Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання їх дитини, посилаючись на те, що в період перебування у шлюбі із відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] ; шлюб між сторонами розірвано рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12.02.2020р. Після розірвання шлюбу дитина проживає із позивачем, де створені всі умови для проживання та виховання дитини, однак на даний час сторони не дійшли абсолютної згоди щодо остаточного місця проживання дитини: позивач вважає, що має можливість забезпечити дитині належні умови проживання, навчання та розвитку; син потребує систематичного виконання логопедичних завдань, котрі з ним виконує позивач, дбає про його стан здоров`я; просить врахувати інтереси дитини, її сталі соціальні зв`язки, місце навчання та визначити місце проживання сина [PERSON] із матір`ю. У судовому засіданні позивач та її представник-адвокат посилалися на обставини, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити та на цьому наполягали. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, не заперечив проти його задоволення та визначення місця проживання дитини із матір`ю, враховуючи інтереси сина. Разом з тим суду пояснив, що на даний час третьою особою Службою в справах дітей виконкому вирішується питання його участі у спілкуванні та вихованні сина. Представник третьої особи органу опіки та піклування Самбірської міської ради Львівської області не заперечив проти позову [PERSON] , суду усно заявив про доцільність проживання дитини разом із матір`ю, що ґрунтував на основі акту обстеження умов проживання позивача, а також виходячи із інтересів сина сторін; відповідач обстеження житлових умов на забезпечив і це є прерогативою тепер Львівської Служби, оскільки відповідач дійсно мешкає у м. Львові; стосовно визначення бачень батька із сином ствердив, що дане буде вирішуватись у позасудовому порядку. Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Тому до ухвалення судового рішення судом роз`яснено сторонам наслідки відповідної процесуальної дії. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.09.2013р. відділом ДРАЦСу по м. Самбору реєстраційної служби Самбірського МУЮ у Львівській області, батьками [PERSON] , [INFO] , являються [PERSON] та [PERSON] - сторони у цивільній справі; шлюб між сторонами розірвано рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12.02.2020 року. У судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами їх син [PERSON] залишився проживати з матір`ю, однак сторони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання дитини, оскільки між ними дійсно ще залишилось невирішеним питання участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Із акту обстеження умов проживання позивача в [ADDRESS] відомо, що [PERSON] , [INFO] та її син [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають по даній адресі; умови проживання добрі, дитині організовано місце для навчання та спальне місце. Згідно повідомлення Самбірського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді №9/41-1 від 15.10.2020р. відомо, що дитині рекомендовано налагодження сприятливих сімейних відносин для емоційного розвитку дитини, спілкування з однолітками, проживання з мамою, консультація психолога, спостереження і діагностика для подальшого виключення тривожних станів, викликаних у дитини в результаті розлучення батьків. Відповідно до положень ст. ст. 160, 161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно п. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Статтею 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх батьківських обов`язків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пріоритет інтересів дитини над інтересами батьків закріплений також в Конвенції ООН про права дитини, відповідно до якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. принцип 6, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові, розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Тому, з урахуванням вимог наведених норм, аналізуючи зібрані докази та матеріали справи, пояснення сторін, враховуючи інтереси дитини, суд приходить до переконання визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , - з матір`ю, позивачем по справі, що не позбавляє батька [PERSON] права та можливості особистого спілкування з сином, обов`язку брати участь в його утриманні та вихованні.

Outcome: approved