Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

[PERSON]звернулася до суду з вказаним вище позовом,який уточнювала та доповнювала в процесі розгляду справи. В позові зазначає,що 21.05.1980 р.вона на підставі договору,укладеного в письмовій формі,купила частину будинку [ADDRESS] в м.Запоріжжі. В той же день її мати [PERSON]теж уклала просту письмову угоду купівлі-продажу ще однієї частини будинку [ADDRESS] в м.Запоріжжі. 25.09.1995 р.син позивачки [PERSON]на підставі простої письмової угоди купівлі-продажу придбав ще частину будинку [ADDRESS] в м.Запоріжжі. Фактично родиною [PERSON]був повністю придбаний будинок [ADDRESS] в м.Запоріжжі,яким вони володіли та користувались з 1995 р.,зазначені у технічному паспорті на будинок як його користувачі. Позивачка зареєстрована у будинку з 26.07.1990 р.,сплачувала всі витрати,пов*язані з утриманням будинку та його страхуванням,здійснювала поточний ремонт. 28.10.2009 р.рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя за [PERSON]було визнано право власності на будинок [ADDRESS] в м.Запоріжжі в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON],яке 02.02.2010 р.було скасовано за нововиявленими обставинами. Під час нового розгляду справи за позовом [PERSON]до Запорізької міської ради про визнання права власності на будинок [ADDRESS] в м.Запоріжжі в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON],об*єднаного в одному провадженні з позовом [PERSON]про визнання права власності на будинок [ADDRESS] в м.Запоріжжі за набувальною давністю,в задоволенні позовів [PERSON]та [PERSON]було відмовлено. Крім того,07.04.2011 р.апеляційним судом Запорізької області було скасовано рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08.04.2009р.,яким в порядку окремого провадження було встановлено факт родинних відносин між [PERSON]та [PERSON] 15.10.2013 р.П*ятою Запорізькою державною нотконторою відповідачці [PERSON]було видано свідоцтво про право власності на спірний будинок в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]та відповідне право зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивачка вважає,що вищезазначене свідоцтво про право на спадщину було видано відповідачці [PERSON]незаконно,оскільки підставою для його видачі було скасоване рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28.10.2009 р.,крім того,на спірний будинок 09.06.2010 р.ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя накладався арешт,який не знятий.Також позивачка вважає,що вказаним свідоцтвом порушуються її права ,оскільки воно дає підстави відповідачці виселити позивачку з будинку та перешкоджає оформити земельну ділянку і побудований нею будинок. В процесі розгляду справи позивачка уточнила та доповнила заявлені вимоги,зазначивши,що 14.11.2013 р.між [PERSON]та [PERSON]був укладений договір,нотаріально посвідчений приватним нотаріусом [PERSON],на підставі якого [PERSON]набула право власності на спірний будинок та відповідне право зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Оскільки продаж будинку [PERSON]був здійснений [PERSON],яка не мала на це права як така,що незаконно оформила будинок у свою власність,фактично передача будинку покупцеві не відбулася,частина будинку є самовільно побудованою,цей правочин,на думку позивачки,не відповідає вимогам,які встановлені ст.203,215 ЦК України,тому є недійсним,а державна реєстрація права власності на нього за [PERSON]підлягає скасуванню. Позивачка з підстав,передбачених ст.203,215,328,376,655,656,658,1301 ЦК України,ст.19,26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,просить суд: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом № 3-1063 після смерті [PERSON],видане [PERSON] 15.10.2013 р.державним нотаріусом П*ятої Запорізької державної нотаріальної контори Кисельовою В.В.на будинок № [ADDRESS] в м.Запоріжжі скасувати державну реєстрацію прав власності за [PERSON] на будинок № [ADDRESS] в м.Запоріжжі,що була проведена державним нотаріусом П*ятої Запорізької державної нотаріальної контори Кисельовою В.В. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-1063, виданого 15.10.2013 р.державним нотаріусом П*ятої Запорізької державної нотаріальної контори Кисельовою В.В. скасувати державну реєстрацію прав власності за [PERSON] на будинок № [ADDRESS] в м.Запоріжжі,що була проведена 02.12.2009 р.на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28.10.2009 р.по справі № 2-3269/09 визнати недійсним договір купівлі-продажу № 2848 будинку № [ADDRESS] в м.Запоріжжі,укладений 14.11.2013 р.між [PERSON] та [PERSON],посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] скасувати державну реєстрацію прав власності за [PERSON] на будинок № [ADDRESS] в м.Запоріжжі,що була проведена 14.11.2013 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2848 від 14.11.2013 р. Відповідачка [PERSON]звернулася із зустрічним позовом до [PERSON]про усунення перешкод у користуванні житловим будинком,визнання втратившою право користування житловим будинком та виселення. В зустрічному позові зазначає,що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку № [ADDRESS] в м.Запоріжжі,укладеного з [PERSON]та посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON],вона є власником спірного будинку,право власності пройшло державну реєстрацію. В спірному будинку зареєстрована та проживає [PERSON],яка не є його власником, [PERSON]не належить до членів сім*ї та не перебуває у родинних відносинах з [PERSON] ,з переходом права власності на спірний будинок до [PERSON],[PERSON]втратила право користування ним,її незаконне проживання у будинку перешкоджає [PERSON]як власнику користуватись та розпоряджатись власністю,проте добровільно звільнити будинок [PERSON]не бажає. Посилаючись на те,що незаконними діями [PERSON]порушуються її права власника,захист яких гарантований та в позасудовий спосіб неможливий,[PERSON]просить суд з підстав,передбачених ст.16,319,383,386,391 ЦК України,ст.64,156,116,161 ЖК України усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком № [ADDRESS] в м.Запоріжжі,визнати [PERSON] такою,що втратила право користування житловим будинком № [ADDRESS] в м.Запоріжжі,виселити [PERSON] із житлового будинку № [ADDRESS] в м.Запоріжжі. Ухвалою суду від 03.04.2014 р.зустрічна позовна заява [PERSON]об*єднана в одне провадження з первісним позовом [PERSON] В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON]вимоги,заявлені [PERSON],підтримав з викладених у позовній заяві підстав.Пояснив,що житловий будинок № [ADDRESS] в м.Запоріжжі,побудований [PERSON]на виділеній йому земельній ділянці,не був оформлений у встановленому законом порядку,тому після смерті [PERSON]кілька разів продавався по простим письмовим угодам,у такий спосіб його в 1980 р.купили позивачка з матір*ю.Згодом матір*ю позивачки були зібрані документи,на підставі яких спірний будинок був оформлений та зареєстрований на праві власності за [PERSON]За результатами опитування сусідів,які підтвердили факт користування спірним будинком [PERSON], було зареєстровано проживання позивачки у спірному будинку. В судовому порядку [PERSON]оформила спірний будинок як успадковану власність та зареєструвала право власності на нього,однак за наслідками нового розгляду справи за її позовом в цьому їй було відмовлено. Оскільки скасування державної реєстрації права власності на спірний будинок не проводилось,після смерті [PERSON]її дочка [PERSON]оформила спадщину в нотаріальному порядку,при цьому спірний будинок безпідставно був включений до складу спадщини,а згодом,не маючи прав,продала будинок [PERSON],чим порушені права позивачки [PERSON]на користування житлом,яким є спірний будинок.З цих підстав просив первісний позов задовольнити в повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON]не визнав та пояснив,що оспорюваний договір купівлі-продажу не створив для неї ніяких наслідків,тому вона безпідставно вимагає виселення позивачки з будинку,який оформила у власність в незаконний спосіб. [PERSON]зареєстрована в спірному будинку та має право користування ним,яке захищає в судовому порядку. Просив відмовити у зустрічному позові повністю. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON]та [PERSON]адвокат [PERSON]вважає первісний позов заявленим безпідставно,оскільки з 1937 р.земельна ділянка по [ADDRESS] в м.Запоріжжі та побудований на ній житловий будинок належали [PERSON],а після його смерті в порядку спадкування переходили до його дітей та онуків-сім*ї [PERSON]. [PERSON]не має жодних прав на спірний будинок,не перебуває у родинних відносинах ані з колишніми власниками,ані з [PERSON],не є членом їх сім*ї,тому просила в первісному позові відмовити повністю,а зустрічний позов [PERSON]задовольнити. Представник відповідача [PERSON]за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечував та пояснив,що спірний будинок по [ADDRESS] в м.Запоріжжі був побудований [PERSON],згодом реконструйований,а після смерті дружини [PERSON]залишив будинок дочці [PERSON],де проживали вона та її сім*я.Після смерті [PERSON]будинок був виставлений на продаж,на нього оформлювались документи її дочкою [PERSON]та після смерті останньої-онукою [PERSON].З 14.11.2013 р.на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу власником будинку є [PERSON]Будинок в аварійному стані та потребує ремонту,проте в ньому незаконно проживає [PERSON],яка не є членом сім*ї колишнього або нового власника,жодних прав на будинок не має,проте відмовляється виселитись в добровільному порядку,чим перешкоджає [PERSON]як законному власнику володіти та користуватись цим майном. Просив зустрічний позов задовольнити та відмовити у первісному позові [PERSON] Третя особа П*ята Запорізька державна нотаріальна контора надала суду письмові пояснення,в яких просить відмовити [PERSON].в позові про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,виданого [PERSON]після смерті [PERSON],оскільки на час видачі свідоцтва право власності спадкодавця на спірний будинок та його державна реєстрація було належним чином підтверджено.При вирішені справи без участі представника просить врахувати,що нотаріус не є суб*єктом спірних правовідносин. Представник третьої особи РС ЗМУЮ на неодноразові виклики в судове засідання не з*явився,про свою позицію у справі суд не повідомив ,справа розглянута без його участі. Третя особа приватний нотаріус [PERSON].в судове засідання не з*явилась з невідомих причин,викликалась належним чином,про свою позицію по справі суд не повідомила,справа розглянута без її участі. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін , дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що первісний позов [PERSON]заявлений необґрунтовано, зустрічний позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин, виходячи з наступного. Судом встановлено та перевірено доказами,що згідно довідок Запорізького МБТІ від 02.08.1974 р.та 21.04.1981 р.,будинок № [ADDRESS] в м.Запоріжжі 1937 року забудови,не є самовільно побудованим,оформлений в порядку реконструкції в 1966 році. Відповідно до акту від 28.09.1981 р.,складеного представником ЗМБТІ,з 1939 року власником будинку № [ADDRESS] в м.Запоріжжі являється [PERSON],на земельній ділянці наявні жилий будинок літера А,сараї Б,В,вбиральні Г1,Г2,Г3,паркан,водопровід. На підставі свідоцтва про право власності № 914 від 23.11.1981 р.виконавчого комітету Запорізької міської ради трудящих право власності на житловий будинок № [ADDRESS] в м.Запоріжжі було зареєстровано за [PERSON]. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28.10.2009 р.у цивільній справі № 2-3269/09 був задоволений позов [PERSON],встановлено факт прийняття спадщини [PERSON]після смерті [PERSON], встановлено факт прийняття спадщини [PERSON]після смерті [PERSON]та визнано за [PERSON]право власності на житловий будинок № [ADDRESS] в м.Запоріжжі в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] При розгляді вказаної справи суд встановив,що [INFO] р.[PERSON]помер,спадкоємцем його майна за законом була дочка [PERSON],котра фактично прийняла спадщину,з 1970 р.разом з батьком була зареєстрована в будинку та постійно проживала із спадкодавцем. Після смерті [PERSON].[INFO] р.спадщину прийняла її дочка [PERSON],за якою було визнано право власності на житловий будинок № [ADDRESS] в м.Запоріжжі в порядку спадкування після смерті [PERSON],про що надана копія рішення суду. Право власності на житловий будинок № [ADDRESS] в м.Запоріжжі 02.12.2009 р.на підставі вказаного рішення суду було зареєстровано в ОП ЗМБТІ за [PERSON],про що надано копія витягу. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02.02.2010 р.у цивільній справі № 8-6/10 за заявою [PERSON] рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28.10.2009 р.у цивільній справі № 2-3269/09 про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на спірний будинок було скасовано за нововиявленими обставинами. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28.08.2012 р.у цивільній справі № 2-0827/65/11 при новому розгляді справи за позовом [PERSON]про визнання права власності на житловий будинок № [ADDRESS] в м.Запоріжжі в порядку спадкування за законом у його задоволенні було відмовлено. Також цим рішенням відмовлено [PERSON].у визнанні за нею права власності на спірний будинок за набувальною давністю. 15.10.2013 р.державним нотаріусом П*ятої Запорізької державної нотаріальної контори Кисельовою В.В.відповідачці [PERSON]було видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 3-1063 після смерті [PERSON],до складу якої входить будинок № [ADDRESS] в м.Запоріжжі,а також проведена державна реєстрація прав власності на підставі вказаного свідоцтва. 14.11.2013 р.між [PERSON]та [PERSON]був укладений договір купівлі-продажу № 2848 будинку № [ADDRESS] в м.Запоріжжі,посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON],та на його підставі проведена державна реєстрація прав власності за [PERSON] на спірний будинок. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, позивачка обґрунтовували свої вимоги тим, що вона є користувачем будинку № [ADDRESS] в м.Запоріжжі ,а тому свідоцтво про право на спадщину та оспорюваний договір купівлі-продажу є недійсними, оскільки порушують її права на житло,яким для неї є спірний будинок,відповідачка [PERSON]безпідставно оформила право власності на спірний будинок та не мала права на його відчуження. За змістом позову та пояснень представника позивача у судовому засіданні,[PERSON]вважає себе такою,що має право на володіння та користування чужим майном,яким є житловий будинок,тобто те речове право,яке підлягає захисту відповідно до положень книги ІІІ розділу ІІ ЦК України,в том числі і шляхом звернення до суду. Проте як з доданих до позовної заяви доказів,так і з пояснень в судовому засіданні представника позивача,суд не встановив передбачених законом підстав,які б підтверджували правомірність фактичного володіння позивачкою спірним будинком,а нікчемні договори купівлі-продажу,які не створюють правових наслідків,такими підставами не являються. Безпідставність вимог [PERSON]підтверджується ,зокрема, рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28.08.2012 р.у цивільній справі № 2-0827/65/11 ,яким було відмовлено у визнанні за нею права власності на спірний будинок за набувальною давністю. Таким чином,підстав визнавати недійсним свідоцтво по право на спадщину за законом ,видане [PERSON]після смерті матері [PERSON],за позовом [PERSON].з підстав,передбачених ст.1301 ЦК України, немає,оскільки у разі відсутності осіб,які могли б претендувати на спадкове майно,право на спадщину виникає у територіальної громади,а не переходить до особи,яка цим майном фактично користується,позивач [PERSON]не входить до кола осіб,права або інтереси яких порушені при видачі свідоцтва про право на спадщину. В обґрунтування позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного будинку,укладеного між [PERSON]та [PERSON],представник позивача в суді пояснив,що згідно ч.3 ст.215 ЦК України [PERSON], яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною , вимог про застосування реституції або витребування майна з чужого незаконного володіння не заявляє. Статтею 215 ЦК України встановлено загальне правило про те, що правочин є недійсним у звязку з недодержанням стороною у момент його вчинення передбачених статтею 203 ЦК України загальних вимог, які необхідні для чинності правочину. Однак у статті 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину.Зокрема, кожна зі сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів правочинів. Отже, на правочин, укладений з порушенням вимог закону, не поширюється дія загального правила про наслідки недійсності правочину ( двостороння реституція ), якщо в законі передбачені інші наслідки такого порушення. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. П.3 ч.1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Добросовісне придбання, згідно ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Сторонами за віндикаційним позовом є власники майна або титульні володільці та незаконні володільці майна. Інші особи не є стороною в таких правовідносинах. Зазначене також викладене у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Позивачка не була стороною в договорі купівлі-продажу,який нею оспорюється, тому відсутні підстави для визнання його недійсним. Позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння позивачкою не пред*являлись. За таких обставин, за наявності набувача майна [PERSON],добросовісність якого презюмується та іншого не встановлено,вимоги позивачки [PERSON]про визнання договору купівлі-продажу спірного будинку недійсним та пов*язані з ними інші вимоги, в тому числі,про скасування зареєстрованих прав власності, задоволенню не підлягають. Посилання [PERSON]на те,що спірний будинок є самочинним будівництвом та відносно нього не можуть укладатися правочини,спростовуються матеріалами справи. Так,згідно акту від 28.09.1981 р., на земельній ділянці № [ADDRESS] в м.Запоріжжі наявні жилий будинок літера А,сараї Б,В,вбиральні Г1,Г2,Г3,паркан,водопровід,право власності на підставі свідоцтва № 914 від 23.11.1981 р.виконавчого комітету Запорізької міської ради трудящих на житловий будинок № [ADDRESS] в м.Запоріжжі було зареєстровано за [PERSON]. Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом,виданого [PERSON],спадщина складається з зареєстрованого в ОП ЗМБТІ житлового будинку А житловою площею 33,4 кв.,загальна площа 51,1 кв.м.,з відповідними надвірними та господарчими спорудами,що підтверджується матеріалами спадкової справи після померлої [PERSON] З договору купівлі-продажу від 14.11.2013 р.вбачається,що його предметом є житловий будинок А житловою площею 33,4 кв.,загальна площа 51,1 кв.м.,з відповідними надвірними та господарчими спорудами,який пройшов державну реєстрацію прав власності. Таким чином,доводи представника позивачки [PERSON]про відсутність підстав для включення спірного будинку до складу спадщини та неможливість укладання щодо нього правочинів, спростовані наданими суду матеріалами. Аналізуючи наведене суд дійшов до висновку,що оскільки позивачка [PERSON]не набула жодних речових прав на спірний будинок,які підлягали б судовому захисту,а внаслідок визнання недійсними тих правочинів,про які заявлений позов,жодні її права,за їх відсутності,не поновлюються,суд вважає її позов таким,що задоволенню не підлягає. Надані позивачкою копії квитанцій про оплату електропостачання та водовідведення,добровільного страхування тощо,суд як докази до уваги не приймає,оскільки вони не містять інформації щодо предмету доказування та з їх змісту не встановлюються обставини,що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін. Вирішуючи зустрічний позов [PERSON],суд встановив наступне. Судом встановлено та перевірено доказами, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2013 р.,відповідач [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] в м.Запоріжжі,право власності відповідачки [PERSON]пройшло державну реєстрацію,що підтверджує набуття відповідачкою [PERSON]права власності на спірний будинок у встановлений законом спосіб та доведення цих обставини належними допустимими доказами,які позивач та її представник нічим не спростували. На час укладання зазначеного вище договору купівлі-продажу ,в будинку також з 26.07.1990 р.була зареєстрована позивач [PERSON],що підтверджено домовою книгою,отриманою нею у невстановлений період часу. Реєстрація позивачки у будинку відбулася внаслідок укладання побутових угод його купівлі-продажу з особами,які не були його власниками або спадкоємцями на підставі пояснень сусідів про її фактичне проживання у будинку. Разом з тим,суду була надана домова книга по спірному будинку,яка ведеться з часу побудови,зберігалася у спадкоємців забудовника [PERSON],на теперішній час передана новому власнику [PERSON],відповідно до якої відомості про реєстрацію в будинку [PERSON]відсутні. Частиною 2 ст.64 ЖК України передбачено,що до членів сім*ї наймача належать дружина,їх діти і батьки.Членами сім*ї наймача може бути визнано і інших осіб,якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином,суд встановив,що позивачка поселялася та була зареєстровані у [ADDRESS] після смерті його власника [PERSON]та його спадкоємиці [PERSON], однак членами їх сім*ї,як і членом сім*ї нового власника [PERSON]ніколи не являлася,в матеріалах справи відсутні підтвердження їх згоди на реєстрацію проживання [PERSON].у спірному будинку. Оскільки закон не передбачає переходу прав і обов*язків в частині збереження права користування житлом у випадку зміни власника будинку для осіб,які не є членами його сім*ї,суд дійшов висновку,що внаслідок припинення права власності на будинок колишнього власника,особи,які не є членами сім*ї нового власника,втратили право користування житловим приміщенням зазначеного будинку. Відповідно до ст.383,391 ЦК України,ст.157 ЖК України власник житлового будинку,квартири має право використовувати помешкання для власного проживання,проживання членів своєї сім*ї,інших осіб,вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином,суд встановив,що зустрічний позов [PERSON]грунтується на законі,підтверджений доказами і підлягає задоволенню,оскільки правові підстави для користування спірним будинком позивачкою [PERSON]відсутні,її проживання у будинку без згоди власника створює йому перешкоди для використання помешкання будинку для власного проживання та проживання членів своєї сім*ї. Представник позивачки в судовому засіданні наполягав,що суд має пристати на позицію позивачки хоча б тому,що вона є особою похилого віку,хворіє. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, а також стаття 1 Протоколу №1 до неї передбачають право кожної фізичної і юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і в національному законодавстві України. Так, відповідно до ст. 13 Конституції України ,Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України). Захист і охорона права власності є однією з найголовніших функцій держави. Ці положення основного закону щодо охорони права власності набули розвитку і втілення в Цивільному кодексі України та Законах України.Головна мета цивільно-правового захисту - відновлення порушеного права, відновлення попереднього майнового стану особи,законні права якої було порушено. На підставі ст.383,391 ЦК України,ст.157 ЖК України,ст.3,4,10,11,15,57,60,212-215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved