Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до\~Нововодолазького районного\~суду Харківської\~області з\~позовом до Одринської сільської ради Нововодолазькому районі Харківської області, в якому просить визнати за нею право в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 08 червня 1998 року, на земельну ділянку (пай) КСП «Хлібороб» Одринської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0106990, виданого 01 серпня 1997 року на підставі розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 25 червня 1997 року № 271, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №14 на ім`я [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 08 червня 1998 року померла її бабуся, [PERSON]. Її батько та син [PERSON] [PERSON] помер 12 травня 1995 року. За життя, 11 лютого 1994 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Ватутінської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, зареєстрований в реєстрі за №9, відповідно до якого заповіла позивачу все своє майно. Так, до складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], входить право на земельну частку (пай) КСП «Хлібороб» Одринської сільської ради Нововодолазького району Харківської області відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0106990, виданого 01 серпня 1997 року на підставі розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 25 червня 1997 року № 271, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №14, що підтверджується довідкою Відділу у Нововодолазькому районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 10 лютого 2017 року №Р-55/0-61/6-17. При зверненні [PERSON] до державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну частку (пай), позивач отримала відмову, у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий на ім'я [PERSON], був втрачений. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2017 року головуючим суддею визначено суддю Пархоменко І.О. Ухвалою від 08 вересня 2017 року під головуванням суду [PERSON] відкрито провадження по цивільній справі. Ухвалою суду від 30 липня 2018 року замінено відповідача по справі Одринську сільську раду Нововодолазького району Харківської області на Нововодолазьку селищну раду Нововодолазького району Харківської області. Строк відрядження судді Пархоменко І.О. закінчився 06.08.2018 року, цивільна справа по суті не розглянута. Згідно розпорядження керівника апарату суду від 21.09.2018 року за № 1183 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2018 року, справу передано до розгляду судді Трояновській Т.М Ухвалою від 21 вересня 2018 року справу прийнято до провадження суддею Трояновською Т.М. та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 30 листопада 2018 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON]\~та її\~представник \~адвокат [PERSON]\~у судове\~засідання,\~що було\~призначено на\~02.05.2019\~року не\~зявились, про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені завчасно відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.\~Скориставшись своїм\~правом,\~встановленим частиною\~3\~статті 211\~Цивільного процесуального\~кодексу України,через канцелярію суду представник позивача надала заяву, зареєстровану за вхідним номером № 2955/1-вх від 25.04.2019 року, в якій просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, слухання справи провести за її відсутності та відсутності позивача (а.с. 109). Представник відповідача, Нововодолазької селищної ради Харківської області у судове засідання не зявився, про розгляду справи були повідомлені завчасно відповідно до вимог статей\~128,\~130 Цивільного процесуального кодексу України. Селищний голова [PERSON] через канцелярію суду надав заяву, зареєстровану за вхідним номером 5965/18-вх від 23.11.2018 року відповідно до якої просив суд розгляд справи провести за відсутності представника селищної ради, зазначивши, що проти задоволення позову [PERSON] не заперечує (а.с. 80). Відповідно до положень частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частини 3\~статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін та третьої особи свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обовязковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вислухавши пояснення позивача та його представника, що були надані у попередніх судових засіданнях, а також показання свідків, всебічно, повно та обєктивно зясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1\~статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Із матеріалів справи судом встановлено, що 08 червня 1998 року в селі Одринка Нововодолазького району Харківської області у віці 95 років померла [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 583588, виданого повторно 10 лютого 2017 року Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, місце державної реєстрації Одринська сільська рада Нововодолазького району Харківської області, актовий запис №12 (а.с. 7). Вирішуючи даний спір, суд виходить з положень пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в якому встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01.01.2004 року. Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Стаття 525 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року визначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Враховуючи те, що днем смерті [PERSON] є 08 червня 1998 року, як зазначено в копії свідоцтва про смерть, то саме ця дата є днем відкриття спадщини. А отже, до даних спірних правовідносин слід застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Так, відповідно до статті 527 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Родинний зв'язок між позивачем та померлою бабусею [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження позивача, виданого повторно 18 червня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, місце реєстрації Рокитненська сільська рада Нововодолазького району Харківської області, актовий запис №29, в якому зазначено батько позивача [PERSON], мати [PERSON] (а.с.9), а також свідоцтвом про народження батька позивача [PERSON], серії ЯЯ № 835269, виданого 05 квітня 1951 року Нововодолазьким районним бюро РАЦС Харківської області, актовий запис №77, де батьком зазначено [PERSON], мати [PERSON] (а.с. 10). З копії свідоцтва про одруження серії І-АБ № 487042, виданим 17 липня 1971 року Рокитнянським сільським РАЦС Нововодолазького району Харківської області вбачається, що 17 липня 1971 року [PERSON], [INFO] уклала шлюб з [PERSON], [INFO], та змінила прізвища з «Ткаченко» на «Романенко» (а.с.10). Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (частина 1 статті 524 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року). За життя\~[PERSON] визначила\~своїх спадкоємців\~шляхом складання\~заповіту. Так, згідно змісту заповіту, посвідченого 11 лютого 1994 року секретарем Ватутінської сільської ради Нововодолазького району Харківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 9, [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось і в чому б воно не виражалось, і взагалі все те, що буде їй належатиме на день смерті і на що вона за законом буде мати право, заповіла [PERSON], мешканці села Ватутіне Нововодолазького району Харківської області. Вказаний заповіт станом на 05 квітня 2017 року не змінено та не скасовано (а.с.11). З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що статтю 534 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. До складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], входить право на земельну частку (пай) КСП «Хлібороб» Одринської сільської ради Нововодолазького району Харківської області відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0106990, виданого 01 серпня 1997 року на підставі розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації від 25 червня 1997 року №271, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №14, що підтверджується довідкою Відділу у Нововодолазькому районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 10 лютого 2017 року №Р-55/0-61/6-17 (а.с.15) Вирішуючи даний спір, суд виходить з положень статті 548 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, яка передбачає, що для прийняття спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном . Як розяснено у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», якщо в шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Згідно довідок № 49 та № 50 від 10 лютого 2017 року, виданих виконавчим комітетом Одринської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, встановлено, що померла [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована в [INFO] з 20 жовтня 1981 року по день своєї смерті 08 червня 1998 року, проживала сама та згідно записів погосподарської книги № 2 за 1996-2000 роки особовий рахунок №140 була головою колгоспного двору (а.с.13-14) Відповідно до акту депутата Одринської сільської ради від 10 квітня 2017 року зясовано, що [PERSON], [INFO], займалась похованням померлої 08 червня 1998 року [PERSON], та з 1997 року та по 2000 рік доглядала за будинком померлої [PERSON], який розташований в селі Одринка Нововодолазького району Харківської області та користувалася земельною ділянкою (а.с.12). Допитані в\~судовому засіданні\~в якості\~свідків [PERSON]\~та [PERSON]\~будучи попередженими\~про кримінальну\~відповідальність за завідомо неправдиві показання, пояснили, що багато років знали [PERSON], яка була їх сусідкою та її онуку [PERSON], яка за життя доглядала свою бабку. Після смерті [PERSON] позивач в одиночку займалась її похованням, а після смерті доглядала за будинком померлої, обробляла город та забрала усі речі. Спадкоємців, які б мали право на обовязкову долю у спадщині відповідно до статті 535 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року судом не встановлено. Син спадкодавця та відповідно батько позивача [PERSON] помер 12 травня 1995 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 301594, виданого Ватутінською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 13.05.1995 року (а.с. 8). Відповідно до інформації Харківського обласного державного нотаріального архіву від 11.12.2018 року № 3548/01-20 встановлено, що за період часу з 1998-2000 роки заяв про прийняття спадщини, відмову від прийняття спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину до нотаріальної контори не надходило, спадкова справа не заводилась, свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON], померлої 08.06.1998 року не видавалось (а.с.95) . Крім того, з листа завідувача Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON]М від 16.01.2019 року № 12/01-16 вбачається, що перевіркою по алфавітних книгах починаючи з 2001 року по час надання інформації встановлено, що свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON], померлої 08.06.1998 року не видавалось (а.с.94). Як вбачається\~із матеріалів\~справи постановою\~державного нотаріуса\~Нововодолазької державної\~нотаріальної контори\~Харківської області\~[PERSON]\~від 26\~квітня 2017\~року [PERSON]\~відмовлено у\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~після смерті\~[PERSON],\~яка померла\~08\~червня 1998\~року,\~на земельну\~частку (пай),\~в звязку\~з тим,\~що правовстановлюючий\~документ на\~спадкове майно,\~а саме\~сертифікат на\~право на\~земельну частку\~(пай),\~виданий на\~ім'я\~[PERSON],\~втрачений (а.с.19). Згідно положень статті 41 та статті 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 6 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов'язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Тобто, за змістом статті 6 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Приписами статті 524 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та статті 3 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно положень статті 560 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про\~право на\~спадщину видається\~спадкоємцям за\~законом після\~закінчення шести\~місяців з\~дня відкриття\~спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає (частина 1 та частина 2 статті 561 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року). Статті 81 та 131 Земельного кодексу України 2001 року передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від\~\~16\~\~квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Із матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) реформованого КСП «Хлібороб» Нововодолазького району Харківської області за № 14 від 01.08.1997 року зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0106990 на імя [PERSON], який видано на підставі розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації від 25.06.1997 року № 271. Розмір земельної частки (паю) по вказаному підприємству становить 8,68 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) , що підтверджується копією листа Відділу Дежгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області від 26.04.2017 року № 29-20-0.23,26-52/117-17 (а.с.16). Проте, оригінал вищевказаного сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0106990 на імя [PERSON] було втрачено, про що у газеті «Вісті Водолажчини» № 7 від 18 лютого 2017 року розмішене відповідне оголошення (а.с. 99). Враховуючи відсутність у позивача оригіналу сертифікату на земельну частку (пай), яка входить до складу спадщини, та відсутність можливості отримати дублікат зазначеного сертифікату через смерть особи, якій він був виданий (спадкодавця), [PERSON] позбавлена можливості оформити спадкове право на земельну частку (пай) в нотаріальному порядку. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. На підставі викладеного позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки право [PERSON] на набуття права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом порушено і підлягає судовому захисту. Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених ним і документально підтверджених судових витрат.

Outcome: approved