Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси в інтересах [PERSON] з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Черкаської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: [PERSON] про захист прав споживачів. Позовні вимоги мотивує тим, що 16.01.2008 між [PERSON] та Черкаською обласною дирекцією ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» був підписаний кредитний договір № 010/02-2/35/01-08 від 16.01.2008, укладеного в рамках Генеральної кредитної угоди № 010/02-2/35-08 від 16.01.2008 про надання банком 23 500 доларів США. Кредитні кошти отримувалися на придбання автомобіля в ПАТ «ЧЕРКАСИ-АВТО» шляхом перерахування коштів на рахунок продавця, про що свідчить договір купівлі-продажу автомобіля від 12.01.2008. Станом на кінець 2014 року позичальник виплатив за зобов'язаннями по тілу кредиту 16233,24 доларів США, по відсотках в сумі 14427,95 доларів США, а всього - 30 661,19 доларів США. Вважає, що кредитор з моменту виникнення правовідносин з позичальником і поручителем постійно, ретельно укривав істотну інформацію від споживача та не надав жодних відповідей і копій правовстановлюючих документів. Зазначив, що банківські ліцензії є недійсними, оскільки банком було 05.10.2011 отримано оновлені дозвільні документи. У ПАТ «Райффайзен банк Аваль» станом на момент укладення кредитного договору в 2008 був відсутній дозвіл на здійснення валютних операцій, які належать до фінансових послуг. Надані банком Дозволи 2006 року не надають банку право на здійснення валютних операцій без індивідуальної ліцензії у 2008 році. Крім того, згідно вищевказаної Генеральної кредитної угоди та додатку №1 до неї, кредитором по даним договорам є Черкаська обласна дирекція ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Підписи та повноваження осіб за довіреностями нічим не підтвердженні, не скріплені печаткою юридичної особи, що є підставами вважати вказані договори недійсними. У дозволі до банківської ліцензії від 05.10.2011 додано два пункти з видами операцій для здійснення у законний спосіб лише з 05.10.2011 валютних операцій, які належать до фінансових послуг. Позичальник [PERSON] не отримував індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти в якості платежу, що вважає, є обов'язковим. Крім того, банк не повідомляв Управління НБУ про фактичне здійснення валютних операцій, що є порушенням постанови НБУ № 483 від 14.10.2004. Позивач вказує, що операції, пов?язані з переходом права власності на валютні цінності - долари США не відбувалось, а банк, позичальник і продавець є резидентами, що виключає здійснення розрахунків між ними в іноземній валюті. Тобто, не підтверджується зарахування, списання і видача позивачем та отримання відповідачем кредитних коштів у доларах США. А тому, зазначене у кредитному договорі зобов?язання у доларах США є нічим іншим, як ввід в оману споживача фінансових послуг, а вимога до позичальника сплачувати споживчий кредит в іноземній валюті є нічим іншим як перекладання усіх валютних ризиків банку на фізичну особу - позичальника та здійснення банком господарської діяльності в порушення закону. Крім того, [PERSON] вважає, що зазначені договори є укладеними з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» в частині недотримання істотних умов, які обов?язкові для кредитних договорів, чим були порушені права споживача фінансових послуг. При укладенні кредитного договору банк не надав позичальнику у письмовій формі повну та достовірну інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Також кредитний договір не містить посилання на визначений грошовий еквівалент зобов?язання в іноземній валюті, а зазначено в іноземній валюті в доларах США. Таким чином, представник позивача [PERSON], посилаючись на ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», Конституцію України, Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ЗУ «Про банки та банківську діяльність», ЗУ «Про національний банк України», постанову НБУ №200 від 30.05.2007, Інструкцію №492 від 12.11.2003, просить суд визнати недійсним кредитний договір №010/02-2/35/01-08 від 16.01.2008р., укладений в рамках Генеральної кредитної угоди №010/02-2/35-08 від 16.01.2008 між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та позивачем. В судове засідання позивач, третя особа та представник [PERSON] не з'явилися, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідача за довіреністю Пепчук Л.О. в судове засідання не з'явилася, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без часті представника. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Виходячи зі змісту вищезазначених правових норм підставами недійсності правочину є : зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним ( ч. 5 ст. 203 ЦК України); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей ( ч. 6 ст. 203 ЦК України). Судом встановлено, що 16.01.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» назва якого змінена на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 010/02-2/35-08 в рамках Генерального кредитного договору № 010/02-2/35-08 від 16.01.2008, згідно умов якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у розмірі 23 500 доларів США строком на 60 місяців, а Позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. 13.04.2012 між сторонами була укладена Додаткова угода № 1 до Генеральної угоди, за умовами якої сторони погодили продовжити строк користування кредитними коштами до 15.01.2017. Згідно п. 3.2. Кредитного договору передбачено, що надання кредиту може здійснюватися на поточний рахунок позичальника, готівкою через касу кредитора. Крім того, сторони встановили, що день видачі кредиту і день його повернення позичальником вважається одним днем. Погашення основного боргу по кредиту і сплату відсотків позичальник здійснює в доларах США (п. 3.3. Кредитного договору). Банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання та надав Позичальнику кредитні кошти в обумовленому розмірі шляхом перерахування їх з позичкового рахунку на поточний. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно положень ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.06.2016, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 02.08.2016, встановлено, що [PERSON], згідно виписки по рахунку, отримав кредитні кошти у сумі 23 500 доларів США, які були перераховані йому банком з позичкового на поточний рахунок. Також встановлено, що [PERSON] отримав автомобіль «Шевроле Епіка», сплативши 130 480 грн. через касу торгівельної організації і відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вказаний автомобіль належить на праві власності останньому. Крім того, вищевказаним рішенням у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Райффазейн банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору № 010/02-2/35-08 в рамках Генерального кредитного договору № 010/02-2/35-08 від 16.01.2008 відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином можна зробити висновок, що не потребує повторного доказування факт отримання [PERSON] кредиту в сумі 23 500 доларів США. Відповідно до ч.1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту спірного кредитного договору не вбачається будь - яких порушень закону та не встановлено обставин, які відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним. Таким чином, [PERSON] не надав суду жодних доказів, якими він обгрунтовує свої вимоги, а саме: у чому полягає суперечність змісту кредитного договору нормам ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства, а тому суд відмовляє в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed