Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування належним їй на праві власності житлом, розташованим по [ADDRESS] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідачка є колишньою дружиною її сина [PERSON] , шлюб між якими розірвано в квітні 2016 року; [PERSON] зареєструвалася та проживала в даному помешканні як член сім`ї, але вже понад три роки у ньому не живе, проживаючи за іншою адресою зі своїм співмешканцем, хоча продовжує бути зареєстрованою в її домоволодінні, чим порушує права власника житла. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав, зазначивши, що на даний час [PERSON] є для неї чужою особою, з березня місяця 2016 року перейшла жити до співмешканця [PERSON] й нічого спільного в них немає. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але в судове засідання не з`явилась, про причини неприбуття не повідомила, відзиву на позов не подала. Тому, зі згоди позивачки суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено органом реєстрації за наявності відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.317, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Приписами ст.391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз положень гл.32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. З показань допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] вбачається, що [PERSON] у будинку її колишньої свекрухи [PERSON] не проживає з березня 2016 року, коли розірвала шлюб з її сином; позивачка перешкод у користуванні житлом відповідачці не чинила, та сама пішла з будинку й стала проживати зі співмешканцем [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється власником 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідачка по справі [PERSON] доводиться колишньою невісткою позивачці, так як шлюб між нею та сином останньої [PERSON] було розірвано в квітні 2016 року. Водночас [PERSON] з 19 грудня 1991 року значиться зареєстрованою в будинку позивачки, але фактично там не проживає понад три роки, комунальними послугами не користується, участі в утриманні житла не бере. Зазначені обставини підтверджуються копіями паспортів, свідоцтв про одруження та розірвання шлюбу, свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 26.06.1981р., технічного паспорту на будинок, домової книги, витягом з рішення 13-ої сесії 6-го скликання Борзнянської міської ради «Про перейменування вулиць міста», довідками Борзнянської міської ради №4104 від 04.07.2019р., №922 від 21.10.2019р., інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, показаннями допитаного свідка. Відповідачкою всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження поважності причин її тривалого непроживання у житловому помешканні позивачки. Таким чином, оскільки [PERSON] не має наміру надати належне їй на праві приватної власності житлове приміщення для проживання відповідачці, яка спільним побутом з позивачкою не пов`язана й не проживає в її будинку без поважних причин понад три роки і в добровільному порядку не бажає вирішити питання про зняття з реєстраційного обліку з даного помешкання, що перешкоджає позивачці використовувати всі правомочності власника житла, порушуючи цим самим її законні права та інтереси, то суд вважає вимоги [PERSON] обгрунтованими й такими, що підлягають задоволенню. Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 14.08.2019р. по справі №702/101/18. На підставі викладеного,

Outcome: approved