Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач, [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю і просила позов задовольнити. Із позовних вимог [PERSON] вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 31 серпня 2003 року. В шлюбі народилося троє дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO]. Сторони не зійшлися характерами, надії на примирення немає. Сторони спільно не проживають та не підтримують подружніх відносин. Просила розірвати шлюб, а неповнолітніх дітей залишити на проживанні з нею. Відповідач у справі, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суду пояснив, що він не бажає розривати шлюб. Однак враховуючи категоричну позицію [PERSON] про неможливість примирення, просив розірвати шлюб. Суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення, із таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 31 серпня 2003 року у Рибненській сільській раді Косівського району Івано-Франківської області про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 6. До шлюбу у позивача [PERSON] було прізвище «Сліпенчук» (а.с.3). У вказаному шлюбі народилися [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO] (а.с.4, 5, 6). Причиною розпаду сімї стало те, що шлюб носить формальний характер. Згідно з ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 р., вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням наведеного суд вважає, що сімя [PERSON] і [PERSON] розпалася, а тому їхній шлюб слід розірвати, а неповнолітніх дітей залишити на проживанні із матірю. На підставі наведеного, ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст.ст. 56, 104, 109-112 Сімейного Кодексу України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та

Outcome: approved