Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Балтського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В позовній заяві позивач посилається на те, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу, спільно з відповідачем, 06.11.2014 року, ними придбано житловий будинок з господарськими будівлями та земельними ділянками, площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та площею 0,0532 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Придбавши будинок, позивач власним коштом замінила вікна та встановила опалювальний котел та мережу тепло опалювання, в той час як відповідач, своїми активними діями, які виразилися у руйнуванні внутрішніх міжкімнатних перегородок стін будинку, пошкодженні несущої стіни будинку, руйнуванні двох опалювальних пічок в будинку, підлоги, привів зазначений будинок у непридатний стан для проживання. Сімейне життя не склалося, позивач разом з відповідачем не проживає, не підтримують будь-яких стосунків, в зв'язку з чим виникла необхідність в поділі спільного майна подружжя. Позивач, посилаючись на те, що відповідачем на її користь стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини в маленькому розмірі, а також відповідачем зруйновано частину будинку, що змусило її з малолітньою дитиною проживати в оселі її батьків, просить відступити від засади рівності часток подружжя при вирішенні спору про поділ майна, виділивши їй 2/3 частини спільного сумісного майна подружжя. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягають на їх задоволенні. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що не руйнував будинок, а здійснював його реконструкцію, забезпечує свого малолітнього сина, шляхом сплати аліментів на його утримання, в зв'язку з чим немає підстав для відступу від засад рівності часток подружжя при вирішенні спору про поділ майна. Згідно вимог ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Заслухавши позивача, його представника, відповідача та його представника, свідків та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідношення, відповідно до яких. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER], зареєстрованого 09.08.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Балтського районного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] та [PERSON]. уклали шлюб 09.08.2014 року. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] зареєстрованого 20.03.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Балтського районного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Балтського районного суду Одеської області від 18.08.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів його заробітку та доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та відповідно до рішення Балтського районного суду Одеської області від 28.08.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку. Під час перебування в шлюбі відповідачем придбано майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та земельними ділянками, площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та площею 0,0532 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства що знаходиться за адресою: [ADDRESS]., що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 06.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Пантілєєвою І.П. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, щодо об'єкта нерухомого майна від 06.11.2014 року, житловий будинок з господарськими будівлями та земельними ділянками, площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та площею 0,0532 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства що знаходиться за адресою: [ADDRESS]., належить на праві приватної власності [PERSON] При вирішенні спору щодо поділу спільного майна, суд виходить з того, що поділу підлягає все майно подружжя, до складу якого включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться в інших осіб, враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України, ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства житловий будинок з господарськими будівлями та земельними ділянками, площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та площею 0,0532 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства що знаходиться за адресою: [ADDRESS], є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності - в розмірі 1/2 частини вказаного майна. Твердження позивача про те, що відповідачем спірний будинок зруйновано, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, а посилання позивача на малий розмір сплачуваних відповідачем аліментів на утримання малолітньої дитини, не може служити підставою для збільшення частки спільної сумісної власності подружжя на будинок Допитані в судовому засіданні свідки показали, що реставрація будинку проводилася за згодою сторін, відповідач будинок не руйнував, а реставрував, замінивши вікна, старі стіни на нові, газифікував будинок. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial