Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до ПАТ «Олеся», ПрАТ «Київстар», в якому просить визнати недійсним укладений 09 липня 2014 року між ПАТ «Олеся» (орендодавцем) і ПрАТ «Київстар» (орендарем) договір оренди №В-703/14 VOL-076 частини технічної надбудови даху загальною площею 14,3 кв. м. та 4,0 кв. м. самого даху будівлі, для розміщення телекомунікаційного обладнання, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] заявлений позов обґрунтовувала тим, що договір оренди частини даху було укладено між відповідачами без її згоди, як співвласника нерухомого майна - будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Оскільки вона є власником 16/100 частки в будівлі за укладеними договорами купівлі продажу приміщень від 14 січня та 05 червня 2014 року. Укладеним між відповідачами договором оренди частини технічної надбудови даху та самого даху будівлі, для розміщення телекомунікаційного обладнання, порушені права позивачки на отримання прибутку від оренди пропорційно її частки в майні, яка як і інші співвласники несе відповідні затрати на утримання і обслуговування спільного майна. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить них задовольнити, з підстав викладених в поданій до суду заяві. Представники відповідачів ПАТ «Олеся», ПрАТ «Київстар» Заєць В.І., Пшевлоцький Ю.М., Шумський Н.М. позов [PERSON] не визнали, просять нього залишити без задоволення з наступних підстав. У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року (справа №6-12цс13) констатовано, що кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Кожен співвласник наділений правом самостійного розпорядження часткою у праві спільної часткової власності. Здійснення учасником права розпорядження своєю часткою у праві спільної часткової власності не припиняє спільну власність і не тягне за собою жодних змін у правовому статусі учасника, адже предметом розпорядження виступає не конкретне, чітко визначене майно, а частка у праві спільної часткової власності, що поширюється на усе майно. ПАТ «Олеся» уклавши з ПрАТ «Київстар» договір оренди частини технічної надбудови даху загальною площею 14,3 кв. м. та 4,0 кв. м. самого даху будівлі, для розміщення телекомунікаційного обладнання, реалізував своє право на розпорядження належною йому часткою у праві спільної часткової власності. При цьому жодним чином не обмежив законні права та інтереси позивачки [PERSON]. Підстави передбачені чистинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України для визнання договору оренди недійсним відсутні. Під час укладення договору оренди ніхто з інших співвласників приміщень в будівлі не висловив заперечення щодо його укладення. Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд приходить до наступного. Встановлено, що приміщення трьохповерхової будівлі на [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності 17 фізичним та юридичним особам. Позивачка [PERSON] є власником 16/100 частки, відповідачу ПАТ «Олеся» належить 7/100 частки в будівлі. Об'єднання співвласників будівлі для сприяння використання їхнього власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна не було створене. У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу визначаючих, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб - ч.1 ст.316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд - ч.1 ст.217, ч.1 ст.319 ЦК України. Згідно ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох або більше осіб із зазначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю - ч.1 ст.356 ЦК України. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, які можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю - ч.1, ч.2 ст.358 ЦК України. Відповідно ч.1 ст. 759 ЦК України зо договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму - ст.761. Законом «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» врегульоване питання правового режиму конструктивних елементів відповідних частин багатоквартирного будинку, який судом, за аналогією закону, в порядку ч.1 ст.8 ЦК України, може бути застосований при прийнятті рішення по вирішенню виниклого між сторонами спору, так як ним регулюються подібні за змістом цивільні відносини. Статтею 1 вище наведеного Закону встановлено, що конструктивні елементи частини споруди, будівлі, які забезпечують її цілісність та необхідні технічні умови функціонування (фундамент, несучі стіни, міжповерхове перекриття, сходові марші, конструкції даху, покрівля тощо) є неподільним майном - неподільною частиною цілісного комплексу, що забезпечує належне функціонування всієї будівлі. Неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників приміщень, які володіють, користуються і у встановлених цим Законом та цивільним законодавством межах розпоряджаються спільним майном - ст.19 Закону. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників - ч.1, ч.2 ст. 369 ЦК України. Дослідженими доказами встановлено, що між ПАТ «Олеся» і ПрАТ «Київстар» договір оренди конструктивних елементів даху та покрівлі для розміщення телекомунікаційного обладнання, яке є неподільним майном, і перебуває у спільній сумісній власності 17-ти співвласників приміщень в будівлі, укладено поза волею позивачки, без її згоди. В зв'язку із чим, заявлений [PERSON] про визнання недійсним договору оренди, підлягає задоволенню. Відповідачем ПАТ «Олеся» при укладені договору оренди з ПрАТ Київстар» було не дотримано і порушено вимоги ч.2 ст.203 ЦК України, що є підставою для визнання недійсним даного правочину - договору оренди. Оскільки відповідач ПАТ «Олеся» укладаючи договір оренди не мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, на вчинення правочину. Договір оренди укладено без згоди всіх співвласників приміщень в будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Укладеним договором оренди, без згоди позивачки, було порушено права [PERSON], як співвласника нерухомого майна, на володіння, користування і у встановлених цим Законом та цивільним законодавством межах розпорядження спільним майном. Понесені [PERSON] судові витрати в справі, у розмірі 243 грн. 60 коп. пов'язані зі сплатою судового збору в дохід держави при подачі позову в суд, на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачки.

Outcome: approved