Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про стягнення суми боргу за договором позики. У судове засідання позивач та відповідач не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. 01.02.2017 року [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 40 000 грн на власні потреби. Грошові кошти зобов'язалася повернути в строк до 01.03.2017 року. [PERSON] виступив поручителем належного виконання договору позики. У випадку якщо у вказаний строк у [PERSON] не буде можливості повернути борг в розмірі 40 000 грн, то вона повинна у розпорядження передати [PERSON] належну їй двокімнатну квартиру, загальною площею 54,1 кв.м. в тому числі житловою - 29,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS].В підтвердження вказаного [PERSON] передала витяг про реєстрацію права власності, технічний паспорт та договір купівлі-продаж, для того щоб [PERSON] розпоряджалася двокімнатною квартирою на власний розсуд, в тому числі визнавала за собою право власності. Розписку написано в здоровому розумі та ясній пам'яті. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно двокімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продаж зареєстрованого в реєстрі за № 13396 від 04.10.2008 року посвідченим приватним нотаріусом Бурлак О.В. Позивачка вказує, що станом на грудень 2018 року грошові кошти їй не повернуто. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до ст. 576 ЦК України зазначена двокімнатна квартира, є предметом застави і забезпечує виконання боргового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання позичальником свого зобов'язання, забезпеченого заставою, заставоутримувач отримує право звернення щодо стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду, якщо інше не встановлено угодою або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved