Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В позові вказав, що йому відповідно договору купівлі-продажу від 22.08.2014 року належить житловий будинок [ADDRESS] . В будинку зареєстрований він, його колишня дружина [PERSON] та дочка колишньої дружини [PERSON] Фактично в будинку проживає він сам, колишня дружина [PERSON] та її дочка [PERSON] не проживають в будинку з квітня 2017 року. Відповідачі житло залишили добровільно, витрат на утримання будинку та сплату за житлово-комунальні послуги не несіть, їх особисті речі у будинку відсутні. Це створює йому певні незручності, зокрема, по сплаті комунальних послуг, утриманню будинку, отримання субсидії, тощо. На підставі вищевикладеного позивач прохав суд, визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою в якій прохав справу розглядати без його участі та без участі позивача, наполягав на задоволенні позову. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, хоча відповідно до ст.ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомили, клопотання від відповідачів про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. На підставі статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України гарантує право кожному на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2014 року належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.6-8). Відповідно до довідки №957 від 23.01.2019 року, виданої Лубенським КЖЕУ по [ADDRESS] зареєстрований позивач [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] . Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 22.01.2019 року, [PERSON] і [PERSON] , хоча і зареєстровані за адресою по [ADDRESS] , але у вказаному будинку не проживають з 2017 року (а.с.10). Вищевказані факти в своїй сукупності свідчать, про те, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] не проживають в будинку належному позивачу з 2017 року, не користуються даним житлом, не з`являються в ньому, не несуть жодних витрат по його утриманню. У зв`язку з реєстрацією відповідачів у належному позивачу житловому будинку позивач [PERSON] позбавлений, як власник, права на власний розсуд розпоряджатися належним йому нерухомим майном. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved