Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить визнати припиненим з 09.11.2008 р. правовідносини та Іпотечний договір (з майновим поручителем) від 08.08.2007 р. між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е., реєстровий запис №643, та звільнити від обтяження нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], накладених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е., в тому числі вилучити запис з реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №5451440, контрольна сума А99Г4Д5Ф68, відповідно до якого було накладено заборону відчуження квартири [ADDRESS], а також вилучити з реєстру іпотек запис №5451476, контрольна сума 6Е43БД140Е. При цьому позивачка посилається на те, що 08.08.2007 р. між [PERSON] та ПАТ «Уксоцбанк» було укладено кредитний договір №2007/13-2.06/534. Також, 08.08.2007 р. в забезпечення виконання вищезазначеного кредитного договору, між позивачкою та відповідачем було укладено Іпотечний договір (з майновим поручителем) відповідно до якого [PERSON] передала ПАТ «Укрсоцбанк» в іпотеку належну їй квартиру. Цей договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е., про що було зроблено реєстровий запис №643, відповідно до якого відповідачем були внесені відповідні записи до реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №5451440, контрольна сума А99Г4Д5Ф68 та реєстру іпотек №5451476, контрольна сума 6Е43БД140Е. Оскільки позивачці не було відомо про хід виконання [PERSON] умов забезпеченого кредитного договору, вона звернулася до відповідача з заявою про видачу їй розрахунку поточної та простроченої заборгованості за договором. На цей запит нею було отримана відповідь про стан заборгованості за кредитом №501.7-08/96-2427від 27.02.2012 р., при вивчені якого нею було встановлено, що в період з 09.11.2008 р. по 07.03.2009 р. відповідач без згоди позивача підвищив процентну ставку за кредитом з 12,7% річних до 14%, що у свою чергу призвело до збільшення обсягу відповідальності позивача, як майнового поручителя за неналежне виконання [PERSON] кредитного договору. Позивач вважає, що у зв'язку з зазначеним та на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, договір майнової поруки, а також правовідносини поруки є припиненими з 09.11.2008 р., у зв'язку з чим наявність обтяжень, встановлених відповідно до укладання Іпотечного договору, не дає їй можливості вільно розпоряджатися своєю власністю У зв'язку з вищезазначеним позивач була вимушена звернувся до суду з позовом для захисту своїх майнових прав. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Треті особи, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чапський Артем Едуардович та [PERSON], в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.08.2007 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - Кредитор), та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено Договір кредиту №2007/13-2-06/534, згідно п.1.1 якого Кредитор надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 130 000 (сто тридцять тисяч) доларів США, зі сплатою 12,7% (дванадцять цілих сім десятих) процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості. В якості забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Договором кредиту №2007/13-2-06/534 від 08.08.2007 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», (далі - Іпотекодержатель, Банк) та [PERSON] (далі - Іпотекодавець, Поручитель) було укладено Іпотечний договір № 192010 від 27.03.2008 р. (далі - Іпотечний договір), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Є. за реєстровим №160. Відповідно до п. 1.1. вищезазначеного Іпотечного договору, Іпотекодавець передала в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Позичальником Основного зобов'язання, нерухоме майно: двокімнатну квартиру, загальною площею 43,9 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2002 року, посвідченого Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою, за реєстровим №2-5061 право власності на яку зареєстровано КР ОМБТІ та РОН згідно з реєстраційним написом на право встановлювальному документі 08.11.2002 р. за номером запису 236, в книзі 18 доп.к-156, реєстраційний номер 19767159. У пункті 1.4 Іпотечного договору сторони визначили, зміст та розмір Основного зобов'язання, строк та порядок його виконання. Відповідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже підписавши Іпотечний договір № 192010 від 08.08.2007 р. позивач погодилася з його умовами. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Частиною 1 ст. 553 ЦК України визначено, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статті 598 ЦК України визначено, що зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені в ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбаченого договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином ( ст. 599 ЦК України). Пунктом 6.3. Іпотечного договору визначено, що цей Договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення Основного зобов'язання. Дія цього Договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про іпотеку». Частиною 1 статті 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Підтримуючи позовні вимоги представник позивача під час судового засідання зазначив, що оскільки позивачці не було відомо про підвищення відповідачем процентної ставки в період з 09.11.2008 р. по 07.03.2009 р., що у свою чергу збільшило обсяг її відповідальності, як майнового поручителя за неналежне виконання Позичальником умов Договором кредиту №2007/13-2-06/534 від 08.08.2007 р., Іпотечний договір від 08.08.2007 р. слід визнати припиненим з 09.11.2008 р. В пункті 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних відносин» в встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача надав суду копію довідки №08.506-297 від 30.03.2015 р., яка раніше надавалася за вимогою Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/19027/14-ц, зі змісту якої вбачається, що у період з 09.11.2008 р. по 07.03.2009 р. було проведено нарахування відсотків за договором кредиту №2007/13-2-06/534 від 08.08.2007 р. відповідно до відсоткової ставки 14,0% річних, дана заміна відсоткової ставки відбулася автоматично помилково після направлення відповідної вимоги боржнику. У зв'язку з тим, що позичальник не підписав додаткові угоди щодо підвищення процентної ставки та дану технічну помилку було виявлено у травні 2012 року, відсоткову ставку було скасовано та перераховано відповідно до положень кредитного договору. Враховуючи зазначене, суд не вбачає порушення відповідачем прав позивачки, збільшення її майнової відповідальності, тобто жодних причин для припинення правовідносин та спірного Іпотечного договору, у зв'язку з чим вимоги позивача є безпідставними та не ґрунтуються на законі. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Оскільки позовна заява є безпідставною та такою, що не ґрунтується на вимогах закону, вона задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed