Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до приватного підприємства «Тернопільська фірма «Будівельник» про визнання майнових прав на квартиру № 96 проектною загальною площею 68,23 кв.м. та квартиру № 70 проектною загальною площею 66,00 кв.м. за адресою: с. Байківці, Тернопільського району Тернопільської області по вул. Корольова, 3. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у 31 жовтня 2011 року між нею та відповідачем укладено договір про дольову участь у пайовому будівництві двокімнатної квартири №96 проектною площею 68.23 кв. м на девятому поверсі будинку №3 по вул. Корольова у с. Байківці Тернопільського району, за яким вона передає 100% оплати вартості квартири в розмірі 160 000 грн. Цим договором сторони погодили, що остаточна вартість будівництва квартири визначається після його закінчення шляхом розрахунку різниці між проектною та фактичною (за даними БТІ) загальною площею квартири. 14 листопада 2011 року аналогічний договір укладено на квартиру №70 за цією ж адресою, за яким [PERSON] внесла 145 00 грн. як попередню базову оплату вартості будівництва. Вона повністю виконала зобовязання, однак відповідач безпідставно не здає будинок в експлуатацію, тому позивач просить суд визнати за нею майнові права на квартиру №96 та на квартиру [ADDRESS]. Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просить їх задоволити у повному обсязі. Представник відповідача та третьої особи проти позову заперечили. Просять суд відмовити у їх задоволенні в звязку із неправомірністю та необґрунтованістю. Заслухавши пояснення та доводи учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Судом встановлено, що 31 жовтня 2011 року та 14 листопада 2011 року між [PERSON]та ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» укладено договори про участь у пайовому будівництві двокімнатної квартири № 96 на дев'ятому поверсі проектною загальною площею 68,23 кв.м та квартири № 70 проектною загальною площею 66 кв.м, які знаходяться в будинку № 3 по вул. Корольова у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області. За умовами зазначених договорів, позивач зобов'язалася при укладенні Договорів внести 100% оплати, яка є фіксованою до закінчення будівництва, а ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» - закінчити будівництво та здати будинок в експлуатацію у 2011 році. 5 листопада 2007 року між [PERSON] та ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» укладено договір про участь у пайовому будівництві квартири № 96 на девятому поверсі загальною проектною площею 68,23 кв.м. у м. Тернополі по вулю Корольова, 3 і того ж дня внесені відповідні платежі. Предметом договору про надання послуг, укладеного 14 січня 2010 року між ПП «Тернопільська фірма «Будівельник» і [PERSON], є забезпечення користування мережами водопостачання, водовідведення та енергопостачання об'єкта, що знаходиться у с. Байківці по вул. Корольова, 3, до здачі будинку в експлуатацію. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа мас право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Способом захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. В силу ч. З ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з положеннями ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають речові права, похідні від права власності. Виходячи із змісту положень вказаних Законів суд вважає, що майнові права на нерухоме майно (квартиру) є похідними від права власності на нерухоме майно. При звернення до суду позивачем [PERSON] не подано доказів того, чи мав місце факт оформлення та реєстрації права власності на спірні квартири і якщо так то за якими особами. Суд вважає, що позивачем не обґрунтовано, яким чином обраний нею спосіб захисту порушених прав, зокрема шляхом визнання майнових прав на нерухоме майно, відповідає характеру спірних відносин, які за вказаних обставин справи, на думку суду, мають договірний характер та повязанні із неналежним виконанням договірних зобовязань. [PERSON] у своєму позові просить захистити майнові права на новостворене майно, до якого визначено спеціальний порядок реєстрації та оформлення. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до приватного підприємства «Тернопільська фірма «Будівельник» з участю третьої особи [PERSON] про визнання майнових права на нерухоме майно (квартири) слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed