Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із вказаним вище позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Посилалася на те, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, який не розірвано, однак з червня 2019 року вони проживають окремо. Вона та відповідач є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, оскільки відповідач припинив їх утримувати. Крім того, нею здійснюється догляд за сином [PERSON] до досягнення ним 3-х річного віку. Стан здоров`я дітей задовільний. Відповідач постійного місця роботи немає, її пропозиції домовитись про його участь в утриманні дітей ігнорує, виконавчих документів про стягнення з нього аліментів на виконанні у Сокирянському районному відділі ДВС відсутні, у зв`язку з чим вона бажає, щоб з нього стягувалися аліменти. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними 18 річного віку та на її утримання аліменти в розмірі 1000 грн., щомісячно до досягнення меншою дитиною 3-х річного віку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному об`ємі та просила розглянути справу без її присутності. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, також подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей визнає повністю, щодо стягнення аліментів на утримання позивачки визнає частково на суму 300 грн. щомісячно, посилаючись на те, що він є не працевлаштованим, на обліку у центрі зайнятості не зареєстрований та додаткових доходів не має. Підстав, передбачених ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи не встановлено, у зв?язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 23.09.2007 року виконавчим комітетом Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області та є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки виконавчого комітету Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області від 27.04.2020 року за №1133, позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , і разом з нею за вказаною адресою зареєстровані діти: [PERSON] , 2009 року народження та [PERSON] , 2020 року народження, які перебувають на її утриманні. Згідно довідок амбулаторії загальної практики сімейної медицини села Романківці Комунальної установи «Сокирянський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 27.04.2020 року за №№29,30 встановлено, що на [PERSON] , 2009 року народження та [PERSON] , 2020 року на «Д» обліку не перебувають, є здоровими. Між сторонами не досягнуто угоди про виплату аліментів у добровільному порядку. Відповідач є працездатним, на даний час постійного місця роботи не має, в Сокирянській районній філії Чернівецького обласного центру зайнятості як безробітний не зареєстрований. Довідкою Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 27.04.2020 року за №21.9-36/10569, підтверджується, що виконавчих документів про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на виконанні не перебуває. Відповідач ухиляється від надання позивачці матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при призначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Як передбачено ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи те, що відповідач є батьком малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , котрий зобов`язаний утримувати їх, а також беручи до уваги, що він повністю визнав позовні вимоги в частині стягнення аліментів на їх утримання, тому суд прийшов до висновку, що вимоги позивачки в цій частині є законними, доведеними і підлягають до задоволення. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Особливістю стягнення аліментів на дружину є наявність лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення з нього на користь позивача аліментів на її утримання до досягнення дитиною 3-х річного віку, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на її утримання, а також з реальної можливості відповідача сплачувати щомісячно аліменти, не порушуючи прав останнього,суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] в змозі їх сплачувати, однак вважає, що їх розмір має бути зменшеним до 300 грн. щомісячно, до досягнення малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню. При цьому, суд вважає, що з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 840 грн. 80 коп., оскільки позивачка була звільнена від його сплати при подачі позову відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі ст.ст.80, 84,180,181,182,183,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial