Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. Просить стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за період з 10 травня 2006 року по 19 лютого 2008 року в розмірі 7\~212,77 гривень та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 52\~547,44 гривень та компенсацію у звязку із порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 21\~804,20 гривень, а всього 81\~564,41 гривень з підстав викладених в позовній заяві. Позивач в судове засідання не зявилася, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомляв, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи у його відсутності. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі в розмірі 7\~212,77 гривень, то вона підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом при розгляді справи встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що з 10 травня 2006 року по 19 лютого 2008 року [PERSON] працювала у ВАТ «Волиньрибгосп» на посаді сторожа господарського двору рибдільниці «Несвіч» (а.с. 4). Також судом встановлено, що 19 лютого 2008 року [PERSON] була звільнена з займаної посади за угодою сторін (а.с. 4). Також судом встановлено, що при звільненні з [PERSON] не були проведені розрахунки по виплаті заробітної плати в розмірі 7\~212,77 гривень, що підтверджується повідомленням Управління Пенсійного фонду України в Луцькому районі (а.с. 7). Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що у ВАТ «Волиньрибгосп» мається заборгованість з виплати заробітної плати при звільненні перед [PERSON], яка становить 7 212,77 гривень. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з ВАТ «Волиньрибгосп» на користь [PERSON] нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 7 212,77 гривень. Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати при звільненні, то вона підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом при розгляді справи встановлено, що згідно розрахунків, наданих позивачем, середньоденний заробіток позивача становить 23,21 гривень. При цьому загальна кількість календарних днів за час затримки ВАТ «Волиньрибгосп» заробітної плати при звільненні з 20 лютого 2008 року по 24 лютого 2017 року включно становить 2\~264 робочі дні. Таким чином загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 2\~264 робочі дні становить 52\~547,44 гривні, які підлягають стягненню з ВАТ «Волиньрибгосп» на користь [PERSON] Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що середньоденний заробіток позивача становить 23,21 гривень. При цьому загальна кількість календарних днів за час затримки ВАТ «Волиньрибгосп» заробітної плати при звільненні з 20 лютого 2008 року по 24 лютого 2017 року включно становить 2\~264 робочі дні. Таким чином загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 2\~264 робочі дні становить 52\~547,44 гривень. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з ВАТ «Волиньрибгосп» на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки заробітної плати при звільненні, в сумі 52\~547,44 гривень. Щодо позовної вимоги про стягнення компенсації у звязку із порушенням строків виплати заробітної плати, то вона підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом при розгляді справи встановлено, що ВАТ «Волиньрибгосп» при звільненні не виплатило [PERSON] всіх сум, що належать їй від підприємства. Таким чином, ВАТ «Волиньрибгосп» прострочило виконання грошового зобовязання перед [PERSON] А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з ВАТ «Волиньрибгосп» на користь [PERSON] інфляційних нарахувань в сумі 21\~804,20 гривень. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд, вважає можливим допустити негайне виконання рішення в частині стягнення присудженої працівникові виплати заробітної плати у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції від 01 січня 2017 року № 3674-17 за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, або фізичною особою-підприємцем, сплачується ставка судового збору в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в гривневому еквіваленті становить 640,00 гривень 8 000,00 гривень. Судом при розгляді справи встановлено, що заявником заявлено три вимоги майнового характеру. При цьому, ціна позову, як загальна сума всіх вимог становить 81\~564,41. Таким чином 1 % від ціни позову становить 815,65 гривень. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 815,65 гривень.

Outcome: approved