Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що з 2007р. по 2010р. сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають спільну доньку - [PERSON], [INFO] яка з народження проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Однак, відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, в житті дитини, у її вихованні та розвитку ніякої участі не приймає, на звернення позивача про необхідність матеріально утримувати дитину не реагує, в силу чого позивач звернулася до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дітей відповідного віку з з моменту звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття. Однак, 27.02.2017р. в судовому засіданні позивачем було подано заяву про зміну підстав та предету позову, відповідно до якої позивач просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. щомісячно з обліком індексації згідно закону, з моменту звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліття. Також, у позовній заяві від 27.02.2017р. позивачем зазначено про те, що відповідач регулярного офіційного доходу у вигляді заробітної плати за трудовим договором або ж прибутку від здійснення господарської діяльності не отримує. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги викладені в заяві від 27.02.2017р. підтримала повністю та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання призначене на 27.02.2017р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та мсце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача (м. Вінниця, вул. К. Широцького, 82), однак конверт з повісткою про виклик в судове засідання повернувся на адресу суду з відміткою відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання». В судове засідання, призначене на 16.03.2017р. відповідач не зявився повторно, конверт з повісткою про виклик в судове засідання повернувся на адресу суду з відміткою відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання», що розцінюється судом, як належне повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи. (а.с. 16-17, 34-35) Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів статей 169, 224 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечила проти такого порядку розгляду справи. Заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії IIІ-ИК № 560951, а також свідоцтва про встановлення батьківства серії I-ИК № 598241 виданих 07 листопада 2008 року Сергієво - Посадським управлінням ЗАГС Головного управління ЗАГС у Московській області, [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO].(а.с. 3-5) Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сімї та реєстрацію №05-21/3694, виданої МКП «Житлово - експлуатаційна контора №7» 09.09.2016 року, [PERSON], [INFO] та її донька [PERSON], [INFO], зареєстровані та проживають за адресою: [INFO]. (а.с.6) Згідно статті 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач та відповідач не знаходять спільної згоди щодо форми та розміру утримання дитини. Пленум Верховного Суду у п. 17 постанови №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розяснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з частиною першою статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні позивач пояснила, що відповідач офіційно не працює та має нерегулярний дохід, тому розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України). При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію неповнолітньої дитини та звичайні потреби дитини. Крім того суд враховує, що відповідач є фізично здоровою людиною працездатного віку, інших утриманців не має, а відтак має можливість надавати матеріальну допомогу неповнолітній дитині. Відповідно до частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], у розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, оскільки враховуючи вік неповнолітньої [PERSON] - [INFO], розмір аліментів в сумі 1000 грн. від одного з батьків щомісячно суд вважає достатнім та необхідним для утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до пункту першого частини першої статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, всі судові витрати понесені позивачем у справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з частиною третьою статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, незважаючи на часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 640,00 грн. судового збору, а також 350,00 грн. витрат повязаних з наданням правової допомоги адвокатом на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial