Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із згаданим вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що [PERSON], [INFO] є її з відповідачем спільним сином, що підтверджується Свідоцтвом про народження [PERSON] виданим відділом ЗАГСу Дрогобицького міськвиконкому 26 серпня 1996 року, актовий запис № 591. 24 листопада 2012 року [PERSON] змінив прізвище на [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про зміну імені, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Могилів-Подільському Могилів Подільського міськрайонного управління юстиції Вінницької області. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року, справа №442/7845/14-ц позов задоволено частково та стягнуто з відповідача -[PERSON] на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно до закінчення ним навчального закладу, але не довше ніж до досягнення ним 23-х років, починаючи із 23.12.2014 року. Син [PERSON] з 05.08.2014 року навчається за державним замовленням на денній формі навчання Національної академії Національної гвардії України, шо підтверджується довідкою виданою Вищим навчальним закладом. Випуск планується в червні 2018 року. В період з 01.01.2016р. по 30.06.2016р. дохід [PERSON] за винятком аліментів становить 1825 грн. 67 коп. На період навчання син [PERSON] орендує житло місячна плата якого складає 3500 грн. 00 коп. без урахування комунальних послуг. Станом на сьогоднішній день вона не зареєстрована в центрах зайнятості України, як безробітна, шо підтверджується довідкою Шевченківського РЦЗ м.Запоріжжя, виданою 15.08.2016 року. Допомогу по безробіттю не отримує. Дані персоніфікованого обліку про перерахування заробітної плати та стажу роботи у центральній базі Системи облікових карток (СОК) за 2015-2016 р.р. відсутні. Вона, окрім повнолітнього сина - [PERSON], 1996 р.н., має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]., шо підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області 24 квітня 2003 року, актовий запис № 63. У зв'язку з тим, що з 2003 року вона утримує двох дітей - [PERSON] 1996 року народження та [PERSON] 2003 року народження, має важке матеріальне становище. Крім того, з 26 серпня до 05 вересня 2016 року вона перебувала на лікуванні у Міській клінічній лікарні екстреної медичної допомоги в м.Запоріжжя, що спричинило додаткові витрати. Враховуючи підвищення цін на оплату комунально-житлових послуг та вищенаведені обставин вона не має можливості в повній мірі забезпечувати [PERSON] матеріально, а тому змушена звернутися з даним позовом в суд. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, від нього поступила заява про розгляд справи у його відсутності, одночасно в цій заяві він виклав свої заперечення, щодо позовних вимог. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2014 року, справа №442/7845/14-ц позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно до закінчення ним навчального закладу, але не довше ніж до досягнення ним 23-х років, починаючи із 23.12.2014 року. Матеріалами справи встановлено, що після ухвалення вищевказаного рішення про стягнення аліментів, матеріальний та сімейний стан сторін змінився. Присуджених судом коштів у сумі 500,00 грн. на утримання сина не достатньо для забезпечення його нормального утримання та розвитку, син росте, розвивається, вчиться і потребує додаткових грошових витрат. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження. Статтею 198 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка син, які продовжують навчання. Пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» урегулював, що - обов»язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років: продовження ними навчання: потреба у зв»язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Батьки повинні робити все можливе для утримання своїх дітей, оскільки повнолітні діти, через свій молодий вік, стан фізичного розвитку, навчання у ВУЗі як правило, не можуть самі себе утримувати, не мають можливості повноцінно працювати. Статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 даного Кодексу. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін. Разом з тим, суд вважає за доцільне роз'яснити сторонам, що мати та батько - найрідніші для дитини люди на землі, тому одним із найосновніших їхніх немайнових прав є можливість постійного або хоча б систематичного спілкування: безпосереднього (прямого), телефонного, листовного. Дитина має природну потребу і право спілкуватися з обома батьками. Відсутність батьківської лінії виховання, справляє на дитину негативний вплив, а брак материнської любові є психологічною травмою на все життя. Разом з тим, спілкування з батьком - це право, а не обов'язок дитини. Якщо дитина через певні обставини відмовлятиметься бачитися з батьком, силувати її ніхто не має права. Такий примус буде актом неповаги до дитини Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження. Статтею 198 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати своїх звнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони ожуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка син, які продовжують навчання. Пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» урегулював, що - обов»язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років: продовження ними навчання: потреба у зв»язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Батьки повинні робити все можливе для утримання своїх дітей, оскільки повнолітні діти, через свій молодий вік, стан фізичного розвитку, навчання у ВУЗі як правило, не можуть самі себе утримувати, не мають можливості повноцінно працювати. Статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 даного Кодексу. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін. Разом з тим, суд вважає за доцільне роз'яснити сторонам, що мати та батько - найрідніші для дитини люди на землі, тому одним із найосновніших їхніх немайнових прав є можливість постійного або хоча б систематичного спілкування: безпосереднього (прямого), телефонного, листовного. Дитина має природну потребу і право спілкуватися з обома батьками. Відсутність батьківської лінії виховання, справляє на дитину негативний вплив, а брак материнської любові є психологічною травмою на все життя. Разом з тим, спілкування з батьком - це право, а не обов'язок дитини. Якщо дитина через певні обставини відмовлятиметься бачитися з батьком, силувати її ніхто не має права. Такий примус буде актом неповаги до дитини Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них. Суд переконаний, що позивач потребує допомоги на утримання сина, який навчається у ВУЗі, а відповідач зобов»язаний та взмозі таку допомогу надавати, але оскільки позивач не додала жодних підтверджень про доходи відповідача, і не відомо з чого виходила при визначенні розміру аліментів, то позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved