Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рогатинського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві зазначено, що 07 червня 2014 року між позивачкою і відповідачем по справі було зареєстровано шлюб. Від спільного проживання в шлюбі в них [INFO] народилася дочка - [PERSON]. Спільне проживання між сторонами по справі не склалося. Різні погляди на життя, суперечки та сварки стали причиною фактичного припинення шлюбних відносин. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки. Просила шлюб розірвати. У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Крім того, пояснила, що спільно не проживають з 2014 року, не підтримують шлюбних стосунків. Примирення між ними неможливе. Просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. У судове засідання, призначене на 14 червня 2016 року позивачка не прибула, направила на адресу суду письмове клопотання про слухання справи у її відсутності. Просила позов задовольнити. Дала згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач у судові засідання, призначені на 18 травня 2016 року, 14 червня 2016 року не прибув повторно і не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку. Суд, з письмової згоди позивачки по справі ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачкою, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Заланівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, 07 червня 2014 року було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], актовий запис за №2. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. За час спільного проживання у шлюбі в подружжя народилася дочка: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 25 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції. [PERSON], [INFO] зареєстрований за місцем проживання за адресою с. Заланів Рогатинського району Івано-Франківської області, що підтверджується довідкою №20/308/16, виданою 29 квітня 2016 року Рогатинським районним сектором управління державної міграційної служби України в Івано-Франківській області. Відповідно до вимог ст.112 СК України при розірванні шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову. Бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дані положення закріплені у ст.55 Сімейного кодексу України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Суд не зобов'язаний призначати сторонам строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на почуттях любові та поваги, підтримки один одного. За ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У судовому засіданні позивачка просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. За статтею 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, з 2014 року спільно не проживають, у позивачки наявне стійке волевиявлення, направлене на припинення сімейних відносин. Викладені обставини свідчать, що подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї неможливе, суперечитиме інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved