Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що вона з 31 липня 2005 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] , який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 вересня 2014 року було розірвано. В період шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] , який після розірвання шлюбу залишився проживати з відповідачем. 02 червня 2015 року вона зареєструвала шлюб з громадянином Республіки Молдова [PERSON] і змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В період цього шлюбу, а саме [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 02 жовтня 2018 року по справі № 142/463/18 шлюб між ними було розірвано. Дочка після розірвання шлюбу залишилась проживати з нею. Судовим наказом Вінницького районного суду Вінницької області від 31 травня 2018 року по справі № 128/1346/18 з неї було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання їхнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від доходу (заробітку) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення сином повноліття, починаючи стягнення з 21 травня 2018 року. Також позивач в позові зазначає, що звернувшись з заявою про видачу судового наказу до суду, відповідач [PERSON] приховав від суду інформацію, що на її утриманні знаходиться малолітня дочка, тому ця інформація не була врахована судом при визначенні розміру аліментів. Судовий наказ не виконувався деякий час, оскільки вона була зайнята доглядом за своєю меншою малолітньою дитиною і не працювала. В зв`язку з цим виникла заборгованість по аліментах. Нещодавно вона працевлаштувалась і судовий наказ був направлений на виконання за місцем її роботи, де проводиться стягнення аліментів та заборгованості, тому з неї стягується 50% місячного заробітку. Також, крім сплати аліментів та заборгованості по них, вона та її батьки несуть додаткові витрати по утриманню сина. Під час приїзду сина до неї, вона намагається забезпечити його гідним відпочинком, несе чималі витрати на відвідування дитиною розважальних закладів, забезпечує дитину покращеним харчуванням в ці періоди, тощо. Її батько також регулярно надає кошти [PERSON] на його потреби. Однак, за час, що минув з моменту винесення судового наказу, змінились її сімейний та матеріальний стан, а саме: за цей період було розірвано її шлюб з другим чоловіком і з того часу вона сама утримує малолітню дочку [PERSON] , а батько дитини виїхав на батьківщину в Молдову, місце його перебування їй невідоме, дитиною він не цікавиться і не бере участі в її утриманні. Таким чином, в даний час вона має на утримані двох дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Для того, щоб утримувати дочку та сплачувати аліменти на сина, в зв`язку з відсутністю роботи за місцем реєстрації в с. Трибусівка, вона, в пошуках роботи, переїхала з дочкою в м. Вінницю де вимушена винаймати житло за договором найму. Орендна плата становить 3000 грн в місяць, а також вона сплачує комунальні послуги, які залежать від сезону. Після стягнення з її заробітку податків та 50% заробітку в рахунок аліментів і заборгованості по них, вона отримує на руки трохи більше 4000 грн. Після сплати орендної плати за договором оренди квартири і комунальних платежів, у неї майже не залишається коштів на утримання молодшої дитини та на своє утримання. Враховуючи те, що в даний час на її утримані перебувають двоє дітей, вважає доцільним подальше стягнення з неї аліментів на користь відповідача на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) (з розрахунку 1/3 ? 2 = 1/6). При такому відрахуванні обидва її утриманці перебували б в рівному становищі. Саме таку суму вона буде намагатися регулярно сплачувати, а на залишок заробітку погашати заборгованість по аліментах, що виникла не з її вини, а також утримувати свою меншу дитину, винаймати житло та підтримувати свій життєвий рівень, а також додатково допомагати безпосередньо сину [PERSON] . За вказаних обставин позивач [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір стягуваних з неї аліментів за судовим наказом від 31 травня 2018 року на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частки до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття сина [PERSON] . Також позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі в розмірі 1618,40 грн. Попередньо від відповідача [PERSON] судом 07 серпня 2019 року було отримано письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову. Таку свою позицію відповідач обгрунтовує тим, що у своєму позові позивач просить змінити розмір аліментів, встановлених судовим наказом судді Вінницького районного суду Вінницькій області від 31 травня 2018 року по справі № 128/1346/18, яким з останньої було стягнуто на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки зі всіх видів її доходу (заробітку) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21 травня 2018 року, оскільки на її утриманні перебуває малолітня дочка [PERSON] , [INFO] , і крім того, вона та її батьки також приймають активну участь у вихованні сина [PERSON] . Відповідач зазначає, що про наявність у [PERSON] на утриманні ще малолітньої дочки вона мала б сама повідомити суд при винесені судового наказу. Крім того, вона не зверталась до суду з заявою про стягнення аліментів з батька молодшої дитини, не зверталась до держаних органів із заявою про призначення та виплату тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме. Позивач приховала від суду, що на момент винесення судового наказу про стягнення з неї аліментів вона працювала в ТОВ «АТБ-маркет» та навмисно покинула роботу, щоб не сплачувати аліменти. Також позивач приховує від суду, що з грудня 2018 року працює у магазині «Продукти 694» ТОВ «АТБ-маркет». На час працевлаштування вона мала значну заборгованість по сплаті аліментів. Крім того, до позивача були застосовані заходи, як до злісного неплатника аліментів. Також вона є боржником по ще двом виконавчим провадженням. Позивачем не надано довідку про заробітну плату та з місця проживання, а договір оренди квартири має виправлення. Крім того, за час літніх канікул мати брала сина до себе лише два рази. З огляду на зазначене, відповідач вважає, що змін матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я у позивача не сталося. 13 серпня 2019 року позивачем [PERSON] було подано через канцелярію суду письмову відповідь на відзив відповідача, в якому вона зазначає, що письмових заперечень при винесені судового наказу вона надити не могла, оскільки така категорія справ розглядається судом без повідомлення та виклику сторін, на підставі поданих заявником документів і надсилається боржнику після видачі судового наказу. Твердження відповідача щодо того, що вона самостійно навмисно погіршила своє матеріальне становище, не звернувшись до суду з заявою про стягнення аліментів з батька молодшої дитини на її утримання, вважає безпідставним. Також вважає безпідставними інші міркування відповідача щодо її ухилення від сплати аліментів. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що вимушена наймати житло в м. Вінниці, її малолітня дитина відвідує дитячий садок, на що вона витрачає кошти, також коли її старший син буває в неї, вона несе певні матеріальні витрати, від яких не відмовляється. Просить зменшити розмір аліментів, які вона повинна сплачувати на утримання сина [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні, оскільки батьки в рівній мірі зобов`язані утримувати дитину, а син проживає з ним та він несе більші матеріальні витрати на його утримання, ніж позивач. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, надані сторонами по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом установлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] з 31 липня 2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який Вінницьким міським судом Вінницької області рішенням від 01 вересня 2014 року по справі № 127/16658/14-ц було розірвано. Рішення набрало законної сили 12 вересня 2014 року, що підтверджується його копією (а.с. 7). В період перебування сторін по справі [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.03.2007 (а.с. 6). 02 червня 2015 року позивач по справі зареєструвала шлюб з гр. [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Однак Піщанським районним судом Вінницької області заочним рішенням від 02 жовтня 2018 року по справі № 142/463/18 даний шлюб було розірвано. Заочне рішення набрало законної сили 02 листопада 2018 року, що підтверджується його копією (а.с. 8-9). В шлюбі з гр. [PERSON] у позивача [PERSON] [INFO] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.08.2015 (а.с. 5). 31 травня 2018 року Вінницьким районним судом Вінницької області по справі № 128/1346/18 було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , жительки [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки зі всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21.05.2018, що підтверджується його копією (а.с. 10, 11). З довідки № 233, виданої виконкомом Трибусівської сільської ради Піщанського району Вінницької області 13.06.2019, убачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON] , [INFO] , її син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). 05 січня 2018 року [PERSON] було укладено договір оренди житла строком з 05 січня 2018 року по 05 липня 2019 року та орендною платою в розмірі 3000 грн в місяць, що підтверджується його копією (а.с. 15). Піщанським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області при примусовому виконанні судового наказу № 128/1346/18 від 18 липня 2018 року щодо боржника [PERSON] були застосовані тимчасові обмеження, що підтверджується копіями постанов у ВП № 57143166 від 11.03.2019 (а.с. 34, 36, 38, 40). З довідки № 49, виданої КЗ «Дошкільний навчальний заклад № 13 Вінницької міської ради» 09.08.2019, убачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує даний дошкільний навчальний заклад з 08 січня 2019 року (а.с. 51). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В частині 2 цієї статті зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що вагомими підставами для зменшення розміру аліментів є наявність у позивача по справі [PERSON] на утриманні, крім сина [PERSON] , [INFO] , ще й малолітньої дочки від другого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Крім того, позивачем [PERSON] доведено, що її матеріальний стан погіршився, що може бути підставою для зменшення розміру призначених аліментів. За вказаних обставин позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача [PERSON] підлягають до стягнення на користь позивача [PERSON] понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу, а саме: на складення позовної заяви до суду, в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн, що підтверджується відповідними доказами. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved