Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]/ вул. Херсонська, 22 в м. Бердянську Запорізької області. В зазначеній вище квартирі зареєстровані: вона, її чоловік [PERSON], та їх діти: [PERSON], [PERSON] З липня 2015 року по теперішній час [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають в квартирі за вказаною адресою, у звязку з чим просила визнати їх такими, що втратили право користування квартирою №20 по вул. Верещагіна, 16/ вул. Херсонська, 22 в м. Бердянську Запорізької області. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримала позовні вимоги. Пояснила, що з липня 2015 року відповідачі постійно проживають в Російській Федерації та надали нотаріально посвідчені заяви про зняття їх з реєстраційного обліку за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Верещагіна, 16/ [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. До суду не надходило заяв про неможливість розгляду справи у його відсутність. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що тривалий час знайомі з родиною [PERSON]. При цьому протягом двох років [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають в [INFO]/ вул. Херсонська, 22 в м. Бердянську Запорізької області. Заслухавши представника позивача, допитав свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS]/ вул. Херсонська, 22 в м. Бердянську Запорізької області зареєстровано ровано за [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 23.07.2005 року, що підтверджується самим договором, витягом з Державного реєстру правочинів та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.08.2005 року. Згідно довідки ОСББ «Щастя-3» №21 від 15.03.2017 року у вказаній вище квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11). Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Відповідно до пояснень представника позивача, відповідачі були зареєстровані в квартирі як члени сімї власника. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири),\~\~якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.\~ Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Підстави для визнання члена сім'ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України, а саме відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до пояснень представника позивача, Акту про не проживання та опитаних в судовому засіданні свідків, суд вважає доведеним, що відповідачі з липня 2015 року не проживають в квартирі, яка належить позивачу на праві власності. Доказів на підтвердження поважності причин не проживання в квартирі за місцем реєстрації відповідачами суду не подано. З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, суд вважає, що позивач довів наявність передбачених ч. 2 ст. 405 ЖУ України підстав для визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved