Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача, мотивуючи вимоги тим, що є матір'ю, яка виховує дитину без батька та має право на щорічну додаткову оплачувану відпустку, передбачену ст. 19 Закону України «Про відпустки». При звільненні з роботи компенсацію за всі невикористані дні такої відпустки позивачці виплачено не було, а на письмове звернення відповідач відповів відмовою. Уточнивши позовні вимоги, просила стягнути з відповідача компенсацію за невикористану відпустку в сумі 2064, 44 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 20811,60 грн. (станом на 24.02.2015 року) та моральну шкоду в сумі 11208, 38 грн. В судовому засіданні позивачка уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі за обставинами, викладеними у позові, просила позов задовольнити. Представники відповідача позовні вимоги не визнали, пояснили, що позивачка [PERSON] надавала Малокаховській сільській раді бухгалтерські послуги за трудовими угодами, які були укладені між сторонами на час проведення конкурсу на заміщення вакантної посади головного бухгалтера Малокаховської сільської ради Каховського району Херсонської області, тому права на компенсацію невикористаної відпустки не має. Крім того, при укладенні трудової угоди позивачка не надала документів на підтвердження права на отримання соціальної відпустки. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Ст. 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначено, що прийняття на посади працівників органів місцевого самоврядування здійснюється шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України. На час відсутності (відпустки) посадових осіб органів місцевого самоврядування (крім виборних посад) для виконання їх повноважень можуть прийматися на службу особи за строковим трудовим договором (контрактом). Зі змісту розпоряджень Малокаховської сільської ради Каховського району Херсонської області, записів у трудовій книжці позивачки вбачається, що [PERSON] з 02.12.2013 року по 30.05.2014 року, на період проведення конкурсу на заміщення вакантної посади головного бухгалтера, перебувала на посаді головного бухгалтера сільської ради за строковим трудовим договором (а.с.13-15, 18, 20, 22, 24, 27), хоча трудові відносини з нею оформлялися трудовими угодами. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 р. № 504 одинокій матері надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (ст. 73 КЗпП). Якщо працівник, який має право на соціальну відпустку, з якихось причин не скористався цим правом у році досягнення дитиною певного віку або ж за кілька попередніх років, він має право використати цю відпустку і в разі звільнення, незалежно від підстав йому мають виплатити компенсацію за всі невикористані дні відпусток. Представники відповідача, свідки [PERSON]., [PERSON]. в судовому засіданні пояснили, що до свого звільнення [PERSON] не надавала документів, що підтверджують її сімейний стан та відсутність участі батька у вихованні дитини, з заявою про виплату компенсації за невикористану соціальну відпустку звернулась вже після звільнення та проведення повного розрахунку, тоді ж надала й копію свідоцтва про розірвання шлюбу. Вказані обставини підтверджуються супровідним листом до наданих позивачкою документів від 04.06.2014 року з відміткою про отримання відповідачем (а.с.31). Поняття «одинока мати» визначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9. Згідно з п. 9 цієї постанови одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебувала в шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої нема запису про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама. Міністерство соціальної політики України в листі від 30.05.2014 № 193/13/123-14 роз'яснило, що для підтвердження права на зазначену відпустку роботодавцю має бути пред'явлений будь-який офіційно складений, оформлений та засвідчений в установленому порядку документ, у якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини. Зокрема, одним з таких документів може бути довідка зі школи про те, що батько не бере участі у вихованні дитини (не спілкується з вчителями, не забирає дитину додому, не бере участі в батьківських зборах) тощо. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] розлучена (а.с.33), має сина [PERSON], [INFO] (а.с.32). Разом з тим, суд не приймає як доказ довідку від 03.04.2014 року про те, що батько [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини (а.с.94), оскільки вказана довідка підписана секретарем директора Каховської ЗОШ №1, яка фальсифікувала підпис директора школи [PERSON] та власноруч завірила довідку печаткою школи. Вказані обставини підтвердив директор Каховської ЗОШ №1 [PERSON], допитаний в судовому засіданні як свідок, який пояснив, що за фактом видачі вказаної довідки була проведена перевірка, під час якої секретар підтвердила, що це саме вона підробила підпис директора та завірила довідку печаткою школи. Також зазначив, що довідка від 03.04. 2014 року виконана не на бланку встановленого зразка та не зареєстрована у відповідному журналі реєстрації, як того вимагає інструкція з діловодства. Частиною 1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з вимогами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, не надала документів, що підтверджують її право на відпустку, передбачену ст.. 19 Закону України «Про відпустки», отже, у відповідача не виникло й обов'язку щодо виплати компенсації за невикористані дні такої відпустки при звільненні позивачки. Належних та допустимих доказів, що підтверджують відсутність участі батька у вихованні сина позивачки, та, відповідно, її право на отримання соціальної відпустки, [PERSON] суду не надано, тому вимоги про стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають. В силу ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові проводиться у разі, якщо порушення його законного права призвели до моральних страждань , втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки в судовому засіданні не встановлено факту порушення законного права позивачки відповідачем, у задоволенні вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Outcome: dismissed