Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Луганської державної академії культури і мистецтв про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та моральної шкоди, в якому просила про наступне: - стягнути з Луганської державної академії культури і мистецтв заборгованість по заробітній платі за період з 01.07.2014 року по 08.01.2015 року, грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки як працівнику, який працює та має двох неповнолітніх дітей до 15 років за 2014-2015 роки, грошову компенсацію за невикористану основну відпустку за 2014-2015 роки з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні; - стягнути з Луганської державної академії культури і мистецтв моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. В обґрунтування позову позивач вказала, що вона працювала в Луганській державній академії культури і мистецтв з 26.09.2013 р. по 08.01.2015 р. на посаді бухгалтера І категорії. 08.01.2015 року [PERSON] була звільнена за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. У зв'язку із подіями в Україні, позивач разом з двома неповнолітніми дітьми була змушена виїхати з місця свого проживання до м. Сєвєродонецька. На теперішній час позивач зареєстрована як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції у м. Сєвєродонецьку відповідно до довідки № 919020607 від 19 лютого 2015 року. Станом на сьогоднішній день з [PERSON] з боку відповідача не був проведений повний розрахунок, не була виплачена заборгованість із заробітної плати за період з липня 2014 року по день звільнення, тобто по 08.01.2015 року, не була виплачена грошова компенсація за невикористані додаткові відпустки як працівнику, який працює та має двох неповнолітніх дітей до 15 років за 2014-2015 роки, не була виплачена грошова компенсація за невикористану основну відпустку за 2014-2015 роки з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення. На неодноразові звернення [PERSON] до відповідача з метою отримання повного розрахунку, вона отримувала відмову. Із відомостей про застраховану особу із Пенсійного фонду України вбачається, що за кодом «26204964» Луганською державною академією культури і мистецтв в 2014 році [PERSON] були нараховані суми заробітної плати за наступні місяці: січень 2014 року - 2211,00 грн., лютий 2014 року - 2408,65 грн., березень 2014 року - 2298.57 грн., квітень 2014 року - 2140.48 грн., травень 2014 року - 2223,31 грн., червень 2014 року - 2303,57 грн., липень - грудень 2014 року - 0,00 грн. Позивач вважає, що тривалими, незаконними діями відповідача їй була нанесена моральна шкоди, оскільки вона переживає моральні страждання, які виразилися в тому, що порушився ритм її повсякденного життя, вона та її сім'я переживали стресовий стан у зв'язку з відсутністю грошей та неможливістю належним чином забезпечити своє існування після переїзду до м. Сєвєродонецька, а також вирішити інші побутові питання. Крім цього, позивач є матір'ю двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та не мала достатніх коштів для облаштування життя дітей після переїзду на нове місце проживання. У зв'язку із цим, невиплата заборгованості із заробітної плати негативним чином відобразилась на всій родині позивача. За таких обставин позивач вважає суму 10 000,00 грн. - адекватною та співмірною розміру заподіяної моральної шкоди. Таким чином, відповідач зобов'язаний виплатити позивачу заборгованість із заробітної плати, грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки як працівнику, який працює та має двох неповнолітніх дітей до 15 років за 2014-2015 роки, грошову компенсацію за невикористану основну відпустку за 2014-2015 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення, середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а також моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., завдану позивачу внаслідок несвоєчасної виплати повного розрахунку. Представник відповідача надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких вказав, що у зв'язку з соціально-політичною ситуацією, що склалася в Україні, згідно з наказом Міністерства культури України № 966 від 10.11.2014 року, змінено місцезнаходження Луганської державної академії культури і мистецтв з адреси: 91055, Луганська обл., м. Луганськ, Червона площа, 7, на адресу: 01601, м. Київ, вул. І. Франка, 19. Виконуючим обов'язки ректора Луганської державної академії культури і мистецтв до призначення керівника Академії, згідно наказу Міністерства культури України № 773/0/17-14 від 13.11.2014 року, призначено [PERSON] Всі оригінали документів щодо освітньої, фінансово-господарської діяльності, заробітної плати, штатний розпис, кадрові документи та інші за попередні періоди по теперішній час знаходяться в приміщенні будівлі, розташованої за адресою: м. Луганськ, Червона площа 7, що залишилася на території, тимчасово неконтрольованій органами державної влади України. Станом на 04.01.2016 року новопризначене керівництво відповідача не в змозі їх отримати та витребувати належним чином, як на паперових носіях, так і в електронному вигляді. Тому, відповідач не мав та немає документів, згідно яких можна було б встановити (ідентифікувати) позивача, в частині перебування його у трудових відносинах з відповідачем. Змінивши місцезнаходження Академії, новопризначене керівництво відповідача виконало заходи, передбачені Тимчасовим порядком фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, в т.ч. внесено зміни до Статуту, штатного розпису і кошторису (плану використання бюджетних коштів) відповідача. Згідно з внесеними змінами до штатного розпису відповідача, відповідно до кількості працівників, які були переведені за їх заявою на підконтрольну органам державної влади України територію, посаду бухгалтера І категорії позивач не займала. Отже, твердження позивача про те, що вона працювала у відповідача по 08.01.2015 року не відповідає дійсності. Відповідач вважає за дійсне те, що позивач відмовився продовжувати працювати в Академії, яка змінила місцезнаходження, а залишилася працювати, тобто перебувати у трудових відносинах з Луганською державною академію культури і мистецтв, що знаходиться за адресою: м. Луганськ, Червона площа, 7, яка є нелегітимним вищим навчальним закладом (поза законом України) на території України і функціонує на території, тимчасово неконтрольованій органами державної влади України. Не відповідає фактичним обставинам справи доказ позивача, що відповідач 08 січня 2015 року звільнив позивача за угодою сторін згідно наказу № 4-ок, адже такий наказ Академією не видавався і запис у трудовій книжці позивача зроблено невідомим Академії працівником. Трудова книжка позивача у відповідача не зберігалася, про що свідчать записи в журналі Луганської державної академії культури і мистецтв - «Книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них». У період відсутності у відповідача штатного працівника з кадрової служби, всі записи в трудові книжки робилися в.о. ректора відповідача [PERSON], запис про звільнення скріплювався гербовою печаткою Луганської державної академії культури і мистецтв. Тобто, запис в трудову книжку позивача 08.01.2015 року повинна була внести в.о ректора відповідача [PERSON] з прикладанням гербової печатки. Проте, в трудовій книжці позивача записи зроблені невстановленою особою і підпис скріплено невідповідною печаткою. Таким чином, відповідач не порушував у відношенні до позивача нормативно-правових актів України, які регулюють трудові відносини, і у позивача відсутні правові підстави вимагати стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористані відпустки та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Так як, відповідач не порушував законних трудових прав позивача, що підтверджується вищенаведеними фактичними обставинами, вимога про відшкодування моральної шкоди не повинна братися судом до уваги. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, які викладені у позові, просила позов задовольнити у повному обсязі. Також пояснила, що вона у вересні 2014 року в якості тимчасово переміщеної особи перемістилася з м. Луганськ до смт. Біловодськ Луганської області за адресою: [ADDRESS] та фактично проживала там до грудня 2014 року разом зі своїм чоловіком та дітьми. Після цього, вони перемістилася до м. Рубіжне, а потім до м. Сєвєродонецька. Відпустку на період з вересня 2014 року вона не брала. Наказ № 04-к від 08.01.2015 року, згідно із яким її звільнили з посади, був виданий в м. Луганську, і вона приїжджала до м. Луганська для отримання запису про звільнення у трудовій книжці та для того, щоб забрати саму трудову книжку. До Луганської державної академії культури і мистецтв у м. Києві із заявою про звільнення вона не зверталася. Заяву про звільнення з Луганської державної академії культури і мистецтв вона писала 08 січня 2015 року у м. Луганську на ім'я ректора [PERSON], ім'я та по-батькові якого вона не пам'ятає. В період з осені 2014 року по 08.01.2015 року вона фактично не працювала, а доглядала за своїми дітьми. Копія наказу про її звільнення у неї відсутня, копію своєї заяви про звільнення вона також не робила. В судове засідання представник відповідача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав з підстав, викладених в запереченні та поясненнях на позов, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові пояснення відповідача та інші матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що згідно із копією трудової книжки серії [NUMBER] на ім'я [PERSON], [INFO], 26.09.2013 року на підставі наказу № 241-ок [PERSON] була прийнята до Луганської державної академії культури і мистецтв на посаду бухгалтера І категорії коледжу за контрактом. В трудовій книжці також наявний запис про те, що 08.01.2015 року на підставі наказу № 4-ок [PERSON] була звільнена з посади бухгалтера І категорії коледжу за контрактом Луганської державної академії культури і мистецтв за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Згідно із копією індивідуальної відомості про застраховану особу, наданої Пенсійним фондом України, за кодом «26204964» Луганською державною академією культури і мистецтв в 2014 році [PERSON] були нараховані суми заробітної плати за наступні місяці: січень 2014 року - 2211,00 грн., лютий 2014 року - 2408,65 грн., березень 2014 року - 2298.57 грн., квітень 2014 року - 2140.48 грн., травень 2014 року - 2223,31 грн., червень 2014 року - 2303,57 грн., липень - грудень 2014 року - 0,00 грн. Згідно із копією наказу Міністерства культури України «Про організацію освітнього процесу в Луганській державній академії культури і мистецтв» № 966 від 10.11.2014 року, змінено місцезнаходження Луганської державної академії культури і мистецтв з адреси: 91055, Луганська обл., м. Луганськ, Червона площа, 7 на адресу: 01601, м. Київ, вул. І. Франка, 19. Департаменту мистецтв та навчальних закладів ([PERSON]) забезпечити подання Луганською державою академією культури і мистецтв на затвердження змін до Статуту Луганської державної академії культури і мистецтв у частині зміни місцезнаходження Академії. Відповідно до копії наказу Міністерства культури України № 773/0/17-14 від 13.11.2014 року, виконуючим обов'язки ректора Луганської державної академії культури і мистецтв з 13 листопада 2014 року до призначення керівника Академії призначено [PERSON], з посадовим окладом згідно штатного розпису. Згідно із копією довідки № 919020607 від 19.02.2015 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної організації, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради, [PERSON], [INFO], яка постійно проживала за адресою: Україна, [ADDRESS], перемістилася 02.02.2015 року з тимчасово окупованої території в м. Сєвєродонецьк за адресою: [ADDRESS], разом з неповнолітніми дітьми: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до копії заяви [PERSON] на ім'я ректора ЛДАКМ [PERSON], [PERSON] просить терміново погасити заборгованість по заробітній платі перед нею на підставі ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Згідно із листом Луганської державної академії культури і мистецтв «Про виплату грошової компенсації» № 250 від 07.12.2015 року, у зв'язку з соціально-політичною ситуацією, що склалася в Україні, згідно з наказом Міністерства культури України № 966 від 10.11.2014 року, змінено місцезнаходження Луганської державної академії культури і мистецтв з адреси: 91055, Луганська обл., м. Луганськ, Червона площа, 7 на адресу: 01601, м. Київ, вул. І. Франка, 19. Виконуючою обов'язки ректора Луганської державної академії культури і мистецтв до призначення керівника Академії, згідно наказу Міністерства культури України № 773/0/17-14 від 13.11.2014 року, призначено [PERSON] Всі оригінали документів щодо ведення фінансово-господарської, освітньої діяльності, штатний розпис, кадрові документи та інші, за попередні періоди знаходяться в приміщенні будівлі, розташованої за адресою: м. Луганськ, Червона площа 7, що залишилася на території, тимчасово неконтрольованої органами державної влади України. Тому, Академія не мала документів, згідно з якими можна було б встановити (ідентифікувати) працівників, які перебували з нею в трудових відносинах. Станом на 07.12.2015 року новопризначене керівництво Академії не в змозі їх отримати та витребувати належним чином, як на паперових носіях, так і в електронному вигляді. Змінивши місцезнаходження Академії, новопризначене керівництво Академії виконало заходи, передбачені «Тимчасовим порядком фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам організаціям Донецької та Луганської областей», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 07.11.2014 року №595, в т.ч. внесено зміни до Статуту, штатного розпису і кошторису (плану використання бюджетних коштів) Академії. Згідно з внесеними змінами до штатного розпису коледжу академії, відповідно до кількості працівників, які були переведені за їх заявою на підконтрольну територію, посаду бухгалтера І категорії займала абсолютно інша особа. З наданих документів вбачається, що позивач звільнена 08 січня 2015 року відповідно до наказу № 4-ок. Запис про це в трудову книжку внесла начальник відділу кадрів [PERSON], однак із заявою про звільнення за згодою сторін на ім'я в.