Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що 05 липня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1344. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та перебуває на її утримані. Оскільки відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, позивач була змушена звернутися до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні 16.03.2017 року позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на стягненні витрат на правову допомогу не наполягала оскільки сума, що була заявлена в позовній заяві про повернення витрат пов'язаних з наданням правової допомоги відповідачем їй була повернута, при цьому відповідач просив суд оголосити перерву в судовому засіданні для надання терміну для вирішення спору мирним шляхом, у зв'язку з чим в судовому засіданні було оголошено перерву до 11.04.2017р. В судове засідання 11.04.2017р. позивач не з'явилась, однак 27.03.2017р. звернулася до суду із заявою, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розгляд справи провести у її відсутність. (а.с. 22) Відповідач в судове засідання призначене на 11.04.2017р. не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить розписка наявна в матеріалах справи. (а.с. 21) Дослідивши матеріали справи, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 14 січня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO]. (а.с. 5) Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки виданої Квартальним комітетом Асоціації органів самоорганізації населення м. Вінниці №192 від 14.02.2017р. [PERSON] та [PERSON] проживають разом за адресою: м. Вінниця, вул Бучми, 118. Згідно статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом позивач та відповідач не знаходять спільної згоди щодо форми та розміру утримання дитини. Пленум Верховного Суду у п. 17 постанови №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз'яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з частиною першою статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, відповідач офіційно працевлаштований, має регулярний дохід, що підтверджується поясненнями останнього, а тому розмір аліментів слід визначити у частці від його заробітку (доходу). Відповідно до частини першої статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з частиною другою статті 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію неповнолітньої дитини та звичайні потреби дитини. Крім того суд враховує, що відповідач є фізично здоровою людиною працездатного віку, має постійну роботу і стабільний заробіток, а відтак має можливість надавати матеріальну допомогу неповнолітній дитині. Разом з тим, відповідно до статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з огляду на вищевикладене та беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе позов задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 16 лютого 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до пункту першого частини першої статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Згідно з частиною третьою статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, оскільки позивач при зверненні до суду судового збору не сплачувала, так як звільнена від його сплати, з відповідача слід стягнути на користь держави 640,00 грн. судового збору. Що стосується витрат на правову допомогу в сумі 350 грн., то такі витрати не підлягають відшкодуванню, оскільки позивач в судовому засіданні пояснила, що відповідачем вищевказані витрати їй було повернуто. На підставі викладеного та

Outcome: approved