Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом в якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначається, що вона відповідно до договору купівлі-продажу від 09.10.2019р. є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач з відповідачем протягом часу з 21 жовтня 2013р. по 31 травня 2018р. перебувала у зареєстрованому шлюбі, відповідно до рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 31.05.2018р. шлюб між позивачем та відповідачем розірваний. В період спільного проживання з відповідачем у 2016р. зареєстрували місце свого проживання в [ADDRESS] . З жовтня 2017р. сторони припинили спільне проживання за зазначеною адресою і відповідач з цього часу не проживає та не користується житлом, однак не знявся з реєстраційного обліку у вказаному будинку. Позивач в суді позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення свідка, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Так, судом встановлено, що [PERSON] є єдиним власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу від 09.10.2019 (а.с. 5-6), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.10.2019 р. (а.с.7). 31 травня 2018р. рішенням Нижньосірогозького районного суду Херсонської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с.12). З довідки Верхньосірогозької сільської ради від 24.12.2019р. вбачається, що за [ADDRESS] , 34 зареєстрований з 02.06.2016р. відповідач, однак з листопада 2017р. не проживає за заначеною адресою (а.с.14). Свідок [PERSON] підтвердив, що відповідач орієнтовно з листопада 2017р. за місцем реєстрації не проживає, речей відповідача також в будинку немає. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., до якої Україна приєдналась 17.07.1997 р. закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що відповідач з листопада 2017р. за місцем реєстрації не проживає, речей відповідача також в будинку немає, що підтверджується як довідкою Верхньосірогозької сільської ради так і поясненнями свідка. Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Реєстрація місця проживання хоча і не тягне за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов`язані з правом розпорядитися ним. Тому, оскільки відповідач не змінив місце реєстрації, договір житлового найму відсутній, то ним порушено право власності позивача і її право щодо вимоги захисту порушеного права є законними і підлягає захисту. У зв`язку з цим перешкоди, які створені цією реєстрацією, мають бути усунуті шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Згідно п. 26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved