Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Посилалась на те, що з 16 червня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01 листопада 2010 року було розірвано. У шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом із нею та знаходиться на її повному утриманні. Натомість, біологічний батько дитини вихованням сина не займається, не цікавиться його життям, здоров'ям та навчанням. Крім того, відповідач не виявляє зацікавленості у подальшій долі дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя. За весь час після розірвання шлюбу [PERSON] жодного разу не привітав сина зі святами та Днем народження. Таким чином, відповідач без поважних на те причин самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина. На даний час роль батька виконує її чоловік [PERSON], який разом із нею допомагає виховувати сина, матеріально забезпечує його. Дитина вважає його своїм батьком, оскільки свого біологічного батька не пам'ятає. Наскільки їй відомо, відповідач з 2014 року відбуває покарання у ДЗ «Маневицька виправна колонія №42». Однак, незважаючи на те, що відповідач фізично не в змозі відвідувати сина, він навіть у телефонному режимі не цікавиться ним та його життям, не пише йому листи. У зв'язку із цим, вона звернулася до органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради з метою надання висновку щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 28 вересня 2018 року вирішено надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина [PERSON] За таких обставин, просила позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] Ухвалою суду від 02 квітня 2019 року прийнято відмову позивачки [PERSON] від позову до [PERSON] в частині позовних вимог щодо стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO]. та провадження у справі в цій частині закрито. Під час розгляду справи позивачка [PERSON] позов підтримала та просили його задовольнити. Пояснила, що з часу розірвання шлюбу з відповідачем, він жодного разу не поцікавився їх спільним сином. Він не телефонує дитині, не вітає зі святами, не пише листів та взагалі не дає про себе знати. Хлопчик вважає своїм батьком її теперішнього чоловіка та саме його називає «татом», але постійно запитує чому у нього прізвище інше, ніж у батьків. Вона йому розповідає про біологічного батька, про те, що він дав синові життя. Втім, син його не пам'ятає, не цікавиться долею свого біологічного батька та називає його просто «[PERSON]». Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради Немилостивий І.В. під час розгляду справи не заперечував щодо задоволення позову. Додатково пояснив, що при розгляді органом опіки та піклування заяви [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], представником Служби було здійснено ряд заходів щодо встановлення причин ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Однак відповідач надавати будь-які пояснення, заяви відмовляється. Справа слухалась у відсутність відповідача [PERSON], який на даний час відбуває покарання у ДЗ «Маневицька виправна колонія №42». Судом було надіслано відповідачу копію позовної заяви з додатками та запропоновано надати свій відзив на позов, чи будь-які пояснення з приводу заявлених позовних вимог. Проте відповідачем проігнорована пропозиція суду та він відмовився надавати будь-які пояснення. Заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що з 16 червня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Проте рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01 листопада 2010 року їх шлюб було розірвано (а.с.15). У шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] (а.с.14). Після фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу малолітній син сторін залишився проживати разом із матір'ю - позивачкою [PERSON] Згідно копії свідоцтва про шлюб, 04 грудня 2012 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] Від шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON].(а.с.13,16). На даний час [PERSON] разом зі своєю сім'єю: чоловіком та двома малолітніми дітьми, проживає [ADDRESS] (а.с.21). Як було встановлено судом, позивачка [PERSON] працює старшим інспектором управління по фізичній культурі та спорту Чернівецької міської ради. Згідно наданої службової характеристики, [PERSON] зарекомендувала себе з позитивної сторони, є компетентним та старанним працівником (а.с.25). Крім того, згідно наданих письмових доказів, малолітній [PERSON] є дитиною, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи. З 2011 року він перебуває на обліку в Чернівецькій міській дитячій поліклініці. [PERSON] навчається у Чернівецькій спеціалізованій школі ОРТ І-ІІІ ступенів №41 з вивченням єврейського етнокультурного компонента. (а.с.23,24). Із довідок вказаних установ вбачається, що доглядом та піклуванням дитини займаються мати [PERSON] та [PERSON], які звертаються за медичною допомогою до дільничного лікаря, постійно відвідують школу, беруть участь у житті класного колективу, допомагають адміністрації та класному керівнику організовувати освітній процес (а.с.23,24). Натомість, відповідач [PERSON] не цікавиться навчанням та здоров'ям сина (а.с.23,24). Згідно інформації про результати психологічного обстеження, проведеного практичним психологом СШ ОРТ №41 малолітній [PERSON] охоче розповідає про свою сім?ю: маму, тата [PERSON] та маленького братика. Своїм батьком він вважає [PERSON], з яким у нього добрі та теплі відносини. При розмові хлопчик про біологічного батька не згадує. Однак на запитання про нього відповідає неохоче, нічого про нього не пам'ятає (а.с.20). Також малолітній [PERSON] зазначив у своїй заяві про те, що біологічний батько не вітає його з Днем народження, не цікавиться як у нього успіхи у школі, ніколи не приїздить до нього, не дарує подарунків (а.с.19). Судом встановлено, відповідач [PERSON] був неодноразово засуджений, останній раз вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2014р. за ст.187 ч.2 КК України до 7 (семи) років та 6 (шість) місяців позбавлення волі. На даний час він відбуває покарання у ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)», де характеризується негативно, до дисциплінарної відповідальності притягувався вісім раз (а.с.9). Варто зазначити, що перебування особи у місцях позбавлення волі не може бути безумовною підставою для позбавлення особи батьківських прав, оскільки вона в силу певних обставин не може відвідувати свою дитину, проводити із нею час. Так, чинене законодавство гарантує кожній особі, яка перебуває у місцях позбавлення волі право безперешкодного письмового листування, спілкування в телефонному режимі, а також користування мережею Інтернет. Крім того, засуджена особа має можливість матеріально допомагати: відправляти грошові перекази, оскільки згідно вимог ст.118 КВК України засуджені залучаються до оплатної, суспільно корисної праці. Разом з тим, як було встановлено судом, відповідач жодним із вище перелічених способів не намагався налагодити відносини із сином та матеріальної допомоги йому не надавав. Отже, з наведених вище письмових доказів вбачається, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до свого сина [PERSON] Всі обов'язки по утриманню та вихованню дитини взяла на себе матір - позивачка [PERSON] та її чоловік [PERSON] У зв'язку із цим, рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 28 вересня 2018 року №509/19 вирішено надати суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] (а.с.18). На підставі цього рішення, Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 04 жовтня 2018 року було надано Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав (а.с.17). Варто зазначити, що на пропозицію, як працівників органу опіки та піклування, так і суду, відповідач [PERSON] відмовляється надавати будь-які пояснення. Так, згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30 липня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що під ухиленням слід розуміти усунення батьків від виконання своїх обов'язків, зокрема, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Пункт 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 липня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» містить роз'яснення щодо того, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Враховуючи наведені вище письмові докази, а також фактичні обставини справи, суд приходить до переконливого висновку про те, що відповідач свідомо ухиляється від обов'язку по вихованню дитини, хоча має реальну можливість виконувати його, у зв'язку із чим його слід позбавити батьківських прав.

Outcome: approved