Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 31 серпня 1995 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON]. Шлюб було зареєстровано Слов'янським міськвідділом реєстрації актів цивільного стану Донецької області, актовий запис № 584. Від цього шлюбу у них є дитина - донька [PERSON], [INFO]. Їх сім'я фактично розпалася в квітні 2014 року, її збереження стало неможливим, так як між ними немає взаємопорозуміння і по цій причині сімейні відносини припинені і на теперішній час однією сім'єю вони не проживають. Спільне господарство не ведеться. Спору з приводу майна немає, так як дане питання вони вирішили в добровільному порядку. Після розірвання шлюбу вона не буде перешкоджати відповідачу, [PERSON], приймати участь у вихованні дитини. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, [PERSON], зареєстрований Слов'янським міськвідділом реєстрації актів цивільного стану Донецької області, актовий запис № 584. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «»[PERSON]». Також, просить суд доньку, [PERSON], [INFO], залишити на її вихованні та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але надала до суду Заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила їх задовольнити (а.с.14). [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав до суду Заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення (а.с.15). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 31 серпня 1995 року, який було зареєстровано Слов'янським міськвідділом реєстрації актів цивільного стану Донецької області, актовий запис № 584 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають дитину, доньку [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Їх сім'я фактично розпалася в квітні 2014 року, її збереження стало неможливим, так як між ними зникло взаємопорозуміння і по цій причині сімейні відносини припинені. На теперішній час однією сім'єю вони не проживають. Спільне господарство не ведеться. Спору з приводу майна немає, так як дане питання сторони вирішили в добровільному порядку. Після розірвання шлюбу вона не буде перешкоджати відповідачу, [PERSON], приймати участь у вихованні дитини, та просить залишити доньку на її вихованні. Згідно Довідки про склад сім'ї, виданої Товариством з обмеженою відповідальність «Цидило і К» за вих. № 796 від 03 листопада 2014 року донька, [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю. Згідно Довідки про доходи, виданої КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Слов'янська» [PERSON], загальна сума її доходу за період з 01 травня 2014 року по 31 жовтня 2014 року склала 13080,21 грн. (а.с.9). В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, визначається за спільною згодою батьків. З огляду на те, що сторони досягли домовленості з приводу виховання дитини, суд приходить до висновку, що доньку, [PERSON], [INFO] слід залишити на вихованні матері, [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище «[PERSON]». Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 35 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати». У відповідності до п/п 1 пункту 3 статті 2 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви про розірвання шлюбу сплачується судовий збір в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014 року № 719-V11 мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2014 року складала 1 218 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у 243 грн. 60 коп. (а.с.1). З огляду на те, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, сплачена при подачі позовної заяви до суду у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved