Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпропетровської РДА Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини. [PERSON] не погодившись з позовними вимогами [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини з батьком. [PERSON] та її представник у судовому засіданні просили суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] із матір'ю [PERSON] за адресою її проживання: [ADDRESS], у задоволенні зустрічного позову просили суд відмовити, оскільки задоволення позову [PERSON] виключає можливість задоволення позову [PERSON] Судові витрати просили покласти на відповідача [PERSON] [PERSON] та його представник у судовому засіданні просили суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] із батьком [PERSON] за адресою його проживання: [ADDRESS]. У задоволенні позову [PERSON] просили суд відмовити, судові витрати по зустрічному позову просили покласти на відповідача. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дніпропетровської РДА Дніпропетровської області підтримала висновок голови Дніпропетровської районної державної адміністрації за вих. №1-39-677/0/290-16 від 27.04.2016 року про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] із батьком [PERSON] за адресою його проживання: [ADDRESS]. Однак наголосила, що відповідно до «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року за №866 (зі змінами та доповненнями), висновок органу опіки та піклування носить рекомендований характер. Суд, вислухавши у судовому засіданні думку сторін, допитавши свідків, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 20 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №116 від 20.11.2009 р. У шлюбі народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 07.06.2010 року, актовий запис № 66. 17 грудня 2014 року заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі №2-175\\3589\\14 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вказане рішення було ухвалено без участі сторін та набрало законної сили 12 січня 2015 року. Як пояснила [PERSON] у судовому засіданні, з кінця 2012 року і до теперішнього часу неповнолітній [PERSON] відвідує дитячий садочок «Червона шапочка» КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу №6 «Червона шапочка» Ювілейної селищної ради, що підтверджується довідкою від 17.02.2016 року №19\\01-25. Даний факт у судовому засіданні не заперечував і відповідач. Після розлучення вона ще деякий час проживала разом із дитиною у спільній із [PERSON] квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Після неодноразового насилля з боку [PERSON] вона вимушена була переїхати до квартири, яка належить її батьку, за адресою: [ADDRESS], де і мешкає весь цей час. При цьому забрати неповнолітнього [PERSON] їй не дозволив [PERSON], мотивуючи, що дитині буде краще разом із ним та його матір'ю - бабусею [PERSON]. При цьому, [PERSON] не заперечував проти того щоб неповнолітній [PERSON] був зареєстрований за місцем її реєстрації та фактичного проживання, де вона і зареєструвала неповнолітнього [PERSON]. За таких обставин, вона має змогу лише іноді спілкуватися із своїм сином [PERSON], тривалість і графік спілкування при цьому залежить від настрою та особистого ставлення [PERSON] до неї в той чи інший період часу. З цього приводу вона зверталася до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дніпропетровського районної ради Дніпропетровської області, але спір між сторонами не знайшов свого вирішення з огляду на раптове загострення її хвороби, що унеможливило її особисту участь в розгляді заяви, а також з урахуванням неявки [PERSON] на засідання опікунської ради. До теперішнього часу сторони не дійшли згоди щодо постійного місця проживання спільного сина, а тому позивач звертається до суду із позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини у судовому порядку. У відповідності із ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Тобто визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях - повазі до інших людей, любові до членів своєї сім'ї, родини. Відповідно до принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] має стабільну роботу із гнучким графіком, проживає у комфортабельній квартирі із сучасним ремонтом та обладнанням, в якій створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Спиртними напоями [PERSON] не зловживає, не палить, на диспансерних обліках ніде не перебуває, позитивно характеризується, а тому відсутні виключні обставини за яких в даному випадку син має бути розлучений із своєю матір'ю. Окрім того, від першого шлюбу [PERSON] має повнолітню доньку [PERSON], [INFO], яку вона виховувала самотужки і яка весь час після розлучення із її батьком проживала з нею. Таким чином, проживання сина разом з матір'ю відповідає його інтересам. Як пояснила [PERSON] в судовому засіданні, вона має намір та можливість займатися вихованням дитини. Разом із тим вона не має намір чинити жодних перешкод для спілкування [PERSON] із сином і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена піклування батька. Частиною 4 ст. 19 Сімейного кодексу України передбачено випадки обов'язкової участі органу опіки та піклування при розгляді судом спорів, зокрема щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. За таких обставин суд дійшов до висновку про законність та обґрунтованість позовної заяви [PERSON], а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у разі задоволення позову [PERSON], з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судові витрати у розмірі 551,20 грн. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON], то суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного. Твердження [PERSON] про те, що на момент розірвання шлюбу [PERSON] не заявляла будь-яких претензій з питання проживання неповнолітнього сина разом з ним в квартирі за адресою: [ADDRESS] безпідставні, оскільки у судовому засіданні з приводу розірвання шлюбу було вирішено лише питання розірвання шлюбу. Як встановлено у судовому засіданні після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] не дійшли згоди з приводу виховання спільного неповнолітнього сина, а тому [PERSON] скористалася своїм правом та звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання неповнолітнього сина. Крім того, твердження [PERSON] про те, що неповнолітній син проживає у його квартирі не відповідає дійсності, оскільки дана квартира була придбана у період шлюбу. Як пояснила у судовому засіданні [PERSON] після побиття її із дитиною [PERSON] в стані сильного алкогольного сп'яніння, вона разом із неповнолітнім [PERSON] терміново виїхала від нього за адресою: [ADDRESS], в квартиру яка належить на праві власності її батьку - [PERSON]. З приводу побиття [PERSON] зверталася до медичної установи та суду надано відповідні висновки медичних установ. Факт проживання неповнолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала і [PERSON], однак уточнила той факт, що [PERSON] силоміць відібрав у неї сина та вона, розуміючи, що місце проживання дитини не було визначено судом при розірванні шлюбу, 15 квітня 2015 року звернулася до Начальника служби у справах дітей Дніпропетровської райдержадміністрації із заявою про визначення місця проживання дитини разом із матір'ю, що також не заперечувалося представником третьої особи у справі. Окрім того, в серпні 2015 року [PERSON] зверталася до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про визначення місця проживання дитини разом із матір'ю, який було повернуто у зв'язку із порушенням правил підсудності, що підтверджується ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.08.2015 р. по справі № 204\\5446\\ 15-ц. Посилання [PERSON] на той факт, що у період спільного проживання із матір'ю дитини, він «змушений був найняти дитині няню, оскільки [PERSON] займалася лише своїми власними справами та не приділяла належної уваги вихованню та розвитку дитини» не підтверджено жодним належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 58,59,60 ЦПК України. Надання листа нібито від няні сина -[PERSON] не може доводити факту невиконання [PERSON] обов'язків щодо виховання та розвитку сина. Як пояснила у судовому засіданні [PERSON] у судовому засіданні, [PERSON] приховав від суду той факт, що він зловживає спиртними напоями, наносив їй а також неповнолітньому [PERSON] тілесні ушкодження, що підтверджується висновками СМЄ, внаслідок чого, вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів. З даного приводу є єдине відкрите за її заявою кримінальне провадження №12015040440000718. Крім того, всі документи стосовно відкритого кримінального провадження надавались нею і до органу опіки та піклування, але при вирішенні питання щодо доцільності визначення місця проживання разом із батьком враховані не були. За таких умов, на думку суду, відповідно із принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року батьком дитини не доведено, що існують будь-які виключні обставини для розлучення п'ятирічної дитини зі своєю матір'ю. Статтею 58 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], пояснили, що [PERSON] є чудовим батьком, здатний виховувати дитину та гарно відноситься до свого сина, однак свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що [PERSON] систематично вживає спиртні напої, та під час їх вживання його поведінка є неадекватною та агресивною, що проявляється у здійсненні насильницький дій відносно матері [PERSON] - [PERSON] На думку суду пояснення свідків є протилежними за змістом, а тому суд не бере їх до уваги при ухваленні судового рішення. Однак, на підставі ст. 88 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову [PERSON] судові витрати по зустрічному позову відносяться за рахунок [PERSON]

Outcome: approved