Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29 квітня 2006 року було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, [PERSON]. В період шлюбу, 25 червня 2008 року, на підставі договору купівлі-продажу було придбано будинок по [ADDRESS]. В липні 2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач не визнає право власності позивача на частину будинку. У зв'язку з чим позивач просила суд визнати за нею право власності на ? частину будинку з господарчими спорудами по [ADDRESS]; визначити порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснила, що після розірвання шлюбу відповідач обіцяв переоформити будинок на їх сина, проте не зробив цього. Зараз в будинку мешкає сестра відповідача і тому позивач просила суд визнати за нею право власності на половину будинку. Також позивач пояснила, що земельна ділянка, на якій розташовано будинок не приватизована та знаходиться в користуванні. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 29 квітня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується відміткою в паспорті позивача (а.с.6) та рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2013 року (а.с.13). Під час шлюбу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25 червня 2008 року було придбано житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с.7, 11). Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Отже, жилий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч.1 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Згідно з ч.2 ст. 71 Сімейного кодексу України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Разом з тим, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд приймає до уваги положення частини 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Позовні вимоги про поділ майна в натурі позивачем не заявлялись, так само як і вимоги про отримання грошової компенсації за частку у спільному сумісному майні. Отже, з урахуванням обраного позивачем способу захисту своїх прав та за відсутності згоди жодного з подружжя на присудження йому грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, суд вважає за необхідне визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу із залишенням майна у їх спільній частковій власності. Оскільки право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано, а вимоги про визначення порядку користування даною земельною ділянкою є похідним від вимог про поділ житлового будинку в натурі, які позивачем не заявлялись, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині визначення порядку користування земельною ділянкою по ? частині та вважає за необхідне залишити дану земельну ділянку в спільному користуванні [PERSON] до [PERSON]. А тому позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви в сумі 487 грн. 20 коп. (а.с.1,2) та понесено витрати на правову допомогу в сумі 500 грн. (а.с.5), суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial