Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду з цивільним позовом до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності на індивідуальний гараж № 23, що розташований за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, шосе Будівельників, квартал № 71, в порядку спадкування за законом після померлого 04.07.2011 року [PERSON]. В обґрунтування свого позову позивач вказала, що вона проживає за адресою: [INFO]. ЇЇ чоловіком був [PERSON], який також був зареєстрований та проживав із нею за вказаною адресою. 04 липня 2011 року її чоловік, [PERSON], помер. На день його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з права власності на індивідуальний гараж, що розташований за адресою: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, ш. Будівельників, квартал 71, гараж № 23, та що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу гаражу від 04.11.2000 року. Єдиним спадкоємцем майна померлого за законом є вона, як дружина померлого. Вона фактично прийняла спадщину, бо на момент смерті спадкодавця проживала та була зареєстрована з ним спільно за однією адресою. 25.11.2014 року вона звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але нотаріусом було відмовлено у здійсненні нотаріальної дії у зв'язку із тим, що договір купівлі-продажу гаражу, після його укладення [PERSON], не було зареєстровано у бюро технічної інвентаризації. Увесь час її чоловік та вона користувалися вказаним гаражем, навіть не підозрюючи про необхідність його реєстрації у БТІ. Вони вважали, що так як у них є на руках договір купівлі-продажу та технічний паспорт на гараж, то і право власності вже перейшло на [PERSON] Земельна ділянка, яка розташована під вищевказаним гаражем, згідно з даними державної статистичної звітності з кількісного обліку земель враховується в землях, не наданих у власність або постійне користування в межах м. Сєвєродонецька. Будь-яка документація із землеустрою не розроблялася і правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні, у звязку із чим в разі визнання права власності на вказаний гараж за нею, вона зможе оформити права на земельну ділянку, яка знаходиться під ним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З копії свідоцтва про одруження серії І-АБ № 111436, виданого 20.08.1971 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 20.08.1971 року уклали шлюб, про що у книзі записів актів громадянського стану зроблено відповідний запис № 614. Після реєстрації шлюбу дружині надано прізвище [PERSON]. Згідно із копією договору купівлі-продажу гаражу від 04.11.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 1-1787, [PERSON] продав, а [PERSON] купив гараж № 23, розташований в місті Сєвєродонецьку по шосе Будівельників, квартал № 71. Копією технічного паспорту на гараж № 23, що розташований в місті Сєвєродонецьку по шосе Будівельників в кварталі № 71, підтверджується, що вказана будівля складається із гаражу площею 25,8 кв. м. та із льоху площею 25,8 кв. м. Згідно із свідоцтвом про смерть серії І-ЕД № 293059, виданого 05.07.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] помер 04 липня 2011 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 816. Згідно із копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 25.11.2014 року державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж № 23, розташований в місті Сєвєродонецьку по шосе Будівельників, квартал № 71, після померлого [PERSON]. Зазначену відмову нотаріус обґрунтовує тим, що договір купівлі-продажу вказаного гаражу від 04.11.2000 року не зареєстрований в реєстрі нерухомого майна, а отже нотаріус не може виготовити витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Суд зазначає, що Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», положеннями якого встановлено обовязкову державну реєстрацію прав на нерухоме майно та внесення інформації про права на нерухоме майно та їх обтяження до Державного реєстру прав, набув чинності 01.07.2004 року, тобто після укладення договору купівлі-продажу гаражу від 04.11.2000 року. Згідно із ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до статті 128 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка була чинною станом на час укладення договір купівлі-продажу гаражу від 04.11.2000 року) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Отже, станом на час укладення договору купівлі-продажу гаражу від 04.11.2000 року виникнення права власності на нерухоме майно не залежало від державної реєстрації цього права. Також, із змісту вищевказаного договору купівлі-продажу гаражу від 04.11.2000 року вбачається, що станом на час укладення договору купівлі-продажу гараж належав [PERSON] на підставі реєстраційного свідоцтва, виданого Сєвєродонецьким БТІ 23.07.1996 року на підставі рішення виконкому № 639 від 14.12.1990 року та зареєстрованого в Сєвєродонецькому БТІ 23.07.1996 року за № 255. Таким чином, судом встановлено, що гараж № 23, розташований в місті Сєвєродонецьку по шосе Будівельників в кварталі № 71 станом на час укладення договору купівлі-продажу від 04.11.2000 року на законних підставах належав [PERSON], а після укладення вказаного договору право власності на гараж перейшло до [PERSON]. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З копії паспорту ЕМ № 549709, виданого 09.02.2000 року Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області, вбачається, що [PERSON] з 17.05.1983 року зареєстрована за адресою: [INFO]. Копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 25.11.2014 року державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON], також підтверджується, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [INFO]. Таким чином, судом встановлено, що станом на день смерті [PERSON], 04 липня 2011 року, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] та постійно проживала разом із ним. Вказані обставини також не заперечувалися представниками сторін в судовому засіданні. Отже, [PERSON] в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину після померлого [PERSON] в якості спадкоємця першої черги за законом, в тому числі і право власності на індивідуальний гараж № 23 (цегляний загальною площею - 25,8 кв. м.) з льохом (площею - 25,8 кв. м.), що розташований за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, шосе Будівельників, квартал № 71. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved