Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Кострикіна В.І., третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про визнання незаконними дій нотаріуса, скасування свідоцтва про придбання майна з електронних торгів та скасування державної реєстрації права власності. Просила суд визнати незаконними дії приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Кострикіна В.І. щодо видачі свідоцтва про придбання майна з електронних торгів серії 269 від 24 лютого 2017 року та прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - будівлю, адміністративну, загальною площею 234,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Крім того, просила суд скасувати свідоцтво про придбання майна з електронних торгів серії 269 від 24.02.2017 року та скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна - будівлю, адміністративну, загальною площею 234,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] Позивач [PERSON] , повідомлена належним чином про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, до початку судового засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Кострикін В.І. в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав з підстав, викладених у запереченнях, просив суд відмовити в задоволенні позову, Представник третьої особи Ліщинська Т.І. в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях, просила суд відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача [PERSON] на користь третьої особи [PERSON] понесені третьою особою витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 24 000 грн. Суд, заслухавши відповідача [PERSON] , представника третьої особи Ліщинську Т.І., дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Як було встановлено в судовому засіданні, 28 листопада 2016 року ДП «Сетам» проведено торги за лотом №178946 з реалізації предмета іпотеки, а саме: будівлі відділу збуту, літ.№»Е-2», загальною площею 231,7 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] . За результатами проведення торгів сформовано протокол проведення електронних торгів №229337 від 28.11.2016 року. Згідно з протоколом від 18 січня 2017 року №229337 переможцем торгів став учасник №8 [PERSON] , яка придбала майно за особливою ставкою 480 000 грн. 18 січня 2017 року [PERSON] підписала протокол проведення електронних торгів №229337 як переможець. 26 січня 2017 року [PERSON] сплачено кошти за придбання в ДП «СЕТАМ» лоту 178946, протокол 229337 від 18.01.2017 року в сумі 456 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №55 ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно квитанції №238 від 18.11.2016 року [PERSON] сплатила на рахунок ДП «Сетам» гарантійний внесок за участь в електронних торгах в розмірі 22 975,37 грн.. 31 січня 2017 року державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області Клімкович Я.Й. складено Акт про реалізацію предмета іпотеки серії ВП №51854159, який того ж дня був затверджений начальником Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області [PERSON] . Згідно вказаного акту здійснено реалізацію будівлі відділу збуту літ.№«Е-2», загальною площею 231,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі договору-купівлі-продажу, посвідченого 18 червня 2007 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кисилюк О.В. за реєстровим №1768. Право власності на майно зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством Рівненської міської ради «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» 23 листопада 2007 року за реєстраційним номером майна 1547171, номер запису 23-401 у книзі 5. Із листа КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» від 17 лютого 2017 року №99 вбачається, що у зв`язку зі зміною поштової адреси (наказ управління містобудування та архітектури Рівненського міськвиконкому №389 від 20.10.2015 року) право власності на будівлю збуту площею 231,7 кв.м. (літ.Е-2) було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . 17 листопада 2015 року за зверненням [PERSON] у зв`язку із зміною назви будівлі, було виготовлено технічний паспорт на адміністративну будівлю літ.Е-2 площею 234,8 кв.м. (попередня назва будівля збуту літ.Е-2). Враховуючи вказане будівля відділу збуту площею 231,7 кв.м. (літ.Е-2) за адресою: [ADDRESS] та адміністративна будівля, загальною площею 234,8 кв.м. (літ.Е-2) за адресою: [ADDRESS] один і той самий об`єкт нерухомого майна. 24 лютого 2017 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. на підставі акту про реалізацію предмету іпотеки, видано [PERSON] свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, зареєстровано в реєстрі за №269. 24 лютого 2017 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І. на підставі свідоцтва, виданого 24 лютого 2017 року, здійснено реєстрацію права власності на будівлю загальною площею 234,8 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Рівненського міського суду від 14 березня 2019 року у справі №569/3563/17 в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , ДП «Сетам», Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Кредитні ініціативи», [PERSON] про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів, акту про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання майна з електронних торгів, відмовлено. Рішення мотивовано тим, що відсутні підстави для визнання недійсними електронних торгів з реалізації нерухомого майна, які відбулися 28 листопада 2016 року, оскільки вони були проведені з дотриманням норм законодавства, при їх проведенні права позивача [PERSON] не порушені. Постановою Рівненського апеляційного суду від 09 липня 2019 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 березня 2019 року залишено без змін Постановою Верховного Суду від 19 березня 2020 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 березня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 09 липня 2019 року залишено без змін. Із постанови Рівненського апеляційного суду від 09 липня 2019 року вбачається, що 17 листопада 2015 року за зверненням [PERSON] у зв`язку із зміною назви будівлі було виготовлено технічний паспорт на адміністративну будівлю літ. Е-2 площею 234,8 кв.м. (попередня назва - будівля відділу збуту літ.Е-2). Листом РОБТІ вих.№8469 від 17.11.2015 року підтверджується те, що загальна площа адміністративної будівлі за адресою: [ADDRESS] збільшилася на 3,1 кв.м. внаслідок проведеної реконструкції (демонтажу перегородки). Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності щодо спірного приміщення в розділі «підстава виникнення права власності» встановлено, що правовстановлюючим документом на будівлю відділу збуту площею 231,7 кв.м. (літ.Е-2)за адресою: [ADDRESS] та адміністративну будівлю загальною площею 234,8 кв.м. (літ.Е-2) за адресою: [ADDRESS] є договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, серія та номер: 1768, виданий 18.06.2007 року, видавник: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В. Окрім того, під час реєстрації позивачем права власності на адміністративну будівлю загальною площею 234,8 кв. м. (літ. Е-2) за адресою [ADDRESS] , державний реєстратор переніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 1547171 відомості про наявну іпотеку на приміщення, що підтверджує, що будівля відділу збуту площею 231,7 кв. м (літ. Е-2) за адресою [ADDRESS] та адміністративна будівля загальною площею 234,8 кв. м. (літ. Е-2) за адресою [ADDRESS] - одне і теж майно. Станом на 1.12.2015 року позивачем були внесені зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, змінивши назву, тип та площу майна з будівлі відділу збуту площею 231,7 кв. м (літ. Е-2) за адресою [ADDRESS] та адміністративної будівлі загальною площею 234,8 кв. м. (літ. Е-2) за адресою [ADDRESS] , тобто на момент винесення рішення Рівненським міським судом від 5.04.2016 р., позивачем були внесені вказані зміни, про що при розгляді справи про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач суд не повідомив. Вказані дії були здійснені позивачем, як іпотекодавцем в порушення вимог розділу 4 п.п.4.1.10, 4.2 Іпотечного договору № 1764/07 від 12.12.2007 р. без попередньої письмової згоди іпотекодержателя, тобто [PERSON] самовільно здійснила зміну назви, адреси та площі будівлі відділу збуту площею 231,7 кв. м (літ. Е-2) за адресою [ADDRESS] . Встановивши, що будівля відділу збуту площею 231,7 кв.м. (літ.Е-02) за адресою: [ADDRESS] , яка передана позивачем [PERSON] в іпотеку і в подальшому реалізована з прилюдних торгів та адміністративна будівля загальною площею 234,8 кв.м. (літ. Е-2) за адресою: [ADDRESS] , вказана у виданому нотаріусом Петрик Н.Л. свідоцтві про право власності, мають один і той же реєстраційний номер об`єкту нерухомості 1547171, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що це один і той самий об`єкт нерухомості. При цьому розбіжності у адресах (щодо номеру будинку) та назві, типу, площі майна вказаного факту не спростовують. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частинами першою, другою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2831/5, визначено, що електронні торги це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, провадження № 14-356цс18, та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, провадження № 14-428цс18,правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України). Частиною четвертою статті 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів. Згідно із пунктом 4 розділу X Порядку реалізації арештованого майна після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів складається акт про проведення електронних торгів, який підписується (затверджується) державним або приватним виконавцем. Згідно пункту 1 розділу 8 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29 вересня 2016 року (далі - Порядок, після закінчення електронних торгів (закінчення строку аукціону з урахуванням його можливого продовження) на вебсайті відображаються відомості про завершення електронних торгів. Не пізніше наступного робочого дня система автоматично формує та розміщує на вебсайті протокол електронних торгів за лотом. Відповідно до пункту 1 розділу 10 Порядку на підставі копії протоколу переможець електронних торгів протягом десяти банківських днів з дня визначення його переможцем здійснює розрахунки за придбане на електронних торгах майно. Згідно пункту 4 розділу 10 Порядку після повного розрахунку переможця за придбане майно (у тому числі сплати винагороди за організацію та проведення електронних торгів) на підставі протоколу про проведення електронних торгів та платіжного документа, що підтверджує сплату додаткової винагороди за організацію та проведення електронних торгів (у випадку, якщо майно реалізувалося за ціною, вищою стартової), виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги. Пунктом 8 розділу 10 Порядку передбачено, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги. Згідно статті 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Згідно з частиною першою статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема, видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів). Частиною першою статті 46-1 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них. Пунктом 1 частини першої статті 49 вказаного Закону встановлено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. Посилання позивача, на те, що приватний нотаріус Кострикін В.І., не зважаючи на відомості, які містилися в акті державного виконавця, видав свідоцтво про придбання майна з електронних торгів на майно, яке відрізняється своїми характеристиками, а саме на будівлю, адміністративну загальною площею 234,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] є необґрунтованими, оскільки будівля відділу збуту площею 231,7 кв.м. (літ.Е-2) за адресою: [ADDRESS] та адміністративна будівля, загальною площею 234,8 кв.м. (літ.Е-2) за адресою: [ADDRESS] один і той самий об`єкт нерухомого майна, що підтверджується наявним в матеріалах справи листом РОБТІ №99 від 17.02.17 року. Суд, оцінюючи подані позивачем докази та вищевикладені обставини вважає, що в задоволенні заявлених позовних вимог [PERSON] про визнання незаконними дій нотаріуса, скасування свідоцтва про придбання майна з електронних торгів та скасування державної реєстрації права власностіслід відмовити. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.ч.1-5 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36),від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. На підтвердження понесених третьою особою [PERSON] витрат на правничу допомогу адвоката представником третьої особи [PERSON] надано суду: договір про надання правової допомоги №83/1 від 23 серпня 2017 року, договір про надання правової допомоги №104/1 від 27 листопада 2017 року, рахунок-фактуру №67 від 06 березня 2018 року на суму 12 000 грн., рахунок-фактуру №68 від 06 березня 2018 року на суму 12 000 грн.,акт виконаних робіт від 24 листопада 2017 року, акт виконаних робіт по наданню послуг від 07 березня 2018 року та квитанції АТ «Ощадбанк» на загальну суму 24 000 грн. Вищевказані докази підтверджують фактичне понесення третьою особою [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 24 000 грн.. Відповідно до ч.4-6 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи наведене, приймаючи до уваги те, що факт понесення третьою особою витрат на професійну правничу допомогу та сума таких витрат підтверджується матеріалами справи, беручи до уваги, що позивач [PERSON] в порядку, визначеному ч.6 ст.137 ЦПК України не зверталася до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд приходить до висновку про задоволення клопотання представника третьої особи [PERSON] про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката. З огляду на викладене, з позивача [PERSON] на користь третьої особи [PERSON] підлягає стягненню 24 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved