Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою в якій вказує, що 14.07.2007 року нею було укладено шлюб з [PERSON] , [INFO] . [INFO] в їхній сім`ї народилася дитина син [PERSON] . В період спільного проживання сімейні відносини не склалися. Під час спільного проживання між ними виникали суперечки з різних питань. З 12.01.2017 року вони припинили спільне проживання. [PERSON] виїхав до Польщі, де працевлаштувався. 15.01.2018 року за рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області шлюб між ними було розірвано. Підставою для звернення до суду стало те, що [PERSON] висловлюється нецензурною лайкою на її адресу, дитини та батьків заявника. Він постійно телефонує, переслідує дзвінками, у випадку, якщо вона не відповідає на дзвінки, то кривдник пише їй повідомлення, які містять погрози. В своїх телефонних розмовах [PERSON] постійно її ображає, неодноразово погрожував вбити, побити або залишити інвалідом. В ситуації, що склалася, вона вважає за краще відповідати на його дзвінки, оскільки так вона впевнена, що він ще знаходиться в Польщі. Коли дзвінків немає, то вона боїться виходити з дому, вночі часто прокидається від будь-якого шуму, оскільки погрози кривдника сприймає реально і переймається за своє життя. Деякі телефонні розмови вона записала і може надати звукозапис для дослідження у суді. Заявник неодноразово зверталася до поліції, а саме 28.09.2019 року та 06.03.2020 року з заявою про вчинення [PERSON] злочину, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України. Інші її звернення не були зареєстровані в Гуляйпільському ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області. 28.08.2018 року [PERSON] побив батька заявника [PERSON] , 1954 року народження. За даним фактом співробітниками Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області були складені документи щодо хуліганських дій кривдника. З огляду на зазначене, заявник вважає, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства. Для забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства, просить видати обмежувальний припис на строк шість місяців відносно [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , заборонивши останньому: -наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; -наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця роботи [PERSON] , а саме КП «Гуляйпільський ринок» Гуляйпільської міської ради Запорізької області, яке знаходиться за адресою: вул [ADDRESS] Базарна, буд. 1-а, м. Гуляйполе Запорізької області, 70202; -особисто чи через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, яке невідоме кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; -вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , 1982 року народження, або контактувати з нею особисто чи через третіх осіб. У судовому засіданні заявник на заяві наполягала, прохала її задовольнити з тих підстав, які в ній зазначені. [PERSON] в судове засідання не з`явився про час і місце його проведення був повідомлений у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Суд, заслухавши заявника по справі, свідка, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані до заяви, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних обставин. Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 1 Конвенції про захист\~прав людини\~і основоположних\~свободвстановлює зобов`язання кожної держави, яка ратифікувала Конвенцію, поважати права людини шляхом гарантування кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, прав і свобод, визначних у Конвенції. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 14.07.2007 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, актовий запис № 36, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області 14.07.2007 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.9). У шлюбі народилася дитина син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом. 15 січня 2018 року відповідно до заочного рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області шлюб між заявником та заінтересованою особою розірвано. Рішення набрало законної сили 15.02.2018 року. Прізвище дружини після розірвання шлюбу « [PERSON] » (а.с.7-8). В судовому засіданні заявник [PERSON] суду пояснила що [PERSON] вчиняє відносно неї, сина та її батьків психологічне насильство. Така ситуація склалася досить давно і триває вже понад 3 роки після розлучення. Вказані діяння відображаються в тому, що останній в телефонних розмовах їй постійно погрожує фізичною розправою, ображає нецензурними словами як її, так і безпосередньо їхнього малолітнього сина. Мали місце з боку кривдника реальні дії щодо завдання тілесних ушкоджень її батькові [PERSON] , 1954 року народження. Наразі нею ініційоване питання щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно їхнього сина [PERSON] . Справа знаходиться на розгляді у Гуляйпільському районному суді Запорізької області. Всі погрози [PERSON] вона та її близькі сприймають реально і побоюються за своє життя та здоров`я. Вважає, що їхня сім`я, яка складається з двох осіб похилого віку, малолітньої дитини та її як жінки потребує захисту від дій та погроз [PERSON] .. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона заявнику доводиться хрещеною матір`ю. Їй відомо про постійні погрози сім`ї [PERSON] з боку [PERSON] .. Також вона була свідком побиття [PERSON] її кума [PERSON] , який є батьком заявника та іншого чоловіка [PERSON] у 2018 році. Вважає, що кривдник є реальною загрозою для цієї сім`ї. Малолітній [PERSON] неодноразово в її присутності виказував побоювання того, що батько його поб`є, також дитина хвилюється за свою матір, дуже близько сприймає те, що вона постійно після розмов з [PERSON] плаче. Також, мати заявника, яка є їй близькою подругою, неодноразово говорила в особистій розмові, що боїться свого колишнього зятя, який держить у страху всю її сім`ю, погрожує їм фізичною розправою та пошкодженням майна. Судом також встановлено, що [PERSON] неодноразово (28.09.2019 р., 06.03.2020 р.) зверталася до Гуляйпільського відділення поліції Пологівського відділу поліції головного управління національної поліції в Запорізькій області з заявами, в яких повідомляла, що під час телефонних розмов її колишній чоловік висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, погрожував вбити, які вона сприймає реально, просила порушити кримінальне провадження за ч. 1 ст. 129 КК України (а.с.10-11, 14). За зверненням заявника від 28.09.2019 року було складено матеріали щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП (а.с.12). Відповідно до висновків про результати розгляду повідомлень від [PERSON] співробітники Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП України в Запорізькій області розгляд повідомлень припиняли та вважали їх такими, що не містять ознак кримінального правопорушення (а.с. 13). До матеріалів цивільної справи долучений диск CD-R, на якому зафіксовані телефонні розмови між [PERSON] та [PERSON] .. При прослуховуванні у судовому засіданні телефонних розмов, які відбувалися між заявником та заінтересованою особою, судом було дійсно встановлено, що [PERSON] висловлювався в адресу [PERSON] нецензурними словами, погрожував їй фізичною розправою. Вказував, що у нього зараз є мета в житті щоб покарати її за розлучення. Виказував наміри вчинити над нею самосуд, для чого він шукає в засобах мережі Інтернет різні відомості щодо способів завдання як фізичної, так і психологічної шкоди особі для подальшого використання цього стосовно заявника (а.с.15). А в судовому засіданні [PERSON] суду додатково пояснила, що вона може змінити номер телефонного зв`язку, але боїться, що тим самим поставить себе у незахищене становище оскільки не буде знати де саме перебуває [PERSON] .. Відповідно до п. 3 ч.1\~ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до пунктів 7, 8 ч.1\~ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. В силу вимог ч. 2\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. При визначенні реальності погроз суд приймає до уваги їх форму, характер, місце, час, обстановку їх висловлення, характер попередніх взаємовідносин між винним і потерпілим. Особливе значення для суду має при цьому сприйняття погрози самою [PERSON] , а також і присутніми при цьому іншими особами, зокрема її малолітнім сином та батьками похилого віку. Насильство в сім`ї є однією з розповсюджених форм порушення прав людини. У більшості випадків протиправні дії проти когось із членів родини супроводжуються актами агресії, приниження та жорстокої поведінки. Подібні дії з боку насильника приводять до негативного фізичного, психічного та соціального стану здоров`я постраждалої особи чи кількох осіб, членів цієї родини. Як правило, найбільше страждають від сімейного насильства жінки, діти та люди похилого віку. Аналіз вищевказаних доказів у сукупності з поясненнями заявника, показаннями свідка свідчать про те, що між заявником і її колишнім чоловіком [PERSON] дійсно існують конфлікті відносини, які часто переростають у сварки. З`ясування стосунків між колишнім подружжям несе негативні наслідки для їхнього малолітнього сина. Погрози та слова кривдника заявник та члени її сім`є сприймають реально та мають місце діяння [PERSON] , які доводять те, що він може завдати шкоди як здоров`ю фізичної особи, так і матеріальних збитків. Як вже зазначалося, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема відповідно до пунктів 4-6 це: - заборона наближатися\~на визначену\~відстань до\~місця проживання\~(перебування),\~навчання,\~роботи,\~інших місць\~частого відвідування\~постраждалою особою; - заборона особисто\~і через\~третіх осіб\~розшукувати постраждалу\~особу,\~якщо вона\~за власним\~бажанням перебуває\~у місці,\~невідомому кривднику,\~переслідувати її\~та в\~будь-який\~спосіб спілкуватися\~з нею; - заборона вести листування, телефоні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто чи через третіх осіб. Частиною 3 ст. 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Враховуючи викладене, суд вважає що заява заявника в частині заборони [PERSON] наближатися до місця проживання заявника на відстань ближче ніж 100 метрів, а також особисто чи\~через третіх\~осіб розшукувати\~постраждалу особу,\~якщо вона\~за власним\~бажанням перебуває\~у місці,\~невідомому кривднику,\~переслідувати її\~та в\~будь-який\~спосіб спілкуватися\~з нею,\~як і заборони вести листування, телефоні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто чи через третіх осіб підлягає задоволенню. У задоволенні вимоги про заборону [PERSON] наближатися до місця роботи заявника на відстань ближче ніж 100 метрів слід відмовити, так як ця вимога сформульована не конкретно, зокрема на це вказує те, що зазначено місце роботи заявника як вся територія КУ «Гуляйпільський ринок» Гуляйпільської міської ради Запорізької області, яке є громадським місцем загального користування для задоволення соціальних потреб громадян, що унеможливлює подальше виконання такої заборони. Також в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] відсутній на теперішній час на території нашої держави, а перебуває на заробітках в Польщі і здійснює вплив на заявника через телефонні дзвінки. Обставин відвідування та намагання дістатися місця роботи заявника з боку заінтересованої особи в судовому засіданні не доведено. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема викладеної у рішеннях по справах: «А. проти Сполученого Королівства» (1998), «Контрова проти Словаччини» (2007), «Беваква та С. проти Болгарії» (2008), «Бранко Томасік та інші проти Хорватії» (2009), «Опуз проти Туреччини» (2009), «Є.С. та інші проти Словаччини» (2009), «А. проти Хорватії» (2010), «Хайдуова проти Словаччини» (2010), «Єремія проти Республіки Молдова» (2013), «Мудрік проти Республіки Молдова» (2013), «Володіна проти\~Росії» (заява\~№41261/17)було зафіксовано порушення з боку держави прав людини у випадках, пов`язаних з домашнім насильством у сім`ї. Згідно ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - кривдник, який порушив вимоги спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, несе відповідальність відповідно до закону. В силу ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести за рахунок держави. Згідно ч. 4\~ст. 350-6 ЦПК України\~рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial