Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 27 березня 2015 року відбулися електронні торги із реалізації житлового будинку загальною площею 280,3 кв.м., в тому числі житловою площею 114, 5 кв. м. та господарських будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Вказане житлове приміщення належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 10 липня 2006 року виконавчим комітетом Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, серії ЯЯЯ № [NUMBER] , зареєстроване Глибоцьким комунальним районним бюро технічної інвентаризації 19 липня 2006 року, реєстраційний номер 15336051. Зазначає, що за результатами проведених торгів житлове приміщення було реалізовано, переможцем торгів визнано її [PERSON] . У подальшому було внесено визначену під час проведення торгів суму на відповідний рахунок та після проведення повної оплати за житлове приміщення нею було отримано свідоцтво про право власності, видане 24 вересня 2015 року приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області. Протягом часу, що минув після проведення торгів, відповідачами результати цих електронних торгів та її право власності на житлове приміщення не оспорювалося. Вказує, що, не зважаючи на офіційне та законне оформлення правовстановлюючих документів на житлове приміщення, колишніми власниками вчиняються дії, що перешкоджають їй у користуванні житловим приміщенням. Зокрема, у житловому приміщення до цього часу зареєстрована колишня власниця, а також члени її сім`ї. Не зважаючи на неодноразові звернення та прохання, відповідачі не надають можливості користуватися житловим приміщенням. Зазначає, що вона має намір провести у житловому приміщенні ремонтні роботи та здавати його в оренду. На підставі викладеного просить суд визнати [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] такими,\~що втратили\~право користування\~житловим приміщенням\~\~ житловим\~будинком,\~який розташований\~в [ADDRESS] ; усунути їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням\~\~\~\~житловим будинком, який розташований\~в [ADDRESS] ,\~ шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з\~вказаного та будинку стягнути\~з відповідачів\~судові витрати. \~Представник позивача [PERSON] [PERSON] \~в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві та просив суд позов задовольнити. Вiдповiдачі [PERSON] та [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомили і не просили суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Глибоцького районного відділу Управління ДМС у Чернівецькій області в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, згідно якої просив суд справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей Глибоцької РДА Чернівецької області в судове засідання не з`явився, однак від органу опіки та піклування надійшов лист про розгляд справи у відсутність їх представника. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що він на підставі довіреності представляв інтереси позивачки при придбанні нею спірного нерухомого майна. В подальшому позивачка неодноразово зверталась до відповідачів з проханням усунення перешкод у користуванні нею житловим будинком. Починаючи з 2018 року, [PERSON] почав уникати спілкування з позивачкою та вже протягом тривалого часу в спірному будинку ніхто не проживає. Він кілька разів намагався зайти до житлового будинку, проте замки були зачинені. З початку 2018 року господарство відключене від електропостачання та газопостачання у зв`язку з несплатою рахунків за отримані послуги та за вказаною адресою ніхто не проживає. Дослiдивши матерiали справи, суд дiйшов висновку, що позовнi вимоги пiдлягають задоволенню частково з огляду на наступне. Так, згідно свідоцтва про право власності від 24 вересня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області, зареєстрованого в реєстрі за № 16962, [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з житлового будинку та господарських будівель та споруд, розташованих в [ADDRESS] , яке придбане [PERSON] за 1447778,00 грн., що раніше належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 10 липня 2006 року виконавчим комітетом Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, серії ЯЯЯ № 681323, зареєстрованого Глибоцьким комунальним районним бюро технічної інвентаризації 19 липня 2006 року, реєстраційний № 15336051. Відповідно до іпотечного договору 25.02.2008 року спірне на сьогодні майно було передане в іпотеку [PERSON] . АТ «Український інноваційний банк» в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між іпотекодержателем та позичальником [PERSON] . Як вбачається з довідок № 1147 від 10 липня 2018 року та № 1025 від 22 травня 2019 року, виданих Чагорською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області, [PERSON] , [INFO] , є власником житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 12.07.2018 року [PERSON] зверталася до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з проханням виселитись з належного їй нерухомого майна, що розташоване в [ADDRESS] , знятись з реєстрації у вказаному житловому будинку та звільнити нерухоме майно від власних речей, що підтверджується наявним в матеріалах справи листом від 12.07.2018 року. Згідно висновку органу опіки та піклування №01.12.-398 від 07.11.2019 року вирішено вважати за неможливе визнання особи - [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим в [ADDRESS] . Відповідно до листа відповіді №481 від 26.12.2019 року відключення від електромереж домогосподарства за адресою [ADDRESS] було проведено 27.03.2018 року через наявну заборгованість за спожиту електроенергію. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 41\~Конституції\~України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст.\~45\~Конституції\~України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 16\~ЦК\~України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи із загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Ч.ч. 4-5 ст. 9 Житлового кодексу України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналізуючи правовідносини, що виникли між позивачкою та відповідачами, а також досліджені в ході розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що на даний час належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами доведено, що позивака є власником спірного нерухомого майна, а відповідачі у спірному житловому будинку не проживають, проте їх реєстрація за вказаною вище адресою створює перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні майном. При цьому, на думку суду, не підлягають застосуванню правові положення та процедури, визначені статтею 109 Житлового кодексу, оскільки судом встановлене порушення права позивачки не у формі фактичного проживання відповідачів, для якого адекватним способом захисту було б рішення суду про виселення, а констатовано порушення права самим фактом реєстрації відповідачів в житловому будинку позивачки, відповідним захистом якого є рішення про усунення перешкод шляхом зняття з реєстрації місця проживання особи, виходячи з положень ст. 391 ЦК України. Згідно п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково з усуненням наявного порушення права власності позивачки шляхом зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, що за своїм змістом є поняттям вужчим, аніж виселення. При цьому, ухвалюючи відповідне рішення, суд бере до уваги співвідношення спірних інтересів сторін, встановлене в ході розгляду справи, можливі негативні наслідки порушення права позивачки у вигляді руйнування майна, факт тривалого невикористання нерухомого майна відповідачами для проживання, а також баланс суспільного та приватного інтересу. На підставі наведеного,

Outcome: partial