Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 24 липня 1999 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану м. Словянська Донецької області, вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох дітей неповнолітнього [PERSON], [INFO], та малолітню [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обовязки. На підставі чого в сімї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Крім того, відповідач почав зловживати алкоголем. Подружні відносини між ними припинилися з березня 2017 року, у звязку з чим вона вимушена проживати разом зі своєю матірю за адресою: [ADDRESS]. Спільне господарство між ними не ведеться, спору про спільне майно та місцезнаходження дітей не має, на примирення не згодна. Просить суд, шлюб, зареєстрований 24 липня 1999 року Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Словянська Донецької області, актовий запис № 292, між нею та відповідачем, розірвати. Після розірвання шлюбу залишити прізвище «Массабутіна». Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 27 грудня 2017 року нею надано Заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити (а.с.30). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином (а.с.28). 27 грудня 2017 року ним надано Заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення (а.с.29). Ухвалою Словянського міськрайонного суду від 27 червня 2017 року сторонам було надано строк для примирення до 27 грудня 2017 року Після спливу строку для примирення позивач не бажає зберегти шлюб з відповідачем. Примирення між ними не можливе. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 24 липня 1999 року, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Словянська Донецької області, актовий запис № 292 (а.с.6, 10). Від шлюбу сторони мають двох дітей неповнолітнього [PERSON], [INFO], про що свідчить Свідоцтво про народження серії 1-НО № 200281, видане 23 січня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Словянського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.7) та малолітню [PERSON], [INFO], про що свідчить Свідоцтво про народження серії 1-НО № 435219, видане 22 листопада 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.8). Сторони у теперішній час шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство ними не ведеться. Тобто, зараз кожний живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. І таке спільне життя стало для сторін неприйнятним і неможливим. Таким чином, їх сімя фактично розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення позивач вважає недоцільним, так як всі можливості зберегти сімю вичерпані. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у звязку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~ ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] не просить суд відновити дошлюбне прізвище і бажає надалі іменуватися прізвищем «Массабутіна». Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сімї неможливе. Позивач [PERSON] не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved