Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач, в судове засідання не з`явилася, її представником подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, свої позовні вимоги мотивувала тим, що 06.11.2002 року вона одружилася з відповідачем по справі, зареєструвавши шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №1557 (свідоцтво серії [NUMBER] від 24.02.2004р., а.с.4). У шлюбі народилася дочка- [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що сімейне життя у них з часом почало погіршуватися, що в кінцевому призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Просить позов задовольнити, шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, явку уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення повісток у встановленому порядку та розміщення оголошення на сайті суду, що відповідно до вимог процесуального закону вважається належним способом повідомлення сторони у справі. Відзиву на позов до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення із наступних підстав. Як встановлено сторони подружніх відносин не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, від відповідача заперечень не поступило. Згідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає за доцільне постановити рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Зважаючи на те, що позивач у своїй позовній заяві жодних вимог з цього приводу не висувала, на даний час відсутній такий спір, а отже і вирішення не потребує. В той же час за вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. При цьому позивач не наполягала на стягненні з відповідача в її користь понесені нею судових витрати при подачі позову до суду, а відтак суд вважає за можливе судові витрати понесені позивачем залишити за нею. На підставі наведеного, 31 Цивільного кодексу України, ст.ст. 104, 109-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved