Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення. В обгрунтування\~позову зазначено,\~що сторони\~по справі\~з 13\~травня 2010\~року по\~ 29\~грудня 2014\~року перебували\~у зареєстрованому\~шлюбі.\~Під час\~перебування в\~шлюбі ними\~за спільні\~кошти придбано\~квартиру,\~що розташована\~за адресою\~[ADDRESS].\~Однак через\~постійні конфлікти\~та образи\~з боку\~[PERSON],\~які нерідко\~відбувалися в\~присутності малолітнього\~сина,\~позивач з\~квітня 2013\~року проживає\~у своїх\~батьків в\~с.Пуків\~Рогатинського району.\~Рішенням Рогатинського\~районного суду\~Івано-Франківської\~області від\~22\~червня 2017\~року за\~позивачкою визнано\~право власності\~на ?\~частину даної\~квартири в\~порядку поділу\~спільного сумісного\~майна подружжя.\~Проте,\~не зважаючи\~на судове\~рішення,\~ вона\~не може скористатися своїм правом на проживання в квартиры, оскільки відповідач [PERSON] перешкоджає їй вселитися у квартиру. У звязку із цим просила усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом її вселення. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у позові, оскільки саме позивач перешкоджає йому користуватися належною йому ? частиною квартири по вул. Чорновола,13/26. Не допускає його у квартиру, неодноразово змінювала замки на вхідних дверях. З його боку відсутні дії, спрямовані на порушення права позивача користуватися своєю власністю. Позивач [PERSON] подала відповідь на відзив у якому відхилила заперечення відповідача [PERSON], наведені у відзиві, з тих мотивів, що вони не відповідають дійсності, адже підставою звернення до суду із даним позовом стало саме порушення відповідачем її законного права на користування належною їй на праві власності частиною квартири, що підтверджується матеріалами перевірки проведеної працівниками Рогатинського відділення поліції. Процесуальні дії: ухвалою від 25 квітня 2018 року відкрито провадженя в справі; ухвалою від 24 липня 2018 року зупинено провадження в справі у зв'язку з надходженням заяви [PERSON] про відвід судді Лошак О.О., до вирішення питання про відвід іншим суддею; ухвалою від 31 липня 2018 року поновлено провадження у справі; ухвалою від 06 листопада 2018 року закрито підготовче провадженя та призначено справу до судового розгляду, витребувано додаткові докази по справі за клопотанням позивача. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві, додатково пояснила, що відповідач [PERSON] відмовляється надати їй комплект ключів до вхідних дверей квартири, тим самим позбавляє її права користуватися квартирою. В січні 2015 року для того, щоб забрати свої речі з квартири вона змушена була змінити замок у квартирі, після чого відповідач викликав працівників поліції, змінив замок. З січня 2015 року вона немає можливості користуватися квартирою Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день,час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 43 ЦПК України, участь у судових засіданнях це право, а не обовязок сторін по справі. Заслухавши вступне слово позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Свідок [PERSON] пояснив, що 16 січня 2015 року в чергову частину Рогатинського РВ УМВС надійшла заява від [PERSON] про те, що він виявив змінені замки у вхідних дверях власної квартири [ADDRESS]. При здійсненні ним перевірки за заявою було встановлено, що після розірвання шлюбу [PERSON] відмовився надати [PERSON] ключ від квартири, дозволяв їй заходити у квартиру лише в його присутності. 15 січня 2015 року [PERSON] разом з батьком [PERSON] прийшли до вхідних дверей квартири, за допомогою болгарки розрізали металевий рекіш на вхідних дверях. Після чого [PERSON] зайшла в квартиру та забрала свій одяг, постіль, вазони, дитячі речі. [PERSON] замінив замок у квартирі і вони залишили квартиру. Зі слів [PERSON] жодна з належних йому речей не пропала з квартири. [PERSON] надала [PERSON]. ключ від вхідних дверей. Було встановлено, що питання яке порушив [PERSON] носить цивільно-правовий характер, на цьому перевірку було завершено. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає в будинку навпроти будинку, де раніше проживала [PERSON] Перебуває у дружніх стосунках з [PERSON] Була в квартирі, де раніше проживала [PERSON], бачила меблі, холодитьник, пральну машину, які [PERSON] завезла в квартиру під час перебування у шлюбі з [PERSON]. Спочатку в сім'ї все було дуже добре. Після розірвання шлюбу [PERSON] не впускає [PERSON] в квартиру, поміняв замки, не надав ключі колишній дружині. Ключ, який є у [PERSON] не підходить до замка. Її онук дружить з сином [PERSON], разом бавляться на подвір'ї перед будинком. Зайти в квартиру, ні дитина, ні його мати не мають можливості. Коли син [PERSON] хотів пити, вона запрошувала їх до себе, щоб дати дитині напитися. Періодично бачить, як [PERSON] приходить в квартиру, однак з нею не спілкується, хоча раніше відносини між ними були дружні. Їй достовірно відомо про те, що [PERSON] позбавлена можливості користуватися своєю квартирою через те, що [PERSON] не впускає її в житло, не надає ключів. Судом встановлено, що сторони по справі 13 травня 2010 року зареєстрували шлюб, який розірвано на підставі рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2014 року. Судове рішення набуло законної сили 05 березня 2015 року. \~ \~ \~ \~Згідно договору купівлі-продажу квартири від 08 листопада 2012 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] загальною площею 31 кв.м, житловою площею 14,2 кв.м. Продаж квартири було вчинено за 85 000 (вісімдесять п'ять тисяч гривень). Договір було посвідчено приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу [PERSON] Згідно звіту про незалежну оцінку квартири її вартість становила 85 948 грн. Рішенням Рогатинського\~ районного\~суду Івано-Франківської\~області від\~22\~червня 2017\~року частково\~задоволено позов\~[PERSON]\~до [PERSON]\~про поділ\~майна подружжя.\~У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири №26 загальною площею 31 м2, житловою площею 14,2 м2, яка розташована за адресою м.Рогатин, вул.Чорновола, будинок №13, Івано-Франківської області. \~ \~ \~ \~Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири №26 загальною площею 31 м2, житловою площею 14,2 м2, яка розташована за адресою м.Рогатин, вул.Чорновола, будинок №13, Івано-Франківської області. Судове рішення набуло законної сили 27 липня 2017 року. На підставі вказаного судового рішення [PERSON] зареєструвала право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Номер запису про право власності: 22499753, дата, час державної реєстрації: 20.09.2017 10:31:04, державний реєстратор: [PERSON], Обласне комунальне підприємство «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації»,Івано-Франківська область, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 98319675 від 25.09.2017 року. Згідно свідоцтва про шлюб серія І-НМ №197727, 31 липня 2018 року в Рогатинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], про що зроблено актовий запис за №58. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини [PERSON]. З матеріалів перевірки №39 за заявою [PERSON], наданих Рогатинським відділенням поліції Тисменицького ВП ГУНП України в Івано-Франківській області вбачається, що16 січня 2015 року в чергову частину надійшла заява [PERSON] про те, що він виявив у вхідних дверях своєї квартири, що розташована за адресою: вул.Чорновола,13/16 м.Рогатин, замінені замки. Проведеною перевіркою було встановлено, що після розлучення [PERSON] відмовився надати колишній дружині [PERSON] ключі від квартири. З метою забрати з квартири особисті речі, [PERSON] та її батько [PERSON] за допомогою болгарки розрізали замок на вхідних дверях та винесли потрібні їм речі. Після чого встановили на дверях новий замок та залишили квартиру. Стаття 41\~Конституції України\~гарантує кожному\~право володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися своєю\~власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою\~статті 16 ЦК України\~визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення\~Конституції України\~мають найвищу юридичну силу, Конвенція є частиною національного законодавства (статті\~8,\~9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема\~статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ч.1 ст.316 ЦК України). В статті 317 ЦК України закріплено положення про те, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов'язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплено положення, що громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також частина перша статті 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Виходячи з порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК Української РСР, суд приходить до висновку, що положення статей 381, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі N 6-709цс16). Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року», Першого\~протоколу і протоколів №№2, 4,7 і 11 Конвенції № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифікована\~ Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Перший протокол і протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична чи юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга\~статті 77 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга\~статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта\~статті 77 ЦПК України). Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наведеного, з врахуванням того, що позивачка довела у судовому засіданні належними та допустимими доказами ту обставину, що вона, будучи власником квартири, позбавлена можливості користуватися належно їй 1/2 квартири [ADDRESS], суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: approved