Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 30.07.2017 вона припинила трудові відносини з відповідачем на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги. При звільненні їй не виплатили заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 31 455, 20 грн., яка була виплачена в повному обсязі лише 05.10.2018. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07.02.2019 з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь позивача було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.07.2017 по 05.10.2018 у розмірі 63 717, 24 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили 12.03.2019. Постановою державного виконавця від 20.03.2019 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 428/16355/18, виданого Сєвєродонецьким міським судом 07.02.2019 про стягнення з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.07.2017 по 05.10.2018 в сумі 63 717, 24 грн. На час подання позовної заяви до суду грошове зобов`язання відповідачем виконано не було. Таким чином, позивач вважає, що на підставі вимог ст. 625 ЦК України вона має право, у зв`язку з невиконанням відповідачем свого грошового зобов`язання, на відшкодування суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 12.03.2019 до 17.02.2021 в розмірі 5\~893,82 грн., а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 3\~707, 81 грн. На виконання ухвали суду від 17.03.2021 представником відповідача [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги відповідач не визнає у повному обсязі, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, тобто до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, до суду подала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» не з`явився, про день,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~належним чином,\~про причину\~неявки суд\~не повідомив. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про день,\~час та\~місце розгляду\~справи, що\~підтверджується даними\~повідомлення про\~вручення поштового\~відправлення ПрАТ\~«Сєвєродонецьке об`єднання\~Азот», про\~причину неявки\~в судове\~засідання суд\~не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 лютого 2019 року з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь [PERSON] було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2017 по 04.10.2018, визначений без утримання податків й інших обов`язкових платежів у розмірі 63\~717, 24 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 704, 80 грн. На підставі зазначеного рішення 12 березня 2019 року позивачу був виданий виконавчий лист по справі № 428/16355/18. Згідно з копією постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 58672741 від 20.03.2019 старшим державним виконавцем Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Кольченко М.В. на підставі виконавчого листа № 428/16355/18, виданого 07.02.2019 Сєвєродонецьким міським судом Луганської області, було відкрито виконавче провадження щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач вважає, що має право на компенсацію через невчасну виплату їй середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме на інфляційні втрати та 3 % річних. Стаття 116 КЗпП України вказує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2759цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України, стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Трудове законодавство передбачає спеціальні правила відповідальності роботодавця за порушення відповідних норм, зокрема можливість стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У даній справі спір виник у зв`язку з тривалим, на думку позивача, невиконанням рішення суду від 07.02.2019 по справі № 428/16355/18 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2017 по 04.10.2018. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Отже, суд вважає, що вимога позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості з виплати заробітної плати є безпідставною, оскільки приписи\~статті 625 ЦК України\~не застосовуються до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство. Ураховуючи наведене вище, суд доходить висновку про необґрунтованість вимог позивача [PERSON] , у зв`язку з чим вважає, що позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, а тому вважає за необхідне судові витрати залишити за рахунок позивача.

Outcome: dismissed