Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , загальною площею 67,1 кв. м., між співвласниками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а саме: виділити [PERSON] , у користування 1-а кімнату, житловою площею 15,7 кв. м. та балкон І, площею 2,1 кв. м, яка розташована в квартирі [ADDRESS] ; виділити [PERSON] , у користування 3-а кімната, житловою площею 9,8 кв. м., виділити [PERSON] , у користування 2-а кімната, житловою площею 11,6 кв. м. та лоджію II, площею 2,6 кв. м., які розташовані в квартирі [ADDRESS] ; залишити в спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , кухню, площею 8,6 кв. м., ванну кімнату, площею 2,5 кв. м., вбиральню, площею 1,0 кв. м., коридор, площею 110 кв. м., вбудовану шафу площею 2.2 кв.м., що розташовані в квартирі [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що сторони по справі є співвласниками квартири, та у зв`язку із тим, що не досягнуто згоди щодо порядку користування нею, є спір щодо оплати житлово-комунальних послуг. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 серпня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Позивачка в судовому засіданні підтримала позов, з підстав, викладених в ньому. Відповідачка [PERSON] позов визнала. Відповідач [PERSON] повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав. Дослідивши докази, судом встановлено такі обставини. Позивачці [PERSON] належить 3/5 частин квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 27 лютого 2014 року зареєстрованого за № 290 та посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. та Свідоцтва про право власності на житло від 13 січня 2006 року виданого Міське бюро технічної інвентаризації. Відповідачам [PERSON] та [PERSON] належить по 1/5 частині квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 січня 2006 року виданого Міське бюро технічної інвентаризації. Квартира є трьох кімнатною, розташована на 5 поверсі 9-ти поверхового житлового будинку. Згідно технічного паспорта на квартиру, який виготовлено ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» 03.11.2014 року квартира загальною площею 67,1 кв. м. складається з трьох жилих кімнат - позначена в плані цифрою «2», житловою площею 15,7 кв. м., позначена в плані цифрою «5», житловою площею 9,8 кв. м., та позначена в плані цифрою «8» житловою площею 11,6 кв.м., а також наявні балкон позначений в платі цифрою «І», площею 2,1 кв. м, лоджія позначена в плані цифрою «II», площею 2,6 кв. м., кухня позначена в плані цифрою «3», площею 8,6 кв. м., ванна кімната позначена в плані цифрою 7, площею 2,5 кв. м., вбиральня позначена в плані цифрою 10, площею 1,0 кв. м., коридор, позначений в плані цифрою «1» площею 11 кв. м., вбудовані шафи, позначені в плані цифрами «9» і «10» площею 2.2 кв.м. Згідно довідки ПП «Сонячне» від 25.08.2020 року №91 в квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Розглянувши справу, суд дійшов переконання про необхідність задовольнити позов, виходячи із наступного. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 381/3268/16-ц та постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15. Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, беручи до уваги те, що ідеальна частка позивача у праві власності на квартиру становить 3/5, загальна площа квартири -67,1 кв.м., а площа житлових приміщень (кімнат) 37,1 кв.м. (100%), ідеальна частка позивачки в праві власності на квартиру становитиме 40,26 кв.м. загальної площі та 18.66 кв.м. житлової площі. Ідеальна частка відповідачів [PERSON] , [PERSON] (1/5) становитиме по 13,42 кв.м. загальної площі та 7,42 - житлової площі. Отже, вимога позивачки про надання її у користування кімнати позначеної в плані цифрою «2», житловою площею 15,7 кв.м. та балкона позначеного в плані цифрою «І», площею 2,1 кв. м., виділення в користування [PERSON] кімнати позначеної в плані цифрою «5», житловою площею 9,8 кв. м., та виділення відповідачу [PERSON] кімнати позначеної в плані цифрою «8» житловою площею 11,6 кв.м. та лоджії позначеної в плані цифрою «II», площею 2,6 кв. м., та залишення в спільному користуванні решту приміщень, є обґрунтованою, адекватною частці співвласників. При цьому, позивачка просить виділити їй у власність приміщення, розмір яких менший за її частку у праві власності, тоді як відповідачам виділяється приміщення, розмір яких більший за їх ідеальну частку. Такий порядок користування найбільш наближений до часток сторін у праві власності на квартиру. За подання позову позивачка сплатила 840,80 грн. судового збору. Так як позов задоволено, на підставі статті 141 ЦПК України із відповідачів слід стягнути по 420,40 грн. судового збору.

Outcome: approved