Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Зацікавлена особа: Черкаський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). В обґрунтування заяви вказує, що [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та витягом №00020012960 від 24.04.2018 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження. В свідоцтві про народження [PERSON] відомості про батька записані зі слів матері « [PERSON] », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. На час народження дитини вона (заявник) в шлюбі не перебувала, прізвище, ім`я та по батькові батька дитини їй не відомі, у зв`язку з чим відомості про батька занесені згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, тобто з її слів. Ім`я та по батькові були вигадані, прізвище дитині вона надала своє, у зв`язку з чим, батька дитини встановити неможливо. Опіка над дитиною не призначалась. На даний час вона (заявник) має намір виїхати разом з дочкою на постійне місце проживання до держави Ізраїль, але для оформлення документів їй необхідно підтвердження факту, що вона є одинокою матір`ю. Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1996 року вважає за потрібне звернутись до суду та встановити факт того, що вона є єдиним опікуном своєї малолітньої доньки, тобто є одинокою матір`ю [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 1 -2 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини. Згідно зі ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» одинока матір це жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Згідно абз. 3 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1996 року суд може встановити факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідно заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. А тому, просить встановити факт відсутності батька у малолітньої [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим відомості про батька при її народженні у Книзі реєстрації народжень були внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України за вказівкою матері дитини [PERSON] , у зв`язку з тим, що на час народження дитини мати не перебувала у шлюбі, була відсутня спільна заява батьків, батька або рішення суду; встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , уродженка м. Черкаси, є єдиним опікуном своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , тобто є одинокою матір`ю. В судовому засіданні 22.11.2019 року представник заявниці [PERSON] - адвокат Кучер Ю.В. заяву підтримала та просила її задовольнити. В судове засідання 15.01.2020 року заявник [PERSON] та її представник - адвокат Кучер Ю.В. не з`явилися, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. В судове засідання представник зацікавленої особи - Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не з`явився, однак в.о. начальника Ляшко Л.А. до суду направлено клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника. Суд, заслухавши пояснення представника заявника [PERSON] - [PERSON] (с/з 22.11.2019 року), дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] , виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої записано [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження та серії [NUMBER] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 СК України №00020012960 від 24.04.2018 року (а.с. 8, 9). Також з вищевказаного витягу вбачається, що відомості про батька дитини - [PERSON] були записані відповідно до вимог ч.1 ст.135 СК України. Фактично даних про батька не має. Заявниця [PERSON] виховує та утримує дитину сама без допомоги інших осіб. Відповідно до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Термін «одинока матір» на законодавчому рівні не визначено, проте відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» одинока матір це жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Заявниця [PERSON] сама утримує дитину, тому є матір`ю одиначкою, підтвердження вказаного статусу потрібно їй для виїзду разом з дитиною за кордон на постійне місце проживання до Ізраїлю, іншим шляхом неможливо підтвердити вказаний статус, тому в інтересах дитини та заявниці є підстави для задоволення заяви. Ізраїль та Україна входять до числа держав, які зв`язані Гаазькою конвенцією «Про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадання дітей» від 20.10.1980 року (Ізраїль приєднався до неї у 1991 році, Україна - 11.01.2006 року), а тому для настання правових наслідків у вигляді отримання громадянства, усиновлення та іншого, для держави Ізраїль необхідно рішення суду України про встановлення факту, який має юридичне значення, а саме, що заявниця [PERSON] є матір`ю та єдиним законним представником своєї малолітньої дитини. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, суд може встановити факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Суд прийшов до висновку, що встановлення факту про те, що [PERSON] має статус одинокої матері, яка виховує дитину - [PERSON] , [INFO] без батька, та є єдиним законним представником і опікуном малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , необхідно для їх виїзду на постійне проживання до країни Ізраїль , а батько дитини в свідоцтві про народженні записаний зі слів матері на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Даючи оцінку вищезазначеним доказам, у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність зазначених у положеннях ст. 293, 318 ЦПК України підстав для встановлення юридичного факту. На підставі викладеного,

Outcome: approved