Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просила оголосити [PERSON], [INFO], померлою особою. Свою заяву мотивувала тим, що [PERSON], який зареєстрований та проживав: [ADDRESS], є її сином. У 2002 році він поїхав на заробітки у невідомому напрямку і до теперішнього часу не повернувся, будь-яких відомостей з часу зникнення про місце його знаходження або перебування не надходило на протязі майже 16 років. Також він будь-яких відомостей про себе не повідомляв. Оголошення [PERSON] померлим необхідно для оформлення спадщини на його Ѕ частки квартири № [ADDRESS], власником якої він є. Факт того, що [PERSON] зник і що в місці його постійного проживання немає відомостей про місце його перебування більше трьох років підтверджується тим, що відповідно до бази даних «Армор» він не затримувався, до жодного з відділів поліції на території України з заявами не звертався, інформації про його смерть чи іншої інформації, що він став жертвою кримінального чи адміністративного правопорушення не значиться, в державному розшуку не перебуває, в місцях позбавлення волі на території України не значиться. Просила суд оголосити [PERSON] померлою особою з дня набрання рішенням суду законної сили. В судовому засіданні заявниця та її представник адвокат [PERSON] заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи Бердянської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, надали суду заяву, в якій просили справу розглянути без їх представника. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона сусідка заявниці, живуть в одному підїзді близько 30 років, знає, що у заявниці двоє дітей дочка та син [PERSON]. Син заявниці пропав десь у 2002 році, а до цього восени він приїздив на похорон бабусі, тоді вона бачила його в останнє. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що заявниця її кума, вони спілкуються десь з 1971 року, вона хрещена її сина [PERSON], якого вона бачила в останнє в жовтні 2002 року. Після того вона питала заявницю про сина, а та розказувала, що він працював будівельником десь на Західній Україні, декілька разів телефонував їй, а потім пропав. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона навчалася з донькою заявниці, син заявниці [PERSON], молодший за них десь на 5-7 років, знає, що він у 2001 році поїхав на заробітки, в жовтні 2002 року вона бачила його в останнє на похороні його бабусі, після того він ще побув дома десь з тиждень, а потім уїхав. Шкідливих звичок у нього не було, в родині були гарні відносини, він був не одружений. Допитана як свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її донька [PERSON] проживає в Італії, в серпні 2018 року вона приїздила в Бердянськ і розказувала їй, що її син [PERSON] в грудні 2016 року лежав у лікарні під Віднем і вона до нього туди їздила, а коли на початку січня 2017 року знову туди приїхала, то його вже не було, вона стала питати у лікарів, але мови вона не знає, їй показали, що його немає, помер [INFO] року о 8 год. ранку. Донька збирається туди поїхати та відшукати де його поховали. Суд, вислухавши пояснення заявниці та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є сином заявниці, зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.54), довідкою ТОВ «УК «КомЕнерго-Бердянськ» від 26.03.2018р. № 264 (а.с.28), довідкою обласного адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС Украни в Запорізькій області від 26.06.2018р. (а.а.103). Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідомо. Згідно з ч. 1 ст. 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Виняток встановлений у ч. 2 ст. 46 ЦК України, де зазначено, що фізична особа, яка пропала безвісті у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій; неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» надано роз'яснення, що судам необхідно відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. Суд аналізуючи підстави, які обумовили звернення до суду, вважає, що обставин, з якими закон пов`язує оголошення фізичної особи померлою не встановлено. Так, у своїй заяві [PERSON] констатує факт відсутності з 2002 року будь-якого зв'язку з [PERSON] та відомостей про місце його знаходження, як одну з передумов для звернення до суду з відповідною заявою, проте ці обставини спростовуються відповіддю Державної міграційної служби України від 03.07.2018р. (а.с.92-93), що за наявними даними Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами [PERSON], [INFO], документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон; відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 15.05.2018р. (а.с.69), що громадянин України [PERSON], [INFO], перетинав державний кордон України у напряму «вїзд» 19.01.2014 року та у напряму «виїзд» 07.02.2014 року. Крім того, після свідчень заявниці [PERSON] в судовому засіданні було встановлено, що заявниці зі слів її доньки стало відомо про перебування її сина [PERSON] в грудні 2016 року в лікарні під Віднем. Також з відповіді Консульського відділу посольства України в Республіці Австрія від 27 березня 2017 року вбачається, що [PERSON] було рекомендовано звернутися до польського дипломатичного представництва, оскільки з її листа випливає, що [PERSON] міг перебувати в лікарні ВГКК Хануш з документами громадянина Польщі (а.с.95). Враховуючи наведене та зважаючи на те, що строк передбачений ч. 1 ст. 46 ЦК України щодо наявності останніх відомостей про місце перебування [PERSON] на час звернення до суду з цією заявою не сплив та можливості отримання інших відомостей про зниклу особу заявницею не вичерпано, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про оголошення фізичної особи померлою. Крім того, визнання особи померлою є крайньою мірою, передчасно обраним заявницею способом захисту своїх прав, та потребує встановлення всіх об'єктивних обставин, що стали передумовою для такого звернення, з метою уникнення в подальшому негативних наслідків щодо переходу майнових прав особи, оголошеної померлою, у разі її появи. За таких підстав суд вважає, що заява про оголошення фізичної особи померлою не обґрунтована та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed