Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Верхньодніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі свідоцтва про право власно сіна житло від 19 грудня 1995 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 листопада 2003 року [PERSON] отримала у власність 2/5 частини квартири [ADDRESS]. Згідно з технічним паспортом на квартиру від 19 липня 2015 року фактична загальна площа квартири складає 52, 7 кв.м. згідно з інформаційною довідкою про технічний стан нерухомого майна КП «Верхньодніпровське БТІ» від 20 липня 2015 року загальна площа приватизованої квартири збільшена на 1,5 кв.м. за рахунок арифметичного уточнення. Таким чином за документами площа квартири [ADDRESS] складає 50, 5 кв.м., а фактично площа спірної квартири складає 52,7 кв.м. У звязку з вказаними розбіжностями державний реєстратор відмовив у реєстрації права власності на нерухоме майно. На підставі вищевикладеного [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 52,7 кв.м. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги, суду пояснив, що у позивача виникла необхідність продати квартиру, а тому вона звернулася до реєстратора з метою оформлення права власності на нерухоме майно. Проте державний реєстратор відмовив у звязку з розбіжностями у документах щодо площі квартири. Чому виникли такі розбіжності не відомо, оскільки у квартирі нічого не перебудовували та її площа фактично не змінювалась. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі та про визнання позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Верхньодніпровське районне управління юстиції в особі державної реєстраційної служби, в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, КП «Верхньодніпровське БТІ» в судовому засіданні суду пояснила, що до Верхньодніпровського БТІ звернувся представник позивача з метою отримання технічного паспорту на квартиру. Було проведено вимірювання та встановлено фактичну площу квартири, збільшення площі квартири мало місце за рахунок арифметичних уточнень, оскільки зараз вимірювання площі проводиться за допомогою більш точних приладів ніж раніше. В спірній квартирі ніяких перебудов та перепланувань не було, фактично площа квартири не змінилася, що також підтверджується матеріалами інвентарної справи. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 грудня 1995 року мала у власності частку квартири [ADDRESS] (площею 30,5 кв.м.) (а.с.8). Інша частка квартири знаходилась у власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 жовтня 1995 року (площею 20 кв.м.) (а.с.7). Право власності, як [PERSON] так і [PERSON] було зареєстровано у Верхньодніпровському БТІ. 18 листопада 2003 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на 2/5 квартири [ADDRESS] (площею 20 кв.м.) після смерті [PERSON] (а.с.9). Право власності [PERSON] на 2/5 частики квартири було зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с.10). З метою оформлення іншої частки квартири позивач звернулася до реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції, проте рішенням № 22089475 від 15 червня 2015 року їй було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], оскільки подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (а.с.15). Підставою для відмови у реєстрації права власності стало те, що згідно із свідоцтвами про право власності на житло [PERSON] та [PERSON] загальна площа квартири [ADDRESS] становить 50,5 кв.м. В той час, коли згідно з технічним паспортом на квартиру від 9 липня 2015 року загальна площа квартири становить 52, 7 кв.м. (а.с.12-13). Згідно з інформаційною довідкою про технічний стан нерухомого майна № 2699 від 20 липня 2015 року по відношенню до свідоцтва про право власності на житло від 19 грудня 1995 року загальна площа приватизованої квартири збільшена на 2,2 кв. м. за рахунок арифметичного уточнення (а.с.14). Окрім того у свідоцтвах не зазначено, які саме частки квартири належать [PERSON] та [PERSON] У звязку з наявними розбіжностями у документах позивач позбавлена можливості зареєструвати свої право власності та отримати витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки [PERSON] фактично є власником квартири [ADDRESS], проте її право власності не може бути зареєстровано у звязку з розбіжностями у документах за рахунок арифметичних уточнень, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд приймає до уваги, що за подання позову позивачем було сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.1), разом з тим згідно зі звітом про незалежну оцінку вартості майна від 8 вересня 2015 року вартість спірної квартири становить 97\~462 грн. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна. У звязку з чим за подання до суду позову в цьому випадку необхідно сплатити судовий збір в сумі 974 грн. 62 коп. (1 % від 97\~462 грн.) Таким чином з позивача підлягає стягненню в дохід держави сума недоплаченого судового збору в розмірі 731 грн. 02 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved