Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Олександрійського міськранного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] Позов мотивує тим, що вона є власником будинку [ADDRESS], відповідно до договору дарування зазначеного будинку від 25.02.2003 року. Крім неї, у спірному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який являється її колишнім чоловіком, але з 2009 року за місце реєстрації не проживає. Позивач в судове засідання не з'явилася, але подала заяву про можливість розглянути справу в її відсутність, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст.247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до такого висновку. [PERSON] являється власником жилого будинку [ADDRESS], відповідно до договору дарування будинку від 25.02.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу та зареєстрованого в Олександрійському комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації 10.3.2003 року №6221/37 с.242. Згідно довідки, виданої квартальним комітетом №5 за №396 від 09.08.2018 року, за адресою: [ADDRESS] Кіровоградської області зареєстрований [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 01.09.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З акту від 30.07.2018 року, посвідченого головою квартального комітету №5 вбачається, що [PERSON] не проживає в [ADDRESS] з серпня 2009 року. Судом встановлено, що відповідач не є власником будинку [ADDRESS] та тривалий час не проживає у цьому приміщенні. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненніним правакористування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», передбачена можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у разі її відсутності понад шість місяців після виконання рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач є колишнім членом сім'ї позивача, то спірні правовідносини між сторонами регулюються ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Докази про те, що між сторонами були встановлені інші домовленості, у матеріалах справи відсутні. Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником будинку та відповідачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування вказаним будинком. Відповідно до ст.41Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВРвід 17.07.1997року «Проратифікацію Конвенціїпро захистправ людиниі основоположнихсвобод 1950року ПершогоПротоколу тапротоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Як вбачається із заявлених вимог, позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідача, а тому їх необхідно віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved