Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позов до відповідачів та просила визнати за нею право власності на майно, земельні ділянки та домоволодіння, розташовані по вулиці І. Франка, №14 у м. Підгородне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, а також по вул. ХХІІ партзїзду, №42 в м. Дніпропетровську, придбане нею на аукціоні по реалізації нерухомості проведеного ПАТ «КБ «ПРИВАТБАК». Крім того, позивачка просить скасувати всі заборони наявні в єдиному реєстрі заборон відчужень на вищевказане майно для можливості його реєстрації за собою у майбутньому. Позивачка у судове засідання не зявилася, надавши письмову заяву у якій уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити та справу розглядати без її участі. Представники відповідачів у судове засідання не зявилися надавши письмові заяви, у яких просили справу розглянути без їх участі та проти задоволення позовних вимог і визнання за позивачкою права власності на дане майно не заперечували. Треті особи, будучи належним чином повідомлені про слухання справи, у судове засідання не зявилися, причин неявки суду не повідомили, за таких остав, вважає за можливе розглянути справу без їх участі на підставі доказів наявних в матеріалах справи, оскільки неявка у судове засідання третіх осіб не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали цивільної справи та вивчивши докази надані сторонами, суд дійшов до наступного висновку. Встановлено, що відповідно протоколу проведення аукціону по реалізації нерухомості, що є предметом застави по проблемному кредиту [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER] від 06 червня 2016 року, позивачка [PERSON] придбала на торгах земельну ділянку та домоволодіння з господарськими будівлями і спорудами по вулиці Івана Франка, №14 у м. Підгородне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. Разом з тим, на підставі протоколу проведення аукціону по реалізації нерухомості, що є предметом застави по проблемному кредиту [PERSON] від 07 серпня 2015 року, [PERSON] придбала на торгах земельну ділянку та домоволодіння з господарськими будівлями і спорудами за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро (колишній Дніпропетровськ), вулиця Вознесенська (колишня ХХІІ партзїзду), будинок, №42. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону (ст. 373 ЦК України). Так, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 червня 2016 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] відмовила позивачці [PERSON] в укладанні договору купівлі-продажу земельної ділянки та домоволодіння з господарськими будівлями і спорудами по вулиці Івана Франка, №14 в м. Підгородне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області у звязку з наявністю заборон відчуження зазначеного нерухомого майна. Також, Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 17 червня 2016 року позивачці відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку та домоволодіння з господарськими будівлями і спорудами за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро (колишній Дніпропетровськ), вулиця Вознесенська (колишня вулиця ХХІІ партзїзду), будинок, №42 у звязку з наявністю заборон відчуження зазначеного нерухомого майна. Крім того, як встановлено судом та вбачається з матеріалів, після смерті [PERSON], який був власником земельної ділянки та домоволодіння з господарськими будівлями і спорудами за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро (колишній Дніпропетровськ), вул. Вознесенська (колишня вулиця ХХІІ партзїзду), будинок, №42, відкрито спадкові справи, а тому оформити право власності на вказане майно нотаріус у позасудовому порядку також не має можливості. Однак, відповідно до спадкової справи після смерті [PERSON], спадкоємець [PERSON] відмовилася від спадщини після смерті чоловіка на користь своєї неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Разом з тим, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позивачка [PERSON] є законним власником придбаного майна. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ст. 16 ЦК України). Статтею 325 ЦК України визначено, що суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Таким чином, позивачка є єдиним та законним власником придбаних житлових будинків з господарськими будівлями та спорудами і земельних ділянок, на яких вони розташовані, тому визнання за нею права власності не порушить прав та інтересів третіх осіб. Враховуючи вищевказані обставини справи та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність заявлених позовних вимог в частині визнання права власності за позивачкою на придбане нею майно. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи та відповідними витягами з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомості, у визначеному майні наявні заборони зазначені позивачкою у позовній заяві, у звязку з чим, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо скасування таких заборон. Так, Відповідно до ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадку незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Згідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України, судові витрати, у вигляді суми судового збору сплачені позивачкою при подачі позові віднести за її рахунок, про що остання зазначила у відповідній заяві наданій у судове засідання. На підставі викладеного і

Outcome: approved