Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.02.2020 року з неї стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 17 лютого 2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вказує, що на час винесення рішення про стягнення аліментів суд виходив з того, що двоє їх неповнолітніх дітей проживали разом із відповідачем. Однак, на даний час, а саме: з червня 2020 року їх син [PERSON] проживає разом із нею та повністю перебуває на її утриманні. У зв`язку з чим, просить зменшити розмір аліментів та стягувати з неї на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі ј частини з усіх видів доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, суду пояснив, що син періодично проживає з матір`ю, але саме він утримує дітей. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши представлені письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.02.2020 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 17 лютого 2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 7-8). Ухвалюючи судове рішення від 17.02.2020 року, суд виходив із основоположних норм чинного законодавства, які регулюють правовідносини в спорах про стягнення аліментів, засад розумності та справедливості. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, з вищевикладеного слідує, що зменшення розміру аліментів можлива лише за умови доведеності наявності однієї з підстав, а саме: 1) погіршення матеріального стану платника аліментів чи поліпшення матеріального стану їх стягувача; 2) зміна сімейного стану платника аліментів; 3) погіршення здоров`я платника аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог про зменшення аліментів позивач зазначила, що на даний час один з синів проживає з нею та перебуває на її утриманні, посилаючись на довідку, видану старшим ДОП СП Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Разом з тим, вказана довідка, на яку посилається позивач на думку суду не є достатнім та беззаперечним доказом зміни сімейного стану платника документів та не може свідчити про зміну місця проживання дитини і яка надає підстави для зменшення розміру аліментів. Будь-яких інших належних, допустимих та достатніх доказів щодо погіршення матеріального стану платника аліментів чи поліпшення матеріального стану стягувача, зміни сімейного стану платника аліментів чи погіршення здоров`я платника аліментів позивачем та її представником суду надано не було. Таким чином, враховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову про зменшення розміру аліментів слід відмовити. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed