Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.\~ Вказаний\~позов мотивувала\~тим,\~що їйна праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . В 2017 році до неї звернувся [PERSON] з проханням зареєструвати його у своєму будинку, реєстрація потрібна була йому для працевлаштування. Зважаючи на те, що вказана особа була знайомим чоловіка позивача, остання надала згоду на його реєстрацію. Так з 18.01.2019 року відповідача було зареєстровано в будинку позивача. За домовленістю, [PERSON] на вимогу позивача мав відразу добровільно знятися з реєстрації, проте зв`язок з ним протягом останніх двох років втрачено. Наразі фактичне місце проживання відповідача позивачу не відоме. На сьогоднішній день, у зав`язку з реєстрацією відповідача у своєму будинку, [PERSON] змушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб. Враховуючи вищенаведене, позивач просила суд визнати [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~таким,\~що втратив\~право користування\~житловим приміщенням,\~а саме,\~житловим будинком\~ [ADDRESS] та покласти на відповідача судові витати по справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судових засідань, в тому числі, шляхом публікації оголошень на офіційному вебпорталі судової влади України, в судові засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву не подав. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Процесуальні дії суду по справі: Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.03.2021 року позов [PERSON] було передано на розгляд до Білозерського районного суду Херсонської області. 05\~травня 2021\~року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: \~ \~ \~ \~Згідно договору купівлі-продажу від 16.10.2015 року, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 45780883 від 16.10.2015 року, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Відповідно до акту обстеження по факту проживання (не проживання) особи на території с. Садове № 83 від 25.05.2021 року, [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований будинку [ADDRESS] , проте не проживає за вказаною адресою з 27 січня 2019 року. Допитані в судовому засіданні: свідок [PERSON] підтвердила, що [PERSON] \~жив в\~будинку позивача\~в 2019\~році близько\~одного місяця,\~він не\~є її\~родичем; свідок [PERSON] вказала, що вона з 2015 року часто буває в будинку [PERSON] і [PERSON] там ніколи не бачила. Статтею 71 ЖК визначено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Положеннями ст.\~150\~ЖК України\~вказано,\~що громадяни,\~які мають\~у приватній\~власності будинок\~(частину\~будинку),\~квартиру,\~користуються ним\~(нею)\~для особистого\~проживання і\~проживання членів\~їх сімей\~і мають\~право розпоряджатися\~цією власністю\~на свій\~розсуд:\~продавати,\~дарувати,\~заповідати,\~здавати в\~оренду,\~обмінювати,\~закладати,\~укладати інші\~не заборонені\~законом угоди. Постановою Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі № 182/6536/13-ц визначено, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 ЖК Української РСР\~строки у жилому приміщенні без поважних причин. Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] з 27 січня 2019 року не проживає у будинку [PERSON] , у зв`язку з відсутністю інформації про його фактичне місцезнаходження, позивач не може отримати від відповідача інформацію про поважність причин, з яких останній залишається зареєстрованим у її будинку. Частиною 1 \~ст. 316 ЦК України\~визначено, що право власності\~\~це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ч.1 \~ЦК України,\~власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За приписами ст. 319 ч.1 \~ЦК України,\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст. 321 ч.1\~ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. 16 ч.1 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахування принципів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України). Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що [PERSON] понад 6 місяців не проживає за місцем реєстрації, має інше фактичне місце проживання, підстав для збереження за ним житлового приміщення та інших домовленостей між сторонами немає, а реєстрація відповідача за вищевказаною адресою є перешкодою у здійсненні [PERSON] права користування та розпорядження своїм майном, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved