Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вона посилається на те, що з 20.10.1997 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка на даний час працює та проживає у м. Києві. Приблизно з 2008 року між сторонами припинені фактичні шлюбні стосунки і носять формальний характер, оскільки позивач з 2008 року переважну частину часу проводить у місті Києві та на території Європейського Союзу. Позивач переконана, що подальше сімейне життя та збереження шлюбу з відповідачем неможливі. Спор про поділ майна відсутній. Ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 31.05.2017 було задоволено клопотання відповідача про надання сторонам шестимісячного строку для примирення до 30.11.2017, оскільки останній хотів зберегти сімю, у звязку з чим судом зупинялося провадження у справі до вказаної дати (а.с. 30). Ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 06.12.2017 провадження у справі було відновлено у звязку із спливом строку на примирення (а.с. 45). В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача у наданих письмових заявах просив розглянути справу за відсутності сторони позивача, оскільки позивач та представник мають щільний робочий графік у м. Києві і не мають можливості відвідувати судові засідання в Кремінському районному суді. При цьому представник у своїй заяві зазначив, що просить задовольнити позовні вимоги та розірвати шлюб. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, зазначивши, що позивач не зазначає конкретних причин розірвання шлюбу і вони йому незрозумілі. Фактичні шлюбні стосунки припинені приблизно з 2015 року, при цьому останній раз він бачив позивача влітку 2014 року. Протягом останніх років вони з дружиною майже не спілкуються, оскільки остання не приїжджає у м. Кремінна та не йде з ним на контакт. Суд, заслухавши відповідача, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно та обєктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які містяться в матеріалах справи як окремо, так і в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 20 жовтня 1997 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кремінського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 165, що підтверджується витягом з державної реєстрації актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с. 5, 26). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних відносин чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Від цього шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії V-ЕД № 275082, батьками в якому вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). З позовної заяви та пояснень відповідача у судовому засіданні встановлено, що декілька років тому між подружжям припинені фактичні шлюбні стосунки, оскільки позивач переважну частину часу проводить у місті Києві та на території Європейського Союзу, де вона працює. Позивач переконана, що подальше сімейне життя та збереження шлюбу з відповідачем неможливе, поновити шлюбні стосунки вона не бажає. Суд не бере до уваги заперечення відповідача проти позову, оскільки останнім до суду не надано доказів, які спростовують доводи позивача, також не надано доказів, які підтверджують можливість подальшого спільного життя подружжя та збереження їх шлюбу. Більше того, ухвалою суду за клопотанням відповідача сторонам надався шестимісячний строк для примирення, однак відповідач в судовому засіданні визнав, що протягом цього строку він жодного разу не спілкувався з позивачем та не вчинив будь-яких дій, спрямованих на досягнення примирення, врегулювання спору та збереження шлюбу. Також у своєму письмовому клопотанні про відновлення провадження у справі від 14.11.2017, тобто після спливу майже шести місяців з дня надання сторонам строку для примирення, представник позивача зазначає, що примирення між сторонами є неможливим (а.с. 41). Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У ч. 3 ст. 105\~СК України зазначається, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Оскільки судом встановлено, що дана родина розпалася, сторони тривалий час не підтримують жодних стосунків та не спілкуються один з одним, а протягом наданого сторонам шестимісячного строку на примирення подружжю не вдалося владнати стосунки, у звязку з чим суд вважає продовження шлюбу таким, що суперечить інтересам позивача, тому, враховуючи те, що шлюб ґрунтується виключно на вільний згоді чоловіка та дружини, а остання виявляє небажання зберегти шлюб з відповідачем, суд вважає за необхідне задовольнити позов та розірвати шлюб між ними. На підставі викладеного,

Outcome: approved