Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22 лютого 1992 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Одруження з відповідачем виявилося невдалим та вони зрозуміли, що мають різні погляди на життя та виховання дітей, а тому вирішили розлучитися. Від шлюбу мають двох доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З серпня 2013 року шлюбні відносини фактично припинилися, зараз проживають окремо один від одного. Позивач вважає подальше спільне життя з відповідачем неможливим, оскільки це суперечить її інтересам. У зв'язку з чим позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач у своїй заяві також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 22 лютого 1992 року райвідділом ЗАГС м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 13 та видано свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с. 5). Сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що сторони не проживають разом з серпня 2013 року, стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння подружжя та взаємне небажання зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Отже, вимоги позивач про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про поділ майна подружжя не має. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Оскільки від позивача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд у відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне залишити їй прізвище «[PERSON]». Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved