Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон в Італію та країн Шенгенської зони малолітніх дітей без згоди батька, стягнення судових витрат, посилаючись на те, що в шлюбі з відповідачем у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу 22.11.2016 року залишені на проживання з позивачкою. З моменту розлучення і по даний час відповідач участь у вихованні та забезпеченні дітей не приймає, з дітьми не спілкується. З метою забезпечення належного оздоровлення дітей, відпочинку, а також надання дітям можливості розширення світогляду, духовного, інтелектуального розвитку, позивачка має бажання здійснювати поїздки за кордон оскільки, це буде відповідати інтересам дітей. Має намір забезпечити повноцінний відпочинок дітям в Італії, де в м.Аверса проживають її батьки: [PERSON] та [PERSON]. Однак, на даний час відповідач не надає дозвіл на виїзд дітей за кордон, не мотивуючи таку відмову жодними аргументами. Просила суд надати їй дозвіл на тимчасовий вивіз дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за кордон без згоди батька [PERSON] терміном на п'ять років (з 01.07.2018 року по 01.12.2023 року) в Італію та в країни Шенгенської зони; стягнути з відповідача на користь позивачки сплачені нею судовий збір в розмірі 704,80 грн., та витрати за надання юридичних послуг в розмірі 2 450,00 грн. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, просила задоволити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечила (а.с. 65). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 35-61). З урахуванням думки позивачки та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу виїзду малолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у подружжя народились: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідно копіями свідоцтва про народження Серія [NUMBER], виданого 18.09.2002 року та повторного свідоцтва про народження Серія [NUMBER], виданого 28.03.2018 року (а.с. 8, 10). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.11.2016 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], укладений 08 вересня 2001 року в с.Хриплин Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №4. Неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], залишено на проживання з матір'ю [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. В силу дії ч.ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідач [PERSON] добровільно не надає згоди на виїзд дітей за кордон, що не відповідає інтересам дітей. Тому такий дозвіл слід надати позивачці. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Враховуючи встановлену частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини норму про приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, вищезазначені положення Сімейного кодексу України, досліджені в судовому засіданні дані щодо обох батьків, вік дитини, суд вважає, що право дитини на вільне пересування та виїзд за кордон не може бути обмежене, а виїзд дитини за кордон на строк не більше 90 календарних днів впродовж кожного року не порушує прав [PERSON], як батька дітей та вчиняється матір'ю в інтересах дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На переконання суду виїзд дитини за кордон на строк, який перевищує 90 календарних днів впродовж року, може завадити побаченню батька та дитини в Україні, а також створити перешкоди для виховання дитини, як громадянина в Україні. За таких обставин,

Outcome: approved