Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» (далі ПАТ КБ «Правекс-Банк»), товариства з обмеженою відповідальністю «ПрімоКолект. Центр грошових вимог» (далі ТзОВ «ПрімоКолект. Центр грошових вимог»), про захист прав споживача, в якому просить суд зобовязати ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТзОВ «ПрімоКолект. Центр грошових вимог» припинити дії, які порушують її права, як споживача, а саме, припинити надсилати листи та телефонувати з вимогами про повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, за договором № 1538-010/06Р від 11 квітня 2006 року. Позивач [PERSON] подала до суду письмове клопотання про розгляд справи без її участі. Представник позивача адвокат [PERSON] подав суду письмову заяву, в якій також просить суд розгляд справи провести без його участі. Позовні вимоги підтримав повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідачів. Представник ПАТ КБ «Правекс-Банк» в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання відповідач був повідомлений належним чином. Повідомлення про причини неявки від відповідача до суду не надійшло. ПАТ КБ «Правекс-Банк» подав суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, а також на невідповідність дійсності викладених обставин, просить суд у задоволенні позову відмовити повністю. Представник ТзОВ «ПрімоКолект. Центр грошових вимог» в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання відповідач був повідомлений належним чином. Заперечення проти позову відповідач не подав. Повідомлення про причини неявки від відповідача до суду не надійшло. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що 11 квітня 2006 року [PERSON] уклала з ПАТ КБ «Правекс-Банк» кредитний договір № 1538-010/06Р, за яким отримала кошти для придбання автомобіля. Згідно з положеннями пунктів 22,23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Таким чином, укладений між сторонами договір є договором споживчого кредиту. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 24 квітня 2015 року у справі № 569/19867/13-ц за позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, ПАТ КБ «Правекс-Банк» було відмовлено у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1538-010/06Р від 11 квітня 2006 року у звязку із спливом строку позовної давності. Згідно пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Разом з тим, як встановлено судом, в порушення вказаного положення Закону України «Про захист прав споживачів», на адресу позивача [PERSON] систематично надходять листи від ТзОВ «ПрімоКолект. Центр грошових вимог» із вимогою повернення ПАТ КБ «Правекс-Банк» споживчого кредиту, строк давності якого минув. При цьому, як на підставу надсилання своїх листів, ТзОВ «ПрімоКолект. Центр грошових вимог» посилається на укладений з ПАТ КБ «Правекс-Банк» договір про надання послуг № ВР-403/00/4 від 15 жовтня 2015 року, яким повноваження по стягненню заборгованості за кредитним договором № 1538-010/06Р від 11 квітня 2006 року з позивача ПАТ КБ «Правекс-Банк» було передано ТзОВ «ПрімоКолект. Центр грошових вимог», який проводить фактичну роботу по стягненню цієї заборгованості та вчиняє відповідні дії. Суд звертає увагу на те, що договір про надання послуг, на який посилається ТзОВ «ПрімоКолект. Центр грошових вимог», був укладений 15 жовтня 2015 року, тобто після рішення Апеляційного суду Рівненської області про відмову ПАТ КБ «Правекс-Банк» у позові до [PERSON] про стягнення заборгованості, яке було ухвалене 24 квітня 2015 року. Суд також вважає необхідним зауважити, що відповідно до вимог частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача про передачу третій стороні своїх прав за договором про надання споживчого кредиту. Однак, як встановлено судом, будь-яких повідомлень про передачу третій стороні своїх прав за договором про надання споживчого кредиту ПАТ КБ «Правекс-Банк» на адресу позивача не надсилало. Відповідно до вимог частини першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика, згідно пункту 2 частини першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Згідно частини четвертої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться, зокрема: час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції; вживання образливих або загрозливих висловів; загроза здійснити незаконні або неправомірні дії. Відповідно до частини пятою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики, як здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача. Однак, незважаючи на вказані прямі приписи та заборони Закону України «Про захист прав споживачів», відповідачі, враховуючи наявність судового рішення від 24 квітня 2015 року, достовірно знаючи про неправомірність своїх дій, систематично телефонують позивачу та надсилають їй листи з погрозами притягнення її до кримінальної та інших видів відповідальності та погрозами обмеження її прав, у тому числі і на користування належним їй рухомим та нерухомим майном. Таким чином, відповідачі поводяться агресивно по відношенню до позивача, намагаючись ввести її в оману щодо можливого настання кримінальної відповідальності. Враховуючи те, що листи, які надсилаються позивачу, містять неправдиву інформацію та погрози, а також надсилаються систематично і тривалий період, вони є свідченням незаконної підприємницької діяльності, а отже їх надсилання є неправомірним. Статтею 42 Конституції України гарантовано, що держава захищає права споживачів. Захист прав споживачів державою та судом встановлений і нормами Закону України «Про захист прав споживачів» (статті 4,22 Закону). Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оцінюючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що дії відповідачів є незаконними та порушують права [PERSON] як споживача. Для відновлення прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, суд вважає необхідним зобовязати ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТзОВ «ПрімоКолект. Центр грошових вимог» припинити дії, які порушують права [PERSON], а саме, припинити надсилати їй листи та телефонувати їй з вимогами про повернення споживчого кредиту за кредитним договором № 1538-010/06Р від 11 квітня 2006 року, строк давності якого минув.

Outcome: approved