Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] у якій просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Обґрунтовуючи такі позовні вимоги [PERSON] зазначає, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. Дана Квартира належить їй на підставі договору дарування від 07 жовтня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2541. Разом з нею в спірній квартирі мешкають її мати [PERSON], та її батько [PERSON] (інвалід 1-ї групи по опоно-руховому апарату). На початку весни її батьки від'їжджають до [ADDRESS], і аж до середини осені знаходяться там, оскільки батько є інвалідом, і йому там краще, а мати його доглядає. В цей час в квартирі вона мешкає одна. Окрім неї та батьків в квартирі зареєстрована її сестра [PERSON], яка вже близько п'ятнадцяти років, десь з 29 жовтня 1999 року, не проживає в ній. Але якось вона поїхала доглядати тат, а мати 20 серпня 2014 року повернулася додому в квартиру, та побачила, що замки у квартирі змінені, двері відчинила відповідач. Як виявилося відповідач пішла від чоловіка і маючи в паспорті місце реєстрації, знаючи, що батьків немає, а вона в цей час має бути на роботі, самовільно вселилася в квартиру. З моменту самовільного вселення відповідач всіляко псує їй життя та життя її батькам, позбавляє її та її батьків нормально проживати і користуватися квартирою, вже декілька разів завдавала матері тілесних ушкоджень. Вона у зв'язку з даною ситуацією вже декілька разів зверталася у правоохоронні органи та до міського голови. Як стало їй відомо з відповіді Дніпропетровської міської ради, що для вирішення даного питання необхідно звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що «тратила право користування жилим приміщенням, у зв'язку з чим вона і звернулася до Індустріального районного суду місті Дніпропетровська. В судове засідання 25.02.2015 року позивачка та її представник не з'явилися, представник позивача завчасно сповістив про неявку та можливість розгляду справи за його відсутності. Просив позов задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду й вирішення справи. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином про місце та час розгляду справи, про причини неявки не повідомила, заперечень проти позову не надала, свого представника до суду не направила, на підставі чого з урахуванням згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, справа підлягає розглядові судом з ухваленням даного рішення заочно. Третя особа в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином про місце та час судового засідання, заперечень проти позову надано не було, на адресу суду надано письмову заяву про можливість розгляду і вирішення справи без участі представника. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачка є одноосібною власницею квартири [ADDRESS]. Право власності позивачкою було набуто на підставі договору дарування квартири від 07 жовтня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 2541. Відомості щодо права власності позивачки на спірну квартиру були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07.10.2014 року, номер запису про право власності - 7249629. Згідно довідки житлової організації - Житлово-будівельного кооперативу № 275, у квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстровані наступні особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Начальником Житлово-будівельного кооперативу № 275 підтверджено, що [PERSON] не проживає за вказаною адресою, хоч і фактично значиться зареєстрованою. При цьому, згідно з актом від 24.02.2015 року складеного мешканцями будинку за адресою: [ADDRESS], [PERSON], будучи зареєстрованою за адресою спірної квартири з 29.10.1999 року по 19.08.2014 року не мешкала у ній, місце її постійного перебування та проживання невідоме. Отже, встановлені обставини вказуються на те, що відповідач не проживає у квартирі, не бере участі в оплаті комунальних платежів, має інше житло, у добровільному порядку не бажає знятися з реєстраційного обліку. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідачем не надано доказів на підтвердження поважності причин відсутності за місцем реєстрації протягом більше ніж один рік, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місяця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved