Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Іршавського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Обгрунтовуючи позов зазначила, що шлюб між сторонами зареєстрований 25 січня 2014 року виконкомом Великораковецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області, актовий запис №02, на тій підставі, що спільне життя між ними не склалося через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя. Подальше спільне життя з відповідачем як подружжя і збереження сім`ї вважає неможливим, а тому на підставі ст.ст. 105, 110 СК України просить шлюб розірвати. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти знаходяться на повному утриманні матері. Оскільки відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дітей, матеріальної допомоги не надає, офіційно не працевлаштований, періодично виїжджає за кордон на заробітки, де отримує нерегулярний мінливий дохід, просить суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 2500 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення ними повноліття. Ухвалою суду від 25.09.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з мотивів, викладених в позовній заяві, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, щодо задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу не заперечив, в частині стягнення аліментів на дітей просить задовольнити частково та стягнути суму в розмірі по 2 000 (дві тисячі) гривень на кожну дитину. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , дослідивши надані позивачем докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, зареєстрований 25 січня 2014 року виконкомом Великораковецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області, актовий запис №02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого виконкомом Великораковецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області 25 січня 2014 року (а.с. 6). Від шлюбу сторони, згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Імстичівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, актовий запис № 15, мають дочку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 10), згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Імстичівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, актовий запис № 25 мають дочку - [PERSON] , [INFO] ( а.с. 9). Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В позовній заяві позивач зазначила, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити їх інтересам. Вказує, що шлюбні стосунки припиненні, відсутній спільний бюджет та господарство, проживають за різними адресами. Примирення вважає неможливим, оскільки сімейні відносини припинені остаточно. Відповідач на розірвання шлюбу згідний. З огляду на викладене, суд вважає, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, і подальше збереження його суперечить інтересам подружжя, підстав для вжиття заходів примирення суд не вбачає, тому позов підлягає задоволенню. В позовній заяві та в судовому засіданні позивач зазначає, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачкою та перебувають на її повному утриманні, що стверджується довідкою виданою виконкомом Імстичівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області № 765 від 04.09.2020 року ( а.с. 11). Відповідач має нерегулярний, мінливий заробіток. Добровільної домовленості про сплату аліментів на утримання дитини між сторонами не досягнуто. Спору щодо проживання дитей на час розгляду справи у сторін немає. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 12 даного Закону передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст.183 Сімейного кодексу України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Враховуючи наведене, з урахуванням всіх обставин справи, беручи до уваги те, що на даний час діти поживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні, відповідач офіційно не працевлаштований, дохід відповідача є мінливим, однак відповідач є молодою працездатною особою і має можливість працевлаштуватись, враховуючи розумний розмір витрат на харчування, одяг та загальний розвиток дитини, суд вважає, що з відповідача слід стягувати по 2000 гривень аліментів на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позову до суду про стягнення аліментів, то суд на підставі ч. 2 ст. 133, ч. 1,2, 6 ст. 141 ЦПК України, стягує ці витрати з відповідача. У зв`язку з тим, що у справі позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial