Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що 31.08.1995 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб. Спільне подружнє життя не склалося, а тому на даний час рішенням Гусятинського районного суду від 27.10.2014 року шлюб між сторонами по справі розірвано. За час шлюбу сторонами спільно було придбано майно, а також житловий будинок, який позивач хотіла б поділити по ? частці між нею та її колишнім чоловіком. Також позивач просить розділити між ними спільно нажите майно, а саме: меблеву шафу для одягу 1 шт. вартістю 150 грн.; холодильний вартістю 400 грн.; телевізор 1 шт.-вартістю 300 грн.; диван 1 шт.-вартістю 200 грн.; стіл 1 шт. вартістю 50 грн.; меблева шафа 1 шт. вартістю 150 грн.; телевізор 1 шт. вартістю 200 грн.; диван 1 шт. вартістю 200 грн.; ліжко двоспальне вартістю 1000 грн.; тумбочка вартістю 100 грн.; стінка вартістю 500 грн.; стіл вартістю 100 грн. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково. Відповідач [PERSON] додатково пояснив, що житловий будинок, а також рухомі речі вони дійсно придбали під час шлюбу за спільні кошти, а також погодився з їх вартістю. Щодо поділу майна, яке позивач просить їй присудити, та зазначені речі, а саме меблі, тощо вибули з його володіння, оскільки ними користується їх спільний повнолітній син [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно заочного рішення Гусятинського районного суду від 27 жовтня 2014 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований 31.08.1995 року Копичинецькою міською радою Гусятинським районним відділом ЗАГС Тернопільської області, розірвано. (а.с. 13). Як вбачається з пояснень сторін, підтверджується матеріалами справи сторони за час шлюбу набули у власність, зокрема, житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами в м.Копичинці Гусятинського району, вул.Долішня, 22. Вказане будинковолодіння зареєстровано на ім'я [PERSON] згідно договору купівлі продажу та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23 січня 2009 року (а.с.9). Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 372 Цивільного Кодексу України, ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Відповідно до статей 368, 372 ЦК України та статей 60, 70 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю і у разі поділу майна, що є у спільній сумісні власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у пункті 22 зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ст.ст.22,28 Кодексу про шлюб та сімю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Враховуючи визначене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання за сторонами права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 48,3 м.кв., житловою 39,9 м.кв., що знаходиться за адресою: вул. Долішня, 22, м. Копичинці Гусятинського району Тернопільської області. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Як встановлено, визнається сторонами в справі, сторонами набуто наступне майно: а саме: меблеву шафу для одягу 1 шт. вартістю 150 грн.; холодильний вартістю 400 грн.; телевізор 1 шт.-вартістю 300 грн.; диван 1 шт.- вартістю 200 грн.; стіл 1 шт. вартістю 50 грн.; меблева шафа 1 шт. вартістю 150 грн.; телевізор 1 шт. вартістю 200 грн.; диван 1 шт. вартістю 200 грн.; ліжко двоспальне вартістю 1000 грн.; тумбочка вартістю 100 грн.; стінка вартістю 500 грн.; стіл вартістю 100 грн. На підставі викладеного, слід визнати за [PERSON] право власності на: меблеву шафу для одягу, вартістю 150 грн.; холодильник «Норд», вартістю 400 грн.; телевізор «Оріон», вартістю 300 грн.; диван, вартістю 200 грн.; стіл, вартістю 50 грн. Визнати право власності за [PERSON] на: меблеву шафу, вартістю 150 грн.; телевізор, вартістю 200 грн.; диван, вартістю 200 грн.; ліжко двоспальне, вартістю 1000 грн.; тумбочку, вартістю 100 грн.; стінку меблеву, вартістю 500 грн.; стіл, вартістю, 100 грн. Твердження сторони відповідача про те, що меблева шафа для одягу, телевізор «Оріон», диван, стіл, які просить виділити у власність позивач, вибули з його володіння, оскільки ними користується їх спільний повнолітній син [PERSON], є необґрунтованими та не доводяться належними та допустимими доказами в справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved