Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2011 року. Шлюб було зареєстровано 29 квітня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 129. Від цього шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Даний шлюб для кожного з них є першим. Однак подальше сімейне життя з відповідачем не склалось через те, що між ними виникли суттєві взаємні непорозуміння та різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси, належна підтримка і допомога, насамперед матеріальна з боку відповідача, так як він не працює. Замість цього з'явились сварки та скандали за будь-яким приводом, насамперед через зловживання його небажання перейматись проблемами сім'ї та дитини. На даний час шлюбні стосунки вони не підтримують, проживають окремо три роки, спільне господарство ними не ведеться. Тобто кожний живе своїм окремим особистим життям, не переймаючись проблемами іншого. Таким чином, їхня сім'я фактично розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення вважає недоцільним, так як відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Вважає, що після розірвання шлюбу їхня дитина буде проживати разом із нею, спору щодо цього немає. Відповідач буде надавати матеріальну допомогу (аліменти) на утримання дитини за рішенням суду, куди вона звернеться з відповідним позовом. Спору про розподіл спільного сумісного майна подружжя в них з відповідачем немає. Просить суд шлюб зареєстрований 29 квітня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 129, між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. А також просить суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 29 вересня 2015 до суду надійшла Заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 13). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.(а.с. 12) Про причини своєї неявки в суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: -юридичним особам та фізичним особам - підприємцям за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців; -фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку». Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 29 квітня 2011 року, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 129. (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають дитину сина [PERSON], [INFO]. В теперішній час шлюбні стосунки сторони не підтримують, спільне господарство ними не ведеться. Тобто, зараз кожний живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. І таке спільне життя стало для сторін неприйнятним і неможливим. Таким чином їх сімя фактично розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення [PERSON] вважає недоцільним, так як відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у звязку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~ ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] не просить суд відновити дошлюбне прізвище і бажає надалі іменуватися прізвищем «Приходько». Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сімї неможливе. Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VІІІ мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2015 року складала 1 218 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп. (а.с.2). Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про розірвання шлюбу з [PERSON] З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача [PERSON] витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved