Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до судді Новоайдарського районного суду Луганської області Іванової О.М., Новоайдарського районного суду Луганської області, прокуратури Новоайдарського району Луганської області про відшкодування шкоди, заподіяної вироком Новоайдарського районного суду Луганської області, треті особи комітет Верховної Ради України з питань верховенства права та правосуддя, прокуратура Луганської області, Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, посилаючись на наступне. Вироком Новоайдарського районного суду Луганської області від 26 грудня 2014 року [PERSON], [INFO], визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання, з урахуванням ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 березня 2015 року вирок Новоайдарського районного суду Луганської області від 26 грудня 2014 року скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Позивач вважає, що незаконними діями відповідачів відносно її сина, [PERSON], [INFO], їй заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 39250,00 грн. та моральну шкоду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі та пояснила, що моральна шкода завдана їй внаслідок дій судді та прокурора під час розгляду кримінальної справи № 419/985/14-к відносно її сина [PERSON]. В судове засідання відповідач суддя Новоайдарського районного суду Луганської області Іванова О.М. не зявилася, проте надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі та прийняти до уваги, що провадження у справі відкрито з порушенням вимог п. 3 ч. 3 ст. 121 ЦПК України. Додатково вказала, що право на відшкодування шкоди у засудженого виникає у випадку ухвалення виправдувального вироку суду. В судове засідання представник відповідача Новоайдарського районного суду Луганської області не зявився, проте надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. В судовому засіданні представник відповідача (прокуратури Новоайдарського району Луганської області) та третьої особи (прокуратури Луганської області) заперечував проти задоволення позову та просив суд у задоволенні позову відмовити. В судове засідання представник Комітету Верховної Ради України з питань верховенства права та правосуддя не зявився, проте надав суду пояснення, в яких просив розглянути справу без його участі та вказав, що на даний час відсутнє рішення суду, яке б надавало про звернення до суду позивачу із цим позовом. В судове засідання представник третьої особи Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України не зявився, проте надав суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в запереченнях. В судове засідання третя особа Уповноважений Верховної Ради України з прав людини не зявилася, проте надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача і третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із копією свідоцтва про народження серії І-ЕД № 063725, виданим 09 липня 1997 року Сєвєродонецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану, [PERSON] народився 15 квітня 1994 року, про що зроблено відповідний актовий запис № П-5. Батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]. Вироком Новоайдарського районного суду Луганської області від 26 грудня 2014 року [PERSON], [INFO], визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання, з урахуванням ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 березня 2015 року вирок Новоайдарського районного суду Луганської області від 26 грудня 2014 року скасовано і справу призначено до нового розгляду в суді першої інстанції. Згідно із копією листа № 15/8-15/С-8 Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області на імя [PERSON] від 27.01.2015 року, [PERSON], [INFO], перебуває під диспансерним наглядом в медичній частині Старобільського слідчого ізолятора Державної пенітенціарної служби України в Луганській області з діагнозом: Криптогенна епілепсія, стійка ремісія, помірний церебрастенічний синдром. Стан його здоровя задовільний, відповідає наявним захворюванням. Згідно із копією листа № 15/22-15/С-23 Управління Державної пенітенціарної служби України в Луганській області на імя [PERSON] від 04.03.2015 року, [PERSON], [INFO], перебуває під диспансерним наглядом лікаря-психіатра медичної частини Старобільського слідчого ізолятора Державної пенітенціарної служби України в Луганській області з діагнозом: епілепсія, генералізована форма з рідкісними судомними нападами (1 раз на 2-3 місяці), помірний церебрастенічний синдром. Стан його здоровя задовільний, відповідає наявним захворюванням. Суд вважає необхідним вказати, що посилання відповідача судді Новоайдарського районного суду Луганської області Іванової О.М. на відкриття провадження у цій цивільній справі із порушенням п. 3 ч. 3 ст. 121 ЦПК України є необґрунтованими, адже позивач звернулася до суду із позовом від свого імені та в своїх інтересах, а не від імені іншої особи. Суд зазначає, що позивач просить відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, яка на її думку завдана їй особисто незаконним вироком Новоайдарського районного суду Луганської області від 26 грудня 2014 року, яким [PERSON], [INFO], визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання, з урахуванням ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ч. 1, 6, 7 ст. 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», визначено вичерпний перелік випадків, при настанні яких виникає право на відшкодування шкоди, а саме: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Суд звертає увагу на те, що у позивача не виникло права на відшкодування шкоди в порядку ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», адже у спірних правовідносинах станом на час розгляду справи відсутні обставини, які передбачені статтею 2 вищевказаного Закону. Більш того, системний аналіз норм Цивільного кодексу України та Конституції України, які регулюють підстави та порядок відшкодування шкоди, дозволяє дійти висновку, що матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою відповідно до ст. 62 Конституції лише безпідставно засудженій особі у разі скасування вироку як неправосудного. Аналогічна правова позиція викладена у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9. Тобто, позивач, яка не є безпідставно засудженою особою, не має права на відшкодування шкоди, заподіяної при здійсненні правосуддя у кримінальному провадженні. Суд також зазначає, що позивачем не було надано жодних документально підтверджених доказів того, що вона понесла матеріальні витрати в сумі 39250,00 грн. у звязку із винесенням 26 грудня 2014 року вироку стосовно її сина Новоайдарським районним судом Луганської області. На неодноразові запитання суду в судовому засіданні 30.11.2015 року позивач жодних доказів наявності у неї таких матеріальних витрат також не надала. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованим та безпідставними, а отже задоволенню не підлягають. Про наявність документально підтверджених судових витрат у звязку із розглядом цієї справи третіми особами або відповідачами повідомлено не було.

Outcome: dismissed