Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 20.04.2012 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого вона передала відповідачеві грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, а [PERSON] зобов'язувався повернути позику в строк до 21.05.2012 року. На підтвердження укладення договору позики та передачі грошей відповідач [PERSON] дав їй власноручно написану розписку. В зазначений у договорі та розписці строк відповідач кошти повністю не повернув. 08.07.2012 року [PERSON] повернув їй 1100 грн., що станом на 08.07.2012 року становило 137,62 долари США (згідно офіційного курсу НБУ вартість 100 доларів США становила 799,25 грн.). У зв'язку з тим, що відповідач у визначений строк борг не повернув та добровільно повертати його відмовляється, позивач вимушена захищати своє порушене право в судовому порядку. В зв'язку з викладеними обставинами позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить стягнути з відповідача 42 018,57 грн., що складається з суми основного боргу в сумі 38 547,99 грн., 3% річних в сумі 3470,58 грн., а також судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився, попередньо через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, в заяві також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, хоч про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином у встановленому порядку через оголошення у пресі, що підтверджується газетою «Урядовий Кур'єр» від 28.07.2015 року № 135 (5509), відомостей про поважність причин своєї неявки суду не надав. З огляду на вищезазначене, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи доведено, що 20.04.2015 року відповідач по справі [PERSON] позичив у позивача [PERSON] 2000,00 доларів США, які зобов'язався повернути в строк до 21.05.2012 року, що підтверджується відповідною розпискою від 20.04.2012 року та копією договору позики від 20.04.2012 року (а.с.32, 33). Як вбачається із вищевказаної розписки від 20.04.2012 року (зворотній бік аркушу) та визнається позивачем у справі відповідач [PERSON] 08.07.2012 року повернув позивачу 1100,00 грн. Проте, залишок коштів за договором позики за твердженням позивача, яке відповідачем спростовано не було, боржником повернуті не були. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. З огляду на відносини, які склалися між сторонами, між ними було укладено договір позики, так як позивач передав відповідачу у власність грошові кошти, а відповідач зобов'язався їх повернути в тій же сумі, що відповідає ст.1046 ЦК України. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт укладення сторонами договору позики. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст.526, 530, 623, 624 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Свої зобов`язання за договором позики відповідач не виконав, в строк, зазначений в розписці, - до 21.05.2012 року борг позивачу не повернув. В такому разі відповідач істотно порушив умови договору позики, так як позивач вчасно не отримала належні їй кошти. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18.09.2013 року № 6-63цс13, яка, відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Оскільки судом встановлено, що відповідач не дотримує умов укладеного договору, в порядку та в строки, передбачені зазначеним договором, позику в повному обсязі не повернув, а право позивача невиконанням зобов`язань порушено, тому воно підлягає судовому захисту. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, підставний та такий, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції, яка міститься в матеріалах справи, позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в сумі 430,00 грн., однак, при подачі позову майнового характеру судовий збір сплачується в розмірі 1% від ціни позову, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати, понесені на сплату судового збору, в сумі 420 грн. 18 коп.

Outcome: approved