Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рогатинського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві зазначено, що 17 жовтня 1992 року між нею і відповідачем по справі у Рогачинській сільській раді Бережанського району Тернопільської області було зареєстровано шлюб, про що було зроблено актовий запис за №8. Спільно вони прожили більше двадцяти років. [PERSON], фактично з 2012 року шлюбні відносини між ними припинені. Неповнолітніх дітей у них немає. Шлюб носить формальний характер. Примирення між ними неможливе. Майнового спору немає. Просила шлюб розірвати. [PERSON] у судове засідання не прибула, представник позивачки направив на адресу суду письмове клопотання про слухання справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. [PERSON] у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. За ст. 27 ЦПК України участь у судових засіданнях є правом, а не обов'язком сторін по справі. З письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачкою, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про одруження серія І-ИД №450429, виданого 17 жовтня 1992 року Рогачинською сільською радою Бережанського району Тернопільської області, 17 жовтня 1992 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] [INFO] і [PERSON], [INFO], про що було зроблено актовий запис за №8. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до вимог ст.112 СК України при розірванні шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову. Бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дані положення закріплені у ст.55 Сімейного кодексу України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Суд не зобовязаний призначати сторонам строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на почуттях любові та поваги, підтримки один одного. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільно не проживають, у позивачки наявне стійке волевиявлення, направлене на припинення сімейних відносин, неповнолітніх дітей на утриманні в подружжя немає. Викладені обставини свідчать, що подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї неможливе, суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved