Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Кунисівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що її чоловік [PERSON] був головою колгоспного двору, у приватній власності якого був жилий будинок по [ADDRESS] . За вказаним домогосподарством закріплена земельна ділянка площею 1,28 га. [PERSON] помер [INFO] , не залишивши заповіту. Спадкоємцем першої черги за законом після його смерті є його дружина - позивачка [PERSON] , яка проживала з померлим на час його смерті. Після смерті чоловіка позивачка вчасно звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS] , проте їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що невизначені частки між членами бувшого колгоспного двору. Технічним паспортом на житловий будинок та свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок стверджено, що житловий будинок, який належав [PERSON] , знаходиться по [ADDRESS] . Ринкова вартість даного будинку становить 161 456 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з наведених в позові підстав, просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, не заперечує щодо задоволення позову. Представник Кунисівської сільської ради в судове засідання не з`явився. Кунисівська сільська рада подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надіслали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають повністю, не заперечують щодо задоволення позову. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідачів. Суд, заслухавши вступне слово позивачки, відповідачки [PERSON] , дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. З копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 17 грудня 1989 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 246 від 13 грудня 1989 р., встановлено, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами який розташований в [ADDRESS] , належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Про те, що вулиця [INFO] на [INFO], нумерація будинку № 15 не змінилася, свідчить довідка № 284, видана 08.10.2019 виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради. Станом на 15.04.1991 в колгоспному дворі в [ADDRESS] , проживали та були зареєстровані: голова колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , зять [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 37, виданою 07.02.2019 виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради. [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з одруженням 07 березня 2002 р. змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », запис за № 2, що стверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Кунисівської сільської ради. Після розірвання цього шлюбу її прізвище було « [PERSON] », що підтверджується копіями свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] та довідки № 3-44/65 від 24 травня 2005 р., виданими відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. При одруженні 14 квітня 2005 р. [PERSON] змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис за № 1, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого виконкомом Кунисівської сільської ради. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 80 років, актовий запис № 6 від 20 червня 2017 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Кунисівської сільської ради Городенківського району. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1273 ЦК спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] ; разом з ним проживали і були зареєстровані: дружина [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 197, виданою 20.06.2019 виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради. Про те, що [PERSON] , 1937 року народження, та позивачка [PERSON] , 1941 року народження, були подружжям, свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Кунисівською сільською радою Городенкіського району, запис за № 19 від 21 листопада 1960 р. в книзі записів актів громадянського стану про одруження. Отже, позивачка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 180/2019, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що спадкоємець першої черги за законом позивачка [PERSON] , від імені якої по довіреності діяла [PERSON] , 30.05.2019 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 56371229, виданого 31.05.2019 Городенківською районною державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 64265078 (номер у нотаріуса 180/2019), спадкодавець - [PERSON] , дата смерті: [INFO] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , дочки спадкодавця, будучи спадкоємцями першої черги за законом, не прийняли спадщину після смерті батька [PERSON] , оскільки не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, не подали нотаріусу заяву про прийняття спадщини. До складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 880/02-31 від 30 травня 2019 р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був [PERSON] , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що житловий будинок побудований в 1958, 1978, 1990 роках, господарські будівлі та споруди - до 1941, в 1978, 1985, 1990 роках. Їх ринкова вартість станом на 25.03.2019 становить 161 456 грн., що стверджується копією звіту про оцінку житлового будинку № 25032019_00507, складеного ФОП « [PERSON] ». За даним господарством закріплена земельна ділянка площею 1,28 га, що підтверджується довідкою № 37, виданою 07.02.2019 виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради. Судом встановлено, що позивачка, як спадкоємець першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] , фактично стала власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] не встановлено, колишні члени колгоспного двору - відповідачі не заперечують відносно задоволення позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1222, 1223, 1258, 1261, 1267, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: approved