Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] витрати на комунальні платежі, утримання комунікацій та трансформаторної підстанції в сумі 34184,36 грн., понесених нею в період з жовтня 2015 року по березень 2017 року. Судові витрати в сумі 640 гривень також просить стягнути з відповідача. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 05 жовтня 2015 року та ухвалою суду від 24 жовтня 2016 року між ними було поділено спільне майно подружжя, але всі комунікації залишено в спільному користуванні. Таким чином, згідно рішень суду вони мають спільно нести відповідальність та витрати по утриманню, користуванню всіма комунікаціями за спожиті комунальні послуги, але відповідач відшкодовувати половину цих витрат не бажає, окремі договори з постачальниками комунальних послуг не уклав. Вона всі комунальні платежі за період з жовтня 2015 року по березень 2017 року оплачує сама: за електропостачання на суму 23886,72 грн.; за газопостачання на суму 21115,00 гривень; за утримання прибудинкової території на суму 18000 гривень, загальна сума яких складає 68368,72 гривень, половину яких повинен відшкодувати відповідач. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просять задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі, пояснивши, що дійсно рішенням суду між ними поділено спільне майно подружжя, в тому числі житловий будинок з якого перший поверх виділено у власність позивачу, другий поверх йому, комунікації залишилися в загальному користуванні. Але, з листопада 2015 року в даному житловому будинку він не проживає, своєї часткою не користується, відповідно і комунальними послугами не користується. За користування іншим майном в літній період він сплачує половину комунальних послуг за постачання електроенергії по іншому лічильнику, це стосується і водопостачання, вигрібної ями та ін.. Позивач же проживає в житловому будинку постійно, користуючись комунальними послугами для власних потреб, які він не зобов'язаний оплачувати. Зробити окреме опалення та електроживлення він не в змозі, оскільки це дорого, оплатити в рівних часках переобладнання позивач відмовляється, тому це і не зроблено. Витрати на обслуговування прибудинкової території позивач робить за своєю ініціативою, дана земельна ділянка не перебуває у власності ні у неї, ні у нього, тобто не є спільною власністю, а є власністю сільської ради. Тому, враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 05 жовтня 2015 року виділено у власність [PERSON] нерухоме майно розташоване за адресою: [ADDRESS] - перший рівень надбудови - літера «В», який складається з приміщень: 1-1 коридору площею 3.1 м2; 1-2 хол площею 26,4 м2; 1-3 санвузол площею 5,5 м2; 1-4 кухня площею 9,2 м2; 1-5 житлова кімната площею 21,1 м2; 1-6 житлова кімната площею 14,1 м2; балкон; магазин з житловою надбудовою та підвалом, в тому числі ? частина підвалу 38,5 м2; магазин 72,7 м2 ; перший рівень надбудови 79,4 м2, ( на схемі висновку експерта Фесун Л.А. судово-будівельної експертизи № 30 від 25.04.2014 року позначено синім кольором), що складає 61/100 часток , що перевищує долю [PERSON] на 184 255 гривень. Виділено у власність [PERSON] нерухоме майно за адресою [ADDRESS] другий рівень надбудови - літера «В», який складається з приміщень: 1-7 житлова кімната площею 26 м2; 1-8 санвузол площею 5,9 м2; 1-9 гардеробна площею 9,6 м2; 1-10 житлова кімната площею 32,3 м2; будівлі - літера «А» кафе-пивбар 42 м2; літера «Д» дворова вбиральня 1,5 м2; літера «Б» літня площадка з навісом площею 400 м2; літера «В» магазин з жилою надбудовою та підвалом, в тому числі ? частина підвалу 38,5 м2; другий рівень надбудови 73,8 м2; літера «Г» ларьок 14,67 м2; літера «Е» склад 16,7 м2, ( на схемі висновку експерта Фесун Л.А. судово-будівельної експертизи № 30 від 25.04.2014 року позначено зеленим кольором) що складає 39/100 часток, що менше на 184 255 гривень вартості долі [PERSON] Всі комунікації залишити в спільному користуванні. Електротрансформаторну залишити в спільному користуванні. [PERSON], [PERSON] провести демонтаж внутрішніх дерев'яних сходів, закрити отвір між першим та другим рівнем надбудови. Але, як встановлено в судовому засіданні переобладнання сторонами не зроблено. Позивач в судовому засіданні просить стягнути з відповідача половину комунальних витрат та витрат на утримання спільного майна понесених нею за період з жовтня місяця 2015 року по квітень місяць 2017 року, які складаються з: - оплата електроенергії на суму 26357,46 грн.; - оплата газопостачання на суму 28710,00 грн. (уточнені суми а.с. 100); - витрати на утримання прибудинкової території за 18 місяців 18000 грн. Спору з приводу витрат на електропостачання юридичного сектору (магазин, бар, літня площадка) у сторін не має, оскільки там стоїть окремий лічильник, витрати по якому оплачується в рівних частках. Також, в судовому встановлено, що позивач постійно проживає за вказаною адресою і постійно користується даним майном, відповідач за вказаною адресою не проживає з листопада 2015 року, це підтверджено показами свідка [PERSON], і відповідно не використовує ні електроенергію, ні газопостачання. Надаючи правову оцінку даним відносинам суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Оскільки майно, яке перебуває на праві спільної часткової власності, належить як позивачу так і відповідачу в рівних частках, останній зобов'язаний нести витрати щодо управління, утримання та збереження спільного майна, та нести відповідальність за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном, у межах своєї частки у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Статтями 12 та 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний: оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Однак відповідач з листопада 2015 року не проживає в будинку, що підтверджується показами свідка, а також поясненнями відповідача та поясненнями позивача, яка пояснила в судовому засіданні, що він іноді буває на своєму поверсі житлового будинку, отже відповідач фактично не користується послугами з газопостачання, електропостачання, тому не несе обов'язок по сплаті витрат за вказаними комунальними послугами, оскільки ними фактично користувалася позивач. Твердження представника позивача про те, що відповідач за даною адресою зареєстрований і це свідчить, що він там проживає, судом не приймається до уваги, оскільки місце проживання не завжди співпадає з місцем реєстрації, а протилежного представником позивача не доведено. Посилання представника позивача на те, що не було зроблено необхідне переобладнання системи газопостачання та електропостачання і тому такі витрати, суд не приймає до уваги, оскільки договори на надання цих послуг укладені позивачкою і вона має можливість вирішити питання щодо зменшення лімітів та обрання більш вигідних умов для постачання комунальних послуг. Стосовно витрат на утримання прибудинкової території в сумі 18000 грн., то суд виходить з того, що це не є необхідними витратами, а робиться виключно з ініціативи позивача. Сума витрат нічим не підтверджена, оскільки цивільний договір на надання цих послуг не зареєстрований належним чином, та за цю найману особуне сплачуються податки, тобто дані витрати позивач робить на власний розсуд, договір укладений на її ім'я. Під час судового розгляду представнику позивача неодноразово пропонувалося надати розрахунки необхідних витрат для утримання вищезгаданого майна, оскільки оплата за комунальні послуги приватного житлового будинку не є необхідними витратами для управління, утримання та збереження майна, а є витратами, які здійснює позивачка, проживаючи в даному будинку, які відповідач не повинен оплачувати. Суд, дослідивши всі обставини справи приходить до висновку, що здійснені позивачкою витрати є надмірними, зайвими. У ст. 360 ЦК України маються на увазі витрати, необхідні для належного функціонування спільного майна. Правило ст. 360 ЦК України є загальним. Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача що стягнення з відповідача комунальних витрат для утримання майна, тому позовні вимоги за таких обставин задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed