Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі території України без згоди батька, третя особа - Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 11 листопада 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого народилась дитина - [PERSON], [INFO]. З моменту проведення АТО, починаючи з червня 2014 року відповідач виїхав до Російської Федерації і будь-який зв'язок з ним втрачено. Дитина мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Вона матеріально утримує та піклується про здоров'я дочки, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу окремого проживання відповідач участі у вихованні та догляді дитини не приймає, її розвитком не цікавиться, зв'язку з родиною не підтримує. Оскільки позивачу невідомо місцезнаходження відповідача, вона не має можливості отримати від батька дитини - відповідача [PERSON] дозвіл на виїзд неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], за кордон для відпочинку та оздоровлення, розвитку, розширення світогляду. Крім того, тимчасовий виїзд дитини за кордон добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку дитини як особистості. Відповідач дозволу не надає та об'єктивно не може цього зробити, так як знаходиться у Російській Федерації. На підставі викладеного позивач звернулася з даним позовом до суду в якому просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі території України неповнолітній [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO], строком на один рік до Російської Федерації, Турції та Єгипту. Також просила надати їй дозвіл на виготовлення проїзних документів для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON], [INFO], уродженки м. Сєвєродонецька Луганської області, на тимчасовий виїзд за кордон України до Російської Федерації, Турції та Єгипту строком на один рік з дня набрання рішенням суду законної сили без згоди (дозволу) та супроводу батька [PERSON], [INFO], уродженця м. Сєвєродонецька Луганської області. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. В судове засідання представник третіх осіб не з'явився, проте надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 19 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] народилася [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис № 913. Батьком записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 11 листопада 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 11 листопада 2011 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 704. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Згідно зі статтею 141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст. 151 СК України, вправі обирати самі. Згідно з вимогами ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Стаття 154 СК України надає батькам право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до Конвенції «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з вимогами частини третьої статті 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 із змінами та доповненнями, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 - «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, виходячи з аналізу зазначених вище правових норм, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначені поїздки із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, враховуючи норми ст.ст. 27, 31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позов. З аналізу вказаного вище вбачається, що предметом розгляду при вирішенні вказаної категорії справ є: відповідність такої поїздки до іншої країни інтересам дитини (відпочинок, оздоровлення, розвиток, відвідування родичів тощо), ухилення батьком від надання згоди на таку поїздку, зазначення конкретної країни та конкретний період часу перебування у цій державі, тобто разову поїздку. В позовній заяві позивач вказує, що неповнолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, в той час як відповідач самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною та її виховання, що суперечить інтересам дитини, яка має конституційне право на освіту, здоровий образ життя та право вільно залишити територію України, а відсутність письмової згоди батька позбавляє її цих прав. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] не підтримує зв'язку з родиною, не може або не бажає дати згоди на виїзд за кордон України його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], а такий тимчасовий виїзд дитини за кордон надасть їй можливість розвитку та відпочинку, відповідатиме інтересам дитини, буде сприяти її всебічному розвитку і не буде суперечити діючому законодавству, а також не позбавить дитину права та можливості спілкуватися з батьком, у зв'язку із чим суд вважає за можливе надати неповнолітній [PERSON], [INFO], дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон без згоди та супроводу її батька [PERSON], [INFO], строком з 01 липня 2017 року по 30 червня 2018 року до Російської Федерації, Турції (Турецька Республіка), Єгипту (Арабська Республіка Єгипет). При цьому суд, з метою забезпечення зрозумілості судового рішення, вважає за необхідне визначити конкретний проміжок часу, протягом якого надається відповідний дозвіл. Стосовно вимоги про надання дозволу на виготовлення проїзних документів суд зазначає, що питання щодо оформлення документів для виготовлення та отримання паспорту для виїзду за кордон особі, яка не досягла 16 - річного віку врегульовано «Порядком оформлення, видачі, обміну,пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення», затвердженого постановою КМУ України №152 від 07 травня 2014 року, та окремого дозволу не потребує. Отже, у задоволенні позовної вимоги про надання дозволу на оформлення документів для виїзду дитини за кордон належить відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 0.0.737056494.1 від 31.03.2017 року про сплату судового збору у сумі 640 грн. 00 коп., у зв'язку з чим та враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути суму судових витрат в розмірі 320 грн. з відповідача на користь позивача - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial