Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 10 липня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування вказаного будинку, відповідно до умов якого дарувальник зобов`язався знятися з реєстрації місця проживання особисто та з іншими особами, які проживають у будинку в строк до 17.07.2019 року включно. З вказаного будинку його попередній власник - [PERSON] та його повнолітні сини: [PERSON] , 1988р.н. та [PERSON] , 1981 р.н. виселилися та у ньому не проживають, проте порушуючи умову договору дарування відповідачі з реєстрації не знялися. У зв`язку з тим, що вказані обставини порушують право власності позивача на належну їй частку житлового будинку змушена звернутись до суду з вказаним позовом та просить позбавити [PERSON] та [PERSON] права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати виконавчий комітет Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області та Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області зняти їх з реєстрації. 27.08.2019 року представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить зменшити розмір позовних вимог та вважати їх наступними: позбавити [PERSON] та [PERSON] права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 04.09.2019 року відповідачам був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Повідомлення відповідачів про розгляд справи здійснювався на адресу реєстрації їх місця проживання. Відповідач у визначений судом термін відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подали. Дослідивши надані позивачем в підтвердження позовних вимог письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку від 10 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Старовойтовим О.С., зареєстрованого в реєстрі за №2656 та договору дарування земельної ділянки від 10 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Старовойтовим О.С., зареєстрованого в реєстрі за №2657 [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] . Згідно довідки виконавчого комітету Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області №767/04-24 від 23.07.2019 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.8 договору дарування житлового будинку від 10 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Старовойтовим О.С., зареєстрованого в реєстрі за №2656 дарувальник - [PERSON] зобов`язується знятись з реєстрації місця проживання особисто та з іншими особами, які проживають у будинку до 17 липня 2019 року. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод №11, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім`ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст.386,391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідачі зареєстровані, але фактично не проживають в будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно умов договору дарування житлового будинку від 10 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Старовойтовим О.С., зареєстрованого в реєстрі за №2656 [PERSON] та [PERSON] мали добровільно знятись з реєстрації за вказаною адресою до 17 липня 2019 року, однак останні по даний час у цій частині умови договору не виконали. Реєстрація відповідачів в означеному будинку створює перешкоди у праві користування та розпоряджання своїм майном власнику будинку, що обмежує право власності позивача. Будь-яких цивільно-правових угод з власником будинку, які давали б право відповідачам користуватися жилим приміщенням у ньому, відповідачі не укладали. На підставі вище вказаних обставин, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] мають бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщення в будинку по: [ADDRESS] . Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, однак позивач не просила стягнути з відповідачів на її користь сплачений нею судовий збір. На підставі ст. ст. 317, 386, 391, 405 ЦК України, ст.71 ЖК України,

Outcome: approved