Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Воловецької селищної ради, третя особа Воловецька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкуванння. Заяву мотивувала тим, що її батьки [PERSON] та [PERSON] за час спільного подружнього життя на підставі рішення виконкому Воловецької районної ради депутатів трудящих №73 від 16.04.1971 року на відведеній земельній ділянці побудували житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами [ADDRESS]. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] року, а [INFO] року померла її мати [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. На випадок своєї смерті [PERSON] 25.11.2013 року зробила заповітне розпорядження, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося заповіла позивачу [PERSON] За життя [PERSON] належним чином не провела державну реєстрацію права власності на спадковий будинок та не отримала належних правовстаноовлюючих документів, через цю обставину позивач не може оформити спадщину, тому просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з?явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задоволити. Представник відповідача Воловецької селищної ради - Галабурда І.І. в судове засідання не з?явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради, позовні вимоги визнає, щодо їх задоволення не заперечує. Представник третьої особи завідуюча Воловецької державної нотаріальної контори Дідренцел В.Т. в судове засіданні також не з?явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, також зазначивши, що наявний в матеріалах справи заповіт на день відкриття спадщини за померлою [PERSON] є чинним, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як зазначено в ч.4 ст.174 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів особи може бути, як встановлено п.1 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України- визнання права. В судовому засіданні встановлено, що батьки позивача [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05.03.1959 року за актовим записом №19, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян ( а.с. 19). За час спільного проживання батьки позивача побудували житловий будинок[ADDRESS], підтвердженям чого є технічним паспорт на житловий будинок ( а.с. 14-16), довідка районного архітектора №18 від 06.05.1974 року про відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва житлового будинку ( а.с. 12), технічна документація про відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] ( а.с. 8-11 ). [PERSON] помер [INFO] року, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року ( а.с. 7). Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року (а.с. 6) [PERSON] також померла [INFO] року і після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок [ADDRESS]. [PERSON] залишила по собі письмове розпорядження на випадок своєї смерті - заповіт посвідчений 25.11.2013 року державним нотаріусом Воловецької державної нотаріальної контори Дідренцел В.Т. ( а.с. 17 ), яким заповіла своїй дочці та позивачу по справі [PERSON] належний їй житловий будинок. Позивач оформити спадщину на себе не має можливості, так як спадковий будинок не був зареєстрований у встановленому законом порядку та не має відповідних правовстановлюючих документів. Відповідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем у спадковому будинку вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців не заявив про відмову від спадщини. Позивач [PERSON] належним чином прийняла спадщину, що відкрилася після смерті матері [PERSON], оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, підтвердженням чого є довідка виконкому Воловецької селищної ради №3995 від 09.11.2016 року з якої видно, що спадкоємець [PERSON] була зареєстрований та проживала разом з спадкодавцем [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] на час її смерті ( а.с. 20 ). Інших спадкоємців, які мають право на обов?язкову частку в спадщині за померлою [PERSON] немає. Ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підствах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом та законом. У відповідності до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов?язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов?язання встановлено законодавством у зв?язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за зповітом в її користь, так як спадковий будинок не зареєстрований спадкодавцем у встановленому законом порядку та не має відповідних правовстановлюючих документів. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за померлою [PERSON] є обгрунтованим, підтвердженим належними та допустимими доказами, тому підлягає до задоволення. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved