Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про зміну прізвища дитини. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період часу з 2003 року по 2017 рік вона перебувала на заробітках в Італії де і познайомилась з Відповідачем у 2015 році. Між ними протягом двох років існували фактичні шлюбні відносини, внаслідок яких вона [INFO] народила сина - [PERSON] . Оскільки вони не перебували з Відповідачем у зареєстрованому шлюбі, походження їхнього сина від останнього було визначено на підставі заяви Відповідача, яку він подав до комуни м. Брешія (Італія). Після народження дитини та отримання в Італії свідоцтва про народження сина, вона звернулась до Генерального консульства України в Мілані, де отримала довідку про те, що син [PERSON] є громадянином України . Крім того, цією ж дипломатичною установою дитині було видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон . Самотужки доглядати дитину, утримувати її вона не могла, відтак вимушена була наприкінці 2018 року повернутись в Україну, де проживає її мама, яка і допомагає їй з утриманням і вихованням [PERSON] . Відповідач приїздив до них лише раз, проживав з нею у належній їй на праві власності квартирі . Внаслідок того, що Відповідач не приймав участі у вихованні та утриманні сина, влаштовував постійні дебоші, їхнє спільне життя почало погіршуватись, що в кінцевому результаті призвело до розриву стосунків між ними. Відповідач не цікавиться ні здоров`ям , ні розвитком дитини. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 лютого 2020 року її позов було задоволено повністю та позбавлено [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказаним рішенням було встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не проявляє належної турботи та любові до сина, не спілкується з ним, не цікавиться його здоров`ям та матеріально не забезпечує. Відтак вважає, що викладене вище підтверджує невиконання Відповідачем своїх обов`язків щодо дитини, що є підтвердженням відповідності зміни прізвища інтересам дитини. Просила змінити прізвище [PERSON] , [INFO] , українця, уродженця м.Брешія, Італія, з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Предстаник позивачки адвокат Бойчук О.П. подала до суду письмову заяву згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила розгляд справи проводити у її відсутність, не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] , будучи попередженим про день, час та місце слухання справи належним чином рекомендованою кореспонденцією, в судове засідання не з`явився повторно. Крім того, його виклики в судові засідання на 09.12.2020 р., 03.02.2021 року здійснювалися через розміщення оголошення на офіційному сайті Рівненського міського суду (http://court.gov.ua/) відповідно до ч.2 ст.129 ЦПК України. З заявою про розгляд справи у його відсутність не звертався, причину неявки суду не повідомив. Письмового відзиву на позов не подав. За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі матеріалів з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280- 282 ЦПК України, проти чого не заперечила представник позивачки. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19.10.2020 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду . Ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 15-00 год. 09.12.2020 року з викликом в судове засідання учасників справи. Ухвалою Рівненського міського суду від 09.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну прізвища дитиини до розгляду по суті. Призначено судове засідання на 11-00 год. 03.02.2021 року з викликом учасників справи. Дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено , що [PERSON] , народився [INFO] в Брешія (BS) Акт н.694 Р.2S. в рік 2017 Брешія (BS) , батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] згідно свідоцтва про народження, виданого 02.08.2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у відповідності до результатів актів. Згідно довідки № 210 від 12.04.2018 року, виданої Генеральним консульством України в Мілані, вбачається, що [PERSON] , який народився [INFO] у м.Брешія(Італійська Республіка), зареєстрований громадянином України та видано 17.04.2018 р. паспорт [NUMBER] громадянина України для виїзду за кордон . З оглянутої судом довідки реєстрацію місця проживання особи № 41804 , виданої Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг РМР вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] зареєстрований за місцем реєстрації матері [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 лютого 2020 року задоволено позов [PERSON] , ухвалено позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.81ЦПКУкраїни кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд вирішив справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України. Оцінюючи усі докази у їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, виходячи із наступного. Стаття 141 СК України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідност.150 СК Українибатьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до абз. 2 ч. 1ст. 28 ЦК Україниім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Відповідно до ст. З Конвенції про права дитини, ратифікованоїпостановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства», передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікованаПостановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789 ХІІ(78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно дост. 141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 145 СК Українивизначено, що прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з`єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно з ч. 5 ст.148 СК Україниу разі зміни прізвища обома батьками змінюється прізвище дитини, яка не досягла семи років. У разі зміни прізвища обома батьками прізвище дитини, яка досягла семи років, змінюється за її згодою. У разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. За заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Судом встановлено, що дитина на даний час виховується матір`ю - позивачкою у справі, а відповідач участі у вихованні не приймає. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25.02.2020 року було встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків, не проявляє належної турботи а любові до сина, не спілкується з ним, не цікавиться його здоров`ям та матеріально не забезпечує. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги встановлені обставини справи та аналізуючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлені позивачкою вимоги відповідають інтересам дитини, а позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved