Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в сумі 11000 грн. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29.03.2018 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 11.04.2018 року позивач надала до суду заяву про усунення недоліків. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04.05.2018 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.07.2016 року, близько 16 год. 00 хв. відповідач, будучи неофіційно працевлаштованими на ФОН «[PERSON]М.», перебуваючи за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, 17/49, запропонувала позивачу встановити за місцем мешкання метало-пластикову конструкцію, реалізацією якої займається ФОП «[PERSON]М.». У той же день відповідач від імені ФОП «[PERSON]М.» уклала з позивачем договір № 192 від 20.07.2016 року на загальну суму 7600 грн. та договір № 193 від 20.07.2016 року на загальну суму 3900 грн. на виготовлення, доставку та встановлення метало-пластикових конструкцій, після чого позивач надала власноруч відповідачу гроші у готівковій формі у розмірі 5320 грн. за договором № 192, та 2730 грн. за договором № 193. Приблизно через тиждень, [PERSON] (мати позивача) на прохання позивача передала гроші у розмірі 3450 грн. особисто відповідачу. Остання, отримавши суму грошових коштів у розмірі 11500 грн., не маючи дійсного наміру повернути їх позивачу або перерахувати на розрахунковий рахунок заводу-виробника, із корисливих мотивів, маючи мету незаконного збагачення, шляхом обману позивача, обернула грошові кошти в розмірі 11500 гривень у власну користь та розпорядилась ними на власний розсуд. Тим самим відповідач, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України. Вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21.02.2018 року відповідача визнано винною у вченні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України. У звязку з тим, що злочинними діями відповідач спричинена позивачу матеріальну шкоду на загальну суму 11 500 грн., з яких до теперішнього часу відшкодовано лише 500 грн., позивач була змушена звернутися з даним позовом до суду. Сторони в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, причини неявки відповідача суду не відомі. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно копії вироку Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21.02.2018 року у справі №428/12912/16-к [PERSON] було визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України. Даний вирок набрав законної сили 27.03.2018 року. З тексту вказаного вироку вбачається, що 20.07.2016, близько о 16 год. 00 хв., [PERSON], будучи неофіційно працевлаштованими на ФОП «[PERSON]М.», перебуваючи за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, 17/49, запропонувала [PERSON], [INFO] встановити за місцем мешкання метало-пластикову конструкцію, реалізацією якої займається ФОП «[PERSON]М.». У той же день, декілька пізніше, [PERSON] від імені ФОП «[PERSON]М.» уклала договір\~ № 192 від 20.07.2016 із [PERSON] на загальну суму 7600 гривень та договір № 193 від 20.07.2016 із [PERSON] на загальну суму 3900 гривень на виготовлення, доставку та встановлення метало-пластикових конструкцій, після чого [PERSON] надала власноруч [PERSON] гроші у готівковій формі у розмірі 5320 гривень 00 копійок за договором № 192, та 2730 гривень за договором №. 193. Приблизно через тиждень, більш точної дати встановити не представилось можливим, перебуваючи за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, 17/49, [PERSON] (мати потерпілої) за проханням потерпілої [PERSON], передала належні потерпілій гроші у розмірі 3450 гривень особисто [PERSON] [PERSON], отримавши суму грошових коштів у розмірі 11500 гривень за договорами № 192,193 від 20.07.2016, укладеним між ФОП «[PERSON]М.» та [PERSON]Г, не маючи дійсного наміру повернути їх потерпілій або перерахувати на розрахунковий рахунок заводу-виробника, із корисливих мотивів, маючи мету незаконного збагачення, повторно, шляхом обману потерпілої, обернула грошові кошти потерпілої в розмірі 11500 гривень у власну користь та розпорядилась ними на власний розсуд. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обовязковим до виконання. Ч. 1 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. У ч. 6 ст. 82 ЦПК України вказано, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування; збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У п. 2 № 6 від 27.03.1992 року постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Аналізуючи викладене, вбачається, що неправомірними діями відповідача позивачу була заподіяна матеріальна шкода в сумі 11500 грн., з яких 500 грн. відповідачем позивачу відшкодовано. Таким чином, матеріальна шкода, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 11000 грн. З огляду на вказане, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. З огляду на зазначене, вбачається, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, є достовірними та обґрунтованими, сумніву у суду не викликають, а тому, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших положень щодо сплати судового збору відповідачем, в разі задоволення вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, чинна редакція ЦПК України не містить. Таким чином, суд вважає за необхідне покласти судовий збір в розмірі 704,80 грн. на відповідача, стягнувши його в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved