Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог: Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті її матері - [PERSON], залишився як спадкове майно, житловий будинок [ADDRESS]. В силу ст. 1261 ЦК України, вона являється спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті матері. Вона проживала з матір`ю, та вела з нею до дня смерті, спільне господарство, та за власний рахунок поховала мати. Окрім того, вона зверталася з заявою про те, що буде приймати спадщину після смерті матері. Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON], а саме її діти - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в нотаріально-посвідчених заявах відмовилися від отримання спадщини після смерті матері на її користь. Для отримання спадкових документів вона на початку квітня 2014 року звернулася до Рахівської державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак державним нотаріусом їй в цьому було відмовлено, через те, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, в той час, коли її будинок був зареєстрований у погосподарській книзі з 1956 року, тобто з часу побудови та введення в експлуатацію, підтвердженням чого є довідка виконавчого комітету Лазещинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №1018 від 22.11.2013 року та характеристика будинку, господарських будівель та споруд, складеної КП «БТІ» Рахівської районної ради. Саме не вчинення її матір`ю відповідних дій по оформленню свого права власності і одержання відповідного свідоцтва про право власності і спричиняє сьогодні подання нею як спадкоємцем позову про визнання права власності, оскільки в нотаріальному порядку оформити своє право власності на спадщину вона не може. Майнових спорів з приводу заявлених нею вимог про спадкування зазначеного житлового будинку не існує та інші спадкоємці для спадкування даного майна відмовились від отримання спадщини, як зазначено вище. На підставі наведеного просила визнати за нею, [PERSON], [INFO], мешканкою [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав. наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Лазещинської сільської ради в судове засідання не з'явився. Сільський голова Пранничук І.І. надав заяву, якою просить справу розглядати без участі представників ради. Позовні вимоги визнають, щодо задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області в судове засідання не з'явився. Начальник служби Делятинчук А.І. надав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, вирішення позовних вимог залишають на розсуд суду. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.ст.1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Встановлено, що позивачка [PERSON] являється дочкою спадкодавця [PERSON], померлої [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть, а отже є, в силу ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в її користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд [ADDRESS], виданої КП «БТІ» Рахівської районної ради, спадковий будинок побудований у 1956 році. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету Квасівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 2968 від 22.11.2013 року, житловий будинок [ADDRESS], дійсно, згідно по господарської книги за № 29, належав [PERSON]. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину, оскільки звернулася до нотаріальної контори про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк. Таким чином, враховуючи, що позивачка по справі належить до першої черги спадкоємців за законом, спадщину прийняла, майнового спору з приводу спадкування не існує, що стверджено нотаріально-посвідченими заявами інших спадкоємців першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON], а саме її дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про відмову від отримання спадщини після смерті матері на її користь, суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачкою не ставилось.

Outcome: approved