Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Служба у справах дітей Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав. Свій позов мотивує тим, що 07.10.2006 року між нею та відповідчем був укладений шлюб, який згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 22.09.2008 року було розірвано. Від цього шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею. З народження дитини відповідач усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо нього: не спілкується та не бачиться зі своїм сином, не цікавиться його життям, побутом, не приймає участі у його вихованні, матеріальної допомоги не надає, аліментів не сплачує. Зазначає, що відповідач батьківських обов`язків не виконує на протязі тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. На підставі наведеного, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вважав за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 22.09.2008 року було розірвано, 13.10.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, зареєстровано розірвання шлюбу, актовий запис №585 (а.с. 6, 7-8). В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.06.2007 року (а.с.9). Згідно судового наказу виданого Луцьким міськрайонним судом 11.06.2018 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12). З акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 26.02.2019 року вбачається, що остання проживає за адресою: [ADDRESS] разом із малолітнім сином [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не спілкується з сином [PERSON] з 2012 року, аліменти на його утримання не сплачує, не відвідує навчальний заклад та батьківських зборів, син про нього розмов не заводив. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітьми лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та не подав письмових заперечень щодо викладених у позовній заяві доводів, тим самим не спростував жодну із викладених у ній обставин. Таким чином, судом встановлений факт ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачем, що є підставою відповідно до ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав. На підставі ст.ст.164 165 СК України, ст. 18 Конвенції про права дитини, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved