Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] року померла мати позивача - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на майно: житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0616 га за вказаною адресою. Інших спадкоємців, окрім позивача, після смерті [PERSON] не має. 27 січня 2015 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 3 лютого 2015 року на ім'я позивача було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, в той же час у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, на якій розташовано будинок було відмовлено, оскільки не було надано правовстановлюючих документів на дану земельну ділянку. Земельна ділянка по [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі договору дарування від 6 травня 2003 року, до позивача, як спадкоємця після смерті [PERSON] перейшло право власності на дану земельну ділянку. У зв'язку з чим позивач просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку, розташовану на земельну ділянку площею 0,0616 га [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Також зауважила, що земельну ділянку було подаровано [PERSON], проте вона не до оформила право власності на дану земельну ділянку з невідомих причин. Право власності на житловий будинок за даною ж адресою було оформлено належним чином. Відповідач, Верхньодніпровська міська рада Дніпропетровської області про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Верхньодніпровська державна нотаріальна контора, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засіданні не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації», в судовому засіданні пояснила, що в матеріалах архівної інвентарної справи є відомості лише про зареєстроване право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] жодних відомостей про земельну ділянку за даною адресою в матеріалах архівної інвентарної справи не має. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а.с.15) та свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с.14). Згідно з інформаційною довідкою із Спадкового реєстру від 27 січня 2015 року заповіт від імені [PERSON] не складався (а.с.40). Згідно з довідкою виконкому Верхньодніпровської міської ради № 3132 від 23 січня 2015 року на день смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та мала наступний склад сім'ї: донька [PERSON] та онук [PERSON] 1989 року народження (а.с.43). Після смерті матері позивач, як спадкоємець першої черги за законом, звернулася до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.35). Відповідно до відомостей спадкової справи після смерті [PERSON] інші спадкоємці після її смерті із заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину не зверталися. Малолітніх, неповнолітніх та недієздатних спадкоємців після смерті [PERSON] не встановлено. 3 лютого 2015 року державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , а саме на житловий будинок під [ADDRESS] (а.с.65). Постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори від 2 лютого 2015 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], а саме на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], оскільки згідно з наданих документів померла [PERSON] набула право на вказане майно, але не зареєструвала його відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення (а.с.16). Матеріалами справи підтверджується, що 6 травня 2003 року на підставі договору дарування [PERSON] набула право власності на житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами та будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], розташований на присадибній земельній ділянці розміром 616 кв.м (а.с.53). Право власності на житловий будинок було зареєстровано в реєстрі права власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 731198 від 9 червня 2003 року (а.с.58). Земельна ділянка площею 0,0616 га для обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS] також була подарована [PERSON] на підставі договору дарування від 6 травня 2003 року (а.с.17). Згідно з ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на земельну ділянку на момент виникнення такого права в 2003 році є державний акт на право приватної власності на землю. Згідно з повідомленням Управління Держземагенства у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року на ім'я [PERSON] державні акти на право власності на земельні ділянки на території Верхньодніпровського району Дніпропетровської області не виготовлялися (а.с.46). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0616 га для обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS] не було зареєстровано у встановленому законом порядку. Разом з тим, суд звертає увагу на положення ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України в редакції, що діяла на момент укладання договору дарування земельної ділянки, згідно з якою до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. [PERSON] набула право власності на житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами та будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], розташований на присадибній земельній ділянці розміром 616 кв.м у встановленому законом порядку. Таким чином до неї перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розміщено житловий будинок у розмірі, встановленому договором - 0.0616 га. Позивачем також надано докази того, що [PERSON] здійснила певні дії щодо реєстрації права власності на дану земельну ділянку, зокрема було оформлено замовлення на проведення робіт по оформленню технічної документації на право власності на землю за адресою пров.Серго,5 м. Верхньодніпровськ (а.с.76), укладено договір про проведення землевпорядних робіт (а.с.76зв.), отримано квитанцію про оплату за оформлення державного акту на право власності на землю (а.с.77). Рішень про відмову у реєстрації права власності на земельну ділянку згідно з повідомленням Управління Держземагенства у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року не приймалося (а.с.73). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 34505453 від 4 березня 2015 року право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на земельну ділянку по [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.32). На підставі встановлених судом обставин, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,0616 га для обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS]. Реєстрація прав власності є лише визнанням державою права на нерухоме майно, а відсутність такої реєстрації, не є підставою для припинення права власності на нерухоме майно, оскільки право власності може бути припинено лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи те, що на момент смерті [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,0616 га для обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS], позивач прийняла спадщину, звернувши до нотаріуса з відповідною заявою, інших спадкоємців, які мають право за законом або заповітом на дане майно не встановлено, суд вважає заявлені позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved