Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина. У заяві вказує, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , який 29 [INFO] досяг повноліття. Після припинення шлюбних стосунків між сторонами, яке сталося в 2004 році, відповідач проживає окремо від сім`ї, до досягнення сином повноліття з нього стягувались аліменти на його утримання на підставі рішення суду. Хоча син сторін і набув віку повної цивільної дієздатності, він потребує матеріальної допомоги, оскільки навчається на контрактній основі на денному відділенні Запорізького національного університету. Так як син набуває вищу освіту за денною формою навчання, він не має самостійних джерел доходів, а позивач продовжує утримувати сина, нести видатки з набуття підручників, методичних матеріалів, канцелярських приладів, оплати проїзду хлопця до місця навчання та проживання. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, будучи працевлаштованим і стабільно отримуючи заробітну плату. На підставі викладеного позивач просить про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення ним 23 років. Ухвалою судді від 13.05.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. До початку судового розгляду позивач зменшила розмір позовних вимог до 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, яку просить стягувати щомісячно на її користь. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у її відсутність, про задоволення позову у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічними заявами звернулися до суду відповідач і третя особа. Заява відповідача містить повне визнання позову, вимоги по якому зменшені. Вказані обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність учасників справи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а. с. 7), який є студентом другого курсу денної форми навчання на бюджетній основі економіко-правничого коледжу Запорізького національного університету (а. с. 13). Згідно із ст. ст. 199 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання й у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Однак, право на утримання припиняється у випадку припинення навчання. В силу роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України обов`язок батьків з утримання повнолітніх сина, доньки, на відміну від обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, не є безумовним, а його настання закон пов`язує з сукупністю кількох передумов, тобто продовженням особою навчання, ненастанням 23 років, потребою в матеріальній допомозі, можливістю батьків надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів, суд ураховує стан здоров`я й матеріальне становище сина, а також платника аліментів, який є працевлаштованим і має постійний дохід у вигляді заробітної плати, працюючи за спеціальністю різноробочого в навчальному закладі. Разом з тим бере до уваги суд і наявність у нього на утриманні сина, [INFO] ; похилий вік батьків відповідача, в організації життєдіяльності яких він бере участь. З огляду на викладені обставини суд у відповідності до ст. ст. 182, 200 СК України вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини його доходу щомісяця на утримання повнолітнього сина, які, на думку суду, є домірними як майновому стану платника аліментів, так і потребі повнолітнього сина, який продовжує навчання, в утриманні. Хоча ст. 182 СК України, положеннями якої в силу ст. 200 СК повинен керуватися суд, визначаючи розмір аліментів для повнолітніх доньки, сина, і встановлює мінімальну межу аліментів у вигляді 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд не знаходить підстав для обмеження розміру аліментів посиланням на цей розмір, оскільки в силу наведеної статті 182 СК її положення ґрунтуються на прожитковому мінімумі для дитини, тоді як син сторін, досягнувши віку повної цивільної дієздатності, в силу закону втратив цей статус. Судовий збір, від попередньої оплати якого звільнено позивача, в силу цивільного процесуального закону належить стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved