти шлюб не можливо. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, наполягав на збереженні шлюбу, у першу чергу заради дітей. Відповідач був переконаний, що відновити шлюбні стосунки можливо і це необхідно зробити. Жодних підстав для розірвання шлюбу він не вбачає і вважає, що бажання дружини зруйнувати їхню родину суперечить інтересам дітей.\~Вживав заходів для збереження сімї, але на час розгляду справи вони не дали результатів. Судом встановлено, що сторони з 10.09.2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія І-БП № 006620, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 1606. Подружжя має двох неповнолітніх синів: Нікіту, [INFO] та Євгена, [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Позивач та відповідач на теперішній час проживають разом, спільно ведуть домашнє господарство та спільно піклуються про своїх дітей. Проте спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, почуття кохання та поваги один до одного втрачені, кожен із подружжя живе своїм життям і окрім суто побутових питань та виховання дітей їх нічого не повязує. Вони мають різні погляди на сімейне життя та обовязки, в результаті чого постійно виникають непорозуміння та сварки, в тому числі у присутності дітей. Неодноразові спроби налагодити стосунки виявилися безрезультатними. Подружжя зверталося за консультацією до психолога, але це також не дало позитивного результату. На теперішній час подружні відносини між ними фактично припинені. Вищезазначені обставини визнаються учасниками справи, зазначені в позовній заяві та поясненнях сторін, а тому не підлягають доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно\~зі ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до ч.1\~ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Як роз?яснено\~в п.10\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня 2007\~року №\~11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, як вбачається з положень чинного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Оскільки позивач категорично заперечує проти можливості збереження шлюбу з відповідачем, не бажає поновлювати нормальні подружні стосунки та надалі перебувати у шлюбі з відповідачем, суд вважає, що збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Крім того суд вважає, що продовження шлюбних відносин між сторонами суперечило б інтересам дітей, оскільки непоодинокі випадки сварок і скандалів батьків у присутності дітей негативно впливають на емоційний стан останніх, змушує їх зростати у несприятливому психологічному середовищі, руйнує у них уявлення про гармонійні взаємини у родині. З огляду на вищезазначене, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., які підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Outcome: approved