о. ректора Академії [PERSON] позивач не зверталася, в штатному розписі Академії на той час такої посади як начальник відділу кадрів не існувало, і особа - [PERSON] в Академії не працювала. Вищезазначене підтверджує, що позивач перебувала в трудових відносинах з Луганською державною академію культури і мистецтв, що знаходиться за адресою: м. Луганськ, Червона площа, 7, яка є нелегітимним вищим навчальним закладом (поза законом України) на території України і функціонує на території, тимчасово неконтрольованій органами державної влади України. Отже, станом на 08.01.2015 року позивач не була працівником Академії, яка перемістилася до м. Києва. До подання такої заяви від позивача письмових звернень щодо трудових відносин до Луганської державної академії культури і мистецтв, що знаходиться в м. Києві, не надходило. На підставі викладеного, Луганська державна академія культури і мистецтв (м. Київ) конституційні права позивача не порушувала і залишає без задоволення вимогу щодо виплати грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки, за невикористану частину щорічної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення. Згідно із довідкою, наданою Луганською державною академією культури і мистецтв № 27 від 04.01.2016 року, згідно наказу Міністерства культури № 966 від 10Л 1.2014 «Про організацію освітнього процесу в Луганській державній академії культури і мистецтв» було змінено юридичне і фактичне місцезнаходження Академії з адреси: 911055, Луганська обл., м. Луганськ, Червона площа, 7 на адресу: 01601, м. Київ, вул. І.Франка, 19. В штатному розписі Луганської державної академії культури і мистецтв після її перереєстрації посада начальника відділу кадрів відсутня. Фізична особа - [PERSON] в трудових відносинах з Академією з 13.11.2014 року по теперішній час не перебуває. Вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні позовних вимог суд враховує, що позивачем було заявлено цей позов з підстав, які передбачені статтями 116, 117 КЗпП України, тобто з підстав її звільнення з підприємства відповідача. При цьому в судовому засіданні позивач на запитання суду не висловила бажання щодо зміни або уточнення позовних вимог чи їх підстав (процесуальні дії № 46, 56 в журналі судового засідання від 26.01.2016 року). Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Отже, для вирішення судом вимог, заявлених з підстав, які передбачені статтями 116, 117 КЗпП України та ч. 1 статті 24 Закону України «Про відпустки», позивачу необхідно довести, а суду необхідно встановити факт звільнення позивача з підприємства, установи, організації, а також дату та підставу звільнення. Суд звертає увагу, що запис в трудовій книжці позивача про те, що вона на підставі наказу № 4-ок була звільнена з Луганської державної академії культури і мистецтв за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, був проведений 08.01.2015 року. Позивач в судовому засіданні підтвердила, що з метою внесення вищевказаного запису у трудову книжку та з метою звільнення з Луганської державної академії культури і мистецтв вона 08.01.2015 року приїхала до будівлі Академії у м. Луганську та написала заяву про звільнення на ім'я ректора [PERSON] ім'я та по-батькові якого вона не пам'ятає. Письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи підтверджується, що місцезнаходження Луганської державної академії культури і мистецтв згідно із наказом Міністерства культури України від 10.11.2014 року змінено на місто Київ. При цьому, копією виписки від 11.12.2014 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підтверджується, що Луганська державна академія культури і мистецтв зареєструвала та має наступну юридичну адресу: 01601, м. Київ, вулиця Івана Франка, будинок 19, і керівником Академії є [PERSON]. Таким чином, станом на 08.01.2015 року Луганська державна академія культури і мистецтв знаходилася у м. Києві і керівником цієї установи була [PERSON], у зв'язку із чим звільнення позивача за наказом № 4-ок від 08.01.2015 року, виданим невстановленою судом особою у м. Луганську, є таким, що не створює жодних правових наслідків. Позивач в судовому засіданні підтвердила, що станом на 08.01.2015 року їй було відомо про переміщення Академії до м. Києва, у зв'язку із чим суд зауважує, що після отримання своєї трудової книжки у м. Луганську їй слід було звернутися особисто або засобами поштового зв'язку із письмовою заявою про звільнення за адресою Академії у м. Києві, проте позивач цього не зробила. Разом з тим, суд також не погоджується із твердженням представника відповідача про те, що в період з 10.11.2014 року по 08.01.2015 року позивач не була працівником Луганської державної академії культури і мистецтв у м. Києві, а була працівником такої самої академії у м. Луганську, з огляду на таке. Копією виписки від 11.12.2014 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підтверджується, що Луганська державна академія культури і мистецтв була зареєстрована в якості юридичної особи 31.05.2002 року, код 26204964. Відомостей про утворення аналогічних юридичних осіб у м. Луганську шляхом виділу або поділу Луганської державної академії культури і мистецтв дані з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не містять. Отже, переміщення Луганської державної академії культури і мистецтв з м. Луганська до м. Києва не створило та не могло створити ситуації, за якої утворюються дві юридичні особи - у м. Києві та у м. Луганську, у зв'язку із чим твердження представника відповідача про те, що позивач в період з 10.11.2014 року по 08.01.2015 року була працівником такої самої Академії у м. Луганську є необґрунтованим. Суд також зазначає, що вичерпний перелік підстав для звільнення працівників, які уклали трудовий договір із підприємством, передбачено у відповідних статтях КЗпП України. Статтею 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Пунктом 6 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 595 із змінами та доповненнями (далі - Тимчасовий порядок), встановлено, що у разі переміщення установи з тимчасово неконтрольованої на контрольовану територію після набрання чинності цим Порядком видатки на забезпечення діяльності такої установи, у тому числі на оплату праці (грошове забезпечення), протягом місяця з дня переміщення здійснюються згідно із затвердженим кошторисом (планом використання бюджетних коштів). Протягом місяця з дня переміщення установи на контрольовану територію до положення, штатного розпису та кошторису (плану використання бюджетних коштів) такої установи в установленому порядку вносяться зміни з урахуванням зміни чисельності працівників та наявних умов для здійснення їх функцій. Після закінчення місячного строку видатки на забезпечення діяльності установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються лише відповідно до кошторису (плану використання бюджетних коштів) з урахуванням внесених змін. На підставі викладеного суд робить висновок про те, що ані Тимчасовим порядком, ані Кодексом законів про працю України не передбачено можливості припинення трудових відносин із працівником з ініціативи власника шляхом внесення змін до штатного розпису без видання наказу керівника підприємства про звільнення конкретного працівника. Таким чином судом встановлено, що наказ про звільнення [PERSON] з Луганської державної академії культури і мистецтв станом на час розгляду справи відсутній, належних та достовірних записів про звільнення позивача з Луганської державної академії культури і мистецтв у трудовій книжці позивача немає, у зв'язку із чим позовні вимоги про стягнення з Луганської державної академії культури і мистецтв заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки та основну відпустку, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є необґрунтованими і у їх задоволенні належить відмовити. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що вона не позбавлена права заявити аналогічний позов про стягнення належних їй з відповідача сум заробітної плати та інших платежів з інших підстав, які не пов'язані з її звільненням, або в разі відшукання належних та допустимих доказів її звільнення. Стосовно позовних вимог про виплату позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення суд зазначає, що підпунктом 5 пункту 4 наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 р. № 557 із змінами та доповненнями, керівникам навчальних закладів, установ освіти та наукових установ надано право в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків, надавати працівникам матеріальну допомогу, у тому числі на оздоровлення, у сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання. Отже, призначення та виплата матеріальної допомоги на оздоровлення працівнику навчального закладу є правом, а на обов'язком керівника навчального закладу. Позивачем не було надано доказів використання керівником Луганської державної академії культури і мистецтв свого права на призначення та виплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення в 2014 або в 2015 роках, у зв'язку із чим у задоволенні позовної вимоги про виплату позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення належить відмовити. Вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд враховує наступне. В якості обґрунтування факту завдання та розміру моральної шкоди, позивач вказує на те, що їй було невиплачено належні їй суми заробітної плати, у зв'язку із чим порушився ритм повсякденного життя її самої та її сім'ї. Частина 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи те, що судом під час розгляду цієї справи з заявлених позивачем підстав не було встановлено порушення відповідачем прав позивача на виплату належних їй грошових сум при звільненні, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України суд враховує, що відповідачем не було надано доказів понесення ним судових витрат по справі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed