Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи дані вимоги тим , що у квітні 2015р. до позивача [PERSON] звернувся її знайомий [PERSON] з проханням позичити йому грошові кошти для погашення кредитів своєї дружини [PERSON]. 28.04.2015р. позивач [PERSON] у присутності [PERSON] передала [PERSON] 6300 доларів США, про що останній написав розписку, в якій вказав, що зобовязується повернути позику у строк до 25.05.2020р. по 100 доларів США до 25 числа кожного місяця. На даний момент сума боргу складає 103290грн. (еквівалент 4000 доларів США по курсу НБУ на 25.07.2017р.). 27.08.2015р. [PERSON] помер, про що позивач [PERSON] дізналась на початку вересня 2015р.. Спадкоємицею його майна є його дружина відповідач [PERSON], яка прийняла спадщину, однак відмовляється виконувати зобовязання свого померлого чоловіка. 10.12.2015р. позивач [PERSON] направила на адресу відповідача [PERSON] письмову вимогу повернути борг, проте відповідач [PERSON] не відповіла на цю вимогу. Тому, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом і просить суд стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу за договором позики від 28.04.2015р., укладеним між [PERSON] та [PERSON] у розмірі 103290 грн. (еквівалент 4000 доларів США по курсу НБУ на 25.07.2017р.) та судові витрати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що вона працювала з [PERSON] у одному магазині «Європейський», який розташований по пр. Хіміків у м. Сєвєродонецьк Луганської області. Вони були знайомі давно, просто спілкувались. 22.02.2014р. вона позичила [PERSON] 2000 доларів США, 04.05.2014р. 1000 доларів США та 21.05.2014р. 1000 доларів США, які він обіцяв повернути до кінця травня 2014р.. Усього вона позичила [PERSON] грошові кошти у розмірі 7000 доларів США. Однак, внаслідок проведення активної фази АТО на території Луганської області усі вимушені були виїхати з м. Сєвєродонецьк. Повернувшись додому та побачивши [PERSON], [PERSON] попросила [PERSON] написати розписку про одержані грошові кошти. 28.04.2015р. [PERSON] власноруч написав [PERSON] розписку про позичені грошові кошти, саме у цей день вона не передавала йому вказані у розписці грошові кошти, а позичала їх частинами у 2014р.. [PERSON] визнавав свій борг перед нею та віддавав поступово позичені грошові кошти. 27.08.2015р. [PERSON] помер. Оскільки вона особисто знає [PERSON], то вважає, що саме вона має бути відповідачем у даній справі. Вона зверталась до [PERSON] з вимогою повернути борг померлого [PERSON], проте [PERSON] відмовилась погасити відразу борг, а запропонувала погашати частинами по 100 доларів США кожного місяця. Їй відомо, що [PERSON] мешкала з померлим за однією адресою. Їй не відомо на які потреби [PERSON] позичав у неї грошові кошти, однак знає, що у [PERSON] було дві машини у кредиті. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу за договором позики від 28.04.2015р., укладеним між [PERSON] та [PERSON] у розмірі 103290 грн. (еквівалент 4000 доларів США по курсу НБУ на 25.07.2017р.) та судові витрати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та пояснила, що зі своїм чоловіком [PERSON], померлим 27.08.2015р., вони перебували у складних відносинах, мали роздільний бюджет. Про позику [PERSON] їй нічого невідомо, своєї згоди вона не надавала та не була присутньою при написанні [PERSON] розписки про позику від [PERSON], а тому вона не вважає цю розписку належним доказом по справі. З [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. Місце реєстрації вони мали різні. Спільного майна вони не мали. Автомобілі забрав банк за борги. Квартира, що належала її померлому чоловіку, наразі належить їй, вартість квартири їй невідома. Грошову вимогу «Альфа-банк», як кредитора її померлого чоловіка, вона погасила. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи , суд прийшов до висновку , що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначної суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст.1049 ч.1 ЦК України , позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі , визначені родовими ознаками , у такій самій кількості , такого самого роду та такої самої якості , що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку , що встановлені договором. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст.1231 ЦК України, до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. Нарахування платежів після смерті позичальника не відповідає чинному цивільному законодавству (зокрема, ст.608 ЦК України), оскільки настання смерті фізичної особи тягне за собою припинення зобовязання. Крім того, згідно п.32 ППВССУ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Відповідно до ст.ст. 1282, 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. З аналізу норм ст.99 Конституції України, ст.ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст.625 ЦК України. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії розписки від 28.04.2015р., [PERSON], 09.09.1959р.н., надав дану розписку [PERSON], 26.03.1952р.н., про те, що він отримав у позику грошові кошти у розмірі 6300 доларів США та зобовязується повернути позику до 25.05.2020р.. Зобовязується віддавати не менше 100 доларів США на місяць до 25 числа кожного місяця. Відповідно до матеріалів спадкової справи Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори за №651/2015 після смерті [PERSON], померлого 27.08.2015р. вбачається, що [PERSON] помер 27.08.2015р. у м. Сєвєродонецьк Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ЕД №479156, виданого 27.08.2015р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №1792. Відповідно до копії заяви [PERSON] від 16.09.2015р. №1173, остання звернулась до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття всієї спадщини по закону після смерті 27.08.2015р. свого чоловіка [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16.02.2017р. державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON], реєстр №2-184, спадкоємицею зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON], 1959р.н., є його дружина [PERSON], 1966р.н., і.н. [NUMBER]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Таким чином , судом було встановлено , що між позивачем [PERSON] та [PERSON], померлим 27.08.2015р., був укладений договір позики від 28.04.2015р. , відповідно до якого [PERSON] позичив у позивача [PERSON] під розписку 6300 доларів США., які зобовязаний був повернути до 25.05.2020р. частинами у розмірі не менш 100 доларів США до 25 числа кожного місяця. З пояснень позивача [PERSON] встановлено, що грошові кошти були нею передані [PERSON] 22.02.2014р., 04.05.2014р. та 21.05.2014р. у загальному розмірі 7000 доларів США. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 16.11.2014р. здійснював щомісячно погашення суми боргу за позикою. 27.08.2015р. [PERSON] помер, спадкоємицею його майна є відповідач [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті [PERSON], що складається з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. А тому, з урахуванням положення статті 1282 ЦК України, відповідач [PERSON] є боржником перед кредитором - позивачем [PERSON] у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Позивач [PERSON] зверталась до [PERSON] з вимогою щодо повернення суми позики, однак до теперішнього часу відповідачем [PERSON] не погашено суму боргу в розмірі 4000 доларів США, що по курсу НБУ на 25.07.2017р. складає 103290грн., тому , суд вважає за можливе позовні вимоги позивача [PERSON] задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості за договором позики у розмірі 103290грн. (еквівалент 4000 доларів США по курсу НБУ на 25.07.2017р.). На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] витрати по оплаті судового збору в сумі 552грн., сплата якого документально підтверджена квитанцією в матеріалах справи.

Outcome: approved