Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 28.10.2016 року було прийнято до провадження та обєднано із первісним позовом зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У судовому засіданні позивач за первісним позовом уточнила позовну вимогу про стягнення аліментів, зменшивши розмір аліментів до 1/4 частки від заробітку [PERSON]. Проти розірвання шлюбу (позовна вимога за зустрічним позовом) не заперечувала. Відповідач за первісним позовом висловив готовність сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки від власного доходу, а також підтримав свої позовні вимоги за зустрічним позовом про розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.10.2010 р., згідно Свідоцтва про одруження серії І-НМ № 081470 від 27 травня 2010 р., виданого відділом РАЦСу Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 634 (а.с.3). В ході судового розгляду справи встановлено, що станом на даний час шлюбно-сімейні відносини між сторонами остаточно припинені. Згідно з ч. 2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. В ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України). Відповідно до розяснень, викладених в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Таким чином, враховуючи принцип добровільності перебування в шлюбі, та бажання сторіна розірвати шлюб, суд приходить до висновку, що позовну вимогу про розірвання шлюбу слід задовольнити. Після розірвання шлюбу сторони дійшли згоди щодо залишення дітей на проживання із матірю. Під час перебування у шлюбі у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], згідно копії Свідоцтва про народження (а.с.4). Відповідно до ст. 141, 180 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частина 1 ст.182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 2 ст.182 СК України визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму, визначеного державою для відповідної категорії дітей. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що сторонам вдалося досягти домовленості щодо розміру аліментів на утримання доньки 1/4 частка доходу відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Дослідивши обставини справи та письмові докази, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовну вимогу первісного позову щодо стягнення аліментів на утримання дитини слід також задовольнити. Стягнення аліментів розпочати з 30.08.2016 року (з часу подачі до суду первісної позовної заяви). На підставі ст. 104, 105, 110, 112, 113, 180, 181,182, 184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved