Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, в якому просить суд надати дозвіл неповнолітній [PERSON], [INFO], на тимчасовий багаторазовий виїзд з України за кордон, без згоди та супроводу батька [PERSON], у супроводі матері [PERSON], на період з 01 листопада 2016 року по 01 листопада 2019 року. Також просить суд надати дозвіл їй, [PERSON], на оформлення без згоди батька дитини [PERSON] документів для тимчасового багаторазового виїзду за межі України неповнолітньої [PERSON], [INFO], на період з 01 листопада 2016 року по 01 листопада 2019 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 11 грудня 2010 року перебувала з відповідачем у шлюбі, який був розірваний рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2016 року. Від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з нею. Вона самостійно матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Натомість, відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, не цікавиться її інтересами, фізичним, духовним та моральним розвитком. Влітку вона вирішила разом з дочкою відпочити та оздоровитися на морі за кордоном, а саме, у Болгарії чи Туреччині. Однак, відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач відмовляється надати, у передбаченому законодавством України порядку, дозвіл на виїзд неповнолітньої дочки за кордон для відпочинку та оздоровлення. Зауважує, що дитина часто хворіє простудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. Крім того, виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, так як дитина цікавиться багатьма речами, займається в розвиваючих гуртках, фізично та морально зміцнить її, пристосує дитину перед школою до комунікабельності, вивченню мов, що розширить її кругозір. Незважаючи на це, відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, при цьому, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, не надає. Вважає, що така позиція колишнього чоловіка і батька неповнолітньої [PERSON], шкодить її інтересам та не сприяє всебічному та гармонійному розвитку особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Боярчук Ж.В. подали суду письмові заяви, в яких заявлені позовні вимоги підтримали повністю та просять їх задовольнити. Розгляд справи просять провести у їх відсутності. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечують проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заперечення проти позову не подав. Повідомлення про причини неявки від відповідача не надійшло. Начальник служби у справах дітей виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Ільїна А. подала суду письмову заяву, в якій просить суд розгляд справи провести без участі представника служби у справах дітей. У заяві також вказує, що служба у справах дітей виконавчого комітету Кузнецовської міської ради підтримує позовні вимоги [PERSON], оскільки вони відповідають інтересам дитини, та просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що сторони з 11 грудня 2010 року перебували у шлюбі, від якого мають малолітню дочку [PERSON] [INFO]. Заочним рішенням Рівненського міського суду від 26 квітня 2016 року у справі № 569/1279/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами був розірваний, дочка [PERSON] залишена на проживання з матір'ю. Як слідує із вказаного рішення, судом було встановлено, що сторони шлюбні стосунки припинили в 2015 року і з того часу разом не проживають. На теперішній час позивач разом з дитиною проживає у місті Кузнецовську Рівненської області. Як слідує із заяви служби у справах дітей виконавчого комітету Кузнецовської міської ради від 25 листопада 2016 року, дочка сторін [PERSON] часто хворіє бронхіальними захворюваннями та перенесла гостре інфекційне захворювання кашлюк (коклюш). За рекомендацією лікуючого лікаря-педіатра матері дитини рекомендовано двічі на рік оздоровлювати дитину на морі та у гірській місцевості з метою профілактики та недопущення ускладнень від гострих бронхіальних та респіраторних інфекційних захворювань. У матері дитини, позивача [PERSON], є можливість оздоровлення дитини і вона неодноразово зверталася до батька дитини, відповідача [PERSON], за отриманням дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі матері, однак кожного разу отримувала невмотивовану відмову. Сам відповідач жодного разу не виявив бажання вивезти дитину на оздоровлення. Статтею 7 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією прав дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість надана Верховною радою України. Статтею 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно вимог частини третьої статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно принципів 4 та 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюция 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Як встановлено частиною третьою статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до вимог частини другої статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Позивач [PERSON] обґрунтовує свій позов необхідністю оздоровлення, відпочинку та навчання дитини. Зазначені обставини суд визнає такими, що відповідають інтересам дитини та сприяють її повноцінному розвитку. Жодних обставин, які могли б свідчити про зворотне, судом не встановлено, як не встановлено і об'єктивних причин для ненадання відповідачем дозволу на тимчасовий виїзд своєї дочки за кордон з мотивів невідповідності такого виїзду інтересам дитини чи з будь-яких інших мотивів. Враховуючи встановлені по справі обставини, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved