Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути судові витрати. Позов мотивований тим, що будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , є її приватною власністю. На даний час за вказаною адресою зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] , проте з жовтня 2018 року відповідач у будинку не проживає, його особистих речей там також немає, комунальних платежів та інших платежів щодо утримання будинку [PERSON] не здійснює. Оскільки на сьогоднішній день факт реєстрації відповідача в будинку позивачки порушує її право на вільне користування майном, а у позасудовому порядку зняти його з реєстрації немає можливості, що обмежує позивачку у вільному розпорядженні своєю власністю - нерухомим майном, то вона змушена була звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, проте останній завчасно подав до суду заяву, у якій зменшив позовні вимоги, а саме: відмовився від стягнення з відповідача на користь позивачки судового збору та просив їх задовольнити, а також розглянути справу за відсутності сторони позивіача (а.п.54). Відповідач не з`явився до суду також, але подав письмову заяву, в якій зменшені позовні вимоги визнав та просив суд розглянути справу за його відсутності (а.п.55). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що зменшені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з копією рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22.11.2013 року (а.п.6), за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №15860011 та №15859234 (а.п.7, 8). Як вбачається з копії постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП №57180346 від 11.09.2018 року, [PERSON] було зобов`язано надати [PERSON] ключі від хвіртки та вхідних дверей житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.п.38), що згідно з копією акту державного виконавця від 28.09.2018 року (а.п.42) [PERSON] виконала, тому 11.10.2018 року виконавче провадження було закінчено (а.п.40-41). Відповідно до довідки №2503 від 22.10.2020 року, виданої головою комітету самоорганізації населення №4 мікрорайону М`ятно-дослідної станції, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , проте фактично проживає лише власниця [PERSON] (а.п.30). Як вбачається з актів про фактичне проживання/не проживання №724 від 02.04.2019 року, №522 від 25.02.2020 року, №1980 від 09.07.2020 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з січня 2017 року за вказаною адресою фактично не проживає, його особистих речей не виявлено (а.п.9, 10, 11). Відповідно до довідок, виданих КП «Прилукитепловодопостачання», між [PERSON] та підприємством укладено договір про надання житлово-комунальних послуг №22537 від 09.07.2014 року та заборгованість відсутня (а.п.45,46). Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Енера», за адресою: [ADDRESS] , заборгованість за електроенергію відсутня (а.п.33). Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Чернігівгаз Збут» та копії рахунку зі сплати за розподіл природного газу за адресою: [ADDRESS] , заборгованість за розподіл природного газу відсутня (а.п.31, 32). Згідно з копією розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому листу №2/742/651/20 від 19.05.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] заборгованість відсутня (а.п.34). Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 150 Житлового кодексу України\~передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В силу\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2\~ст.405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а частиною 1 ст.317 ЦК України закріплено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Відповідно до ст.7 Закону України\~«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~від 11.12.2003 року №1382-VII401 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про оголошення особи безвісно відсутньою або померлою. У судовому засіданні достовірно було встановлено, що відповідач хоч і значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , але фактично з 2017 року не проживає за вказаною адресою, чим\~створює перешкоди позивачці у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм житлом, тому суд беззаперечно вважає відповідача таким, що втратив право користування зазначеним вище будинком. На підставі ст.150 ЖК України, ст.316, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.7 Закону України\~«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» \~від 11.12.2003 року №1382-VII401,

Outcome: approved