Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом в якому вказала, що вона з відповідачем [PERSON] з 21 січня 1995 року по 12 лютого 2016 року перебувала у шлюбі. В період шлюбу вони придбали житловий будинок, що розташований по [ADDRESS], але при реєстрації права власності та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно власником будинку записано відповідача. На той час вона не звернула на цей факт уваги. Після розірвання шлюбу чоловік залишився жити в цьому будинку, а позивачка поїхала працювати в іншу місцевість, але її речі залишились в будинку, іншого житла вона не має. Тому просить суд виділити по 1/2 частці кожному - позивачу та відповідачу, житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що розташовані по [ADDRESS], що належать їм на праві спільної сумісної власності. В судове засідання з'явився представник позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач та його представник у судових засіданнях проти позову заперечували, зазначали, що будинок належить лише відповідачу, оскільки він придбаний за його кошти. Тому просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 21 січня 1995 року між сторонами Рівнянською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 04. Згідно договору купівлі-продажу від 12 березня 1996 року, [PERSON] купив у [PERSON] житловий будинок в селі Мостове Братського району Миколаївської області. Згідно з ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Спірне майно придбано подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи судам необхідно застосовувати положення КпШС України, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. З матеріалів справи вбачається, що спірний житловий будинок був придбаний відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачкою. Згідно ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Отже, придбаний за період шлюбу житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2016 року шлюб між сторонами було розірвано Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Водночас, частинами 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України, встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що житловий будинок, який був придбаний відповідачем під час спільного проживання та перебування в зареєстрованому шлюбі, є їх спільною сумісною власністю, тому вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved