Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 02 серпня 2013року між нею та відповідачкою був укладений договір позики, згідно з яким остання отримала у борг 16000грн. та зобов'язалася позику повернути до 31.12.2013 року. В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання за договором відповідачка не виконала, позивач просив суд стягнути з відповідачки кошти в сумі 16000грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивачка та її представник, адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задоволити. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, з заявами до суду не зверталась. Заслухаши пояснення, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до договору позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості ( ст.1046 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог інших актів цивільного законодавства. Встановлено, підтверджено розпискою відповідачки, оригінал якої досліджений судом, що 02 серпня 2013року між [PERSON] та відповідачкою був укладений договір позики, згідно з яким остання отримала у борг грошові кошти в сумі 16000грн. та зобов'язалася позику повернути до 31.12.2013року, про що відповідачем надана власноручно написана розписка. Відповідно до ст.ст.15,30 ЦК України обставини в цивільній справі з'ясовуються на засадах змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст.638 ЦК України). Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. Статтею 527 ЦК України передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Судом встановлено, що відповідачем була надана розписка як борговий документ, що підтверджує укладення договору позики та прийняття позичальником відповідних зобов'язань. Написанням розписки про отримання позики, фактом отримання і використанням позики на свій розсуд позичальником підтверджено, що останній у повному обсязі сприймав умови договору і прийняв на себе зобов'язання щодо їх виконання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст.629 ЦК України). Відповідачем не надано доказів про повернення позики, також позивачем не був повернутий борговий документ, оригінал боргової розписки знаходиться у позикодавця, що свідчить про невиконання позичальником умов договору позики (відповідно до статті 360-7 ЦПК України Верховним Судом України за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах прийнято постанову від 25 квітня 2012 р. № 6-24цс12 та сформульовано обов'язкові для всіх судів України відповідні правові позиції). Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. До стягнення з відповідача підлягає 16000грн. не повернутої в порушення договірних зобов'язань позики, оскільки ці вимоги обґрунтовані на законі, відповідають умовам укладених за участю сторін кредитного договору, згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Зі згоди позивачки суд ухвалює заочне рішення у справі, що передбачено ст.224 ЦПК України. Також до стягнення з відповідачів на користь держави підлягають судові витрати по оплаті судового збору 3654 грн. по 1827 грн. з кожного , відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved