Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сватівського районного суду Луганської області з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] , зареєстрований 27 січня 2017 року Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 106. Від шлюбу мають спільних дітей. Шлюбні відносини між ними фактично припинилися з листопада 2020 року, відновлення сімейних стосунків не можливе. Спільне господарство між ними не ведеться. Сімейне життя не склалося в зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на шлюб та сім`ю, відсутністю довіри один до одного. Інших спільних інтересів та бажань не мають, плани на подальше спільне сімейне життя не будують Виникають часті непорозуміння, що унеможливлює подальше перебування у шлюбі, що суперечитиме їх інтересам. Спір про поділ майна, про місце проживання дітей та їх утримання, на момент подачі позовної заяви про розірвання шлюбу відсутній. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 17 травня 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, на адресу суду надала клопотання, в якому просить справу розглянути без її участі. На задоволенні позовних вимог наполягає, та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду надав клопотання, в якому позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить розглянути справу у його відсутність. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, беручи до уваги клопотання позивача та відповідача, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON] у повному обсязі, виходячи з наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, 27 січня 2017 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 106. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу « [PERSON] », прізвище дружини - « [PERSON] » (а.с.6). Від даного шлюбу сторони мають малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , від 05.10.2017 та [PERSON] [INFO] , що також підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.10.2017 (а.с.7, зворотній бік а.с. 7) Як вбачається із позовної заяви, шлюбні стосунки та спільне проживання між позивачем та відповідачем фактично припинено з листопада 2020 року Шлюб між ними носить формальний характер, сімейні відносини притаманні подружжю не підтримуються. Відсутнє взаєморозуміння, відсутня довіра один до одного, різні погляди на шлюб та сім`ю унеможливлюють її збереження. Спільне господарство не ведеться, подружні стосунки не підтримуються. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Спір про поділ майна, про місце проживання дітей та їх утримання, на момент подачі позовної заяви про розірвання шлюбу відсутній. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя,що передбачено ч. 1 ст. 110 СК України. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647\\98). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач не проживають однією сім`єю, мають різні погляди на життя, шлюб та сімейні цінності. Між сторонами припинилися шлюбні стосунки та вони перестали вести спільне господарство. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно п. 2 ч. 3ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Вирішуючи питання стосовно судового збору суд виходить з наступного. Згідно ст. 141 ЦПК України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Згідно з оригіналом квитанції № 0.0.2129072468.1 від 18.05.2021, при подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн. (а.с.1) Так як позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 908,00 грн.

Outcome: approved