Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON], у якій просить суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини у розмірі 29500,00 грн. В обґрунтування таких позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 12.11.1993 року вона уклала шлюб із відповідачем. Від шлюбу вони з відповідачем мають трьох дітей: сина [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. 25 листопада 2010 року рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська за результатами розгляду справи № 2-4550/10 їхній з відповідачем шлюб було розірвано. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 27 лютого 2012 року (справа № 2/0417/752/2012) з відповідача стягнуто щомісячно аліменти, на той час ще на усіх неповнолітніх дітей, у розмірі 1000,00 гривень на кожну дитину, починаючи з 09.12.2011 року. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним станом на 01.07.2016 року утворилася заборгованість по виплаті аліментів в розмірі 94903,22 грн. За її розрахунками та згідно з довідкою державного виконавця за період з липня 2012 року по 01 липня 2016 року сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити становить 29500,00 грн. Через викладені обставини вона вимушена звернутися до суду із позовом. В судове засіданні 08.11.2016 року позивачка та її представник не з'явилися, але представник завчасно письмовою заявою підтримала пред'явлений позов та не заперечувала проти заочного розгляду і вирішення справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи, або про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надсилав, свого представника до суду не направив. Оскільки представник позивачки не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 12.11.1993 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25.11.2010 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 27 лютого 2012 року (справа № 2/0417/752/2012) з відповідача на користь позивачки було стягнуто щомісячно аліменти на утримання дітей у розмірі 1000,00 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 09.12.2011 року до досягнення дітьми повноліття. Рішення суду про стягнення аліментів було звернуто до примусового виконання. Присуджені до стягнення аліменти відповідач не виплачував в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 94903,22 грн., розмір якої підтверджується наявною у справі довідкою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Лісової Г.О. Враховуючи, що відповідач прострочував сплату щомісячних платежів з аліментів він має сплатити пеню у загальному розмірі 29500,00 грн. за період з липня 2012 року по червень 2016 року, розмір якої розрахований позивачкою та її представником вірно у додатку № 1 до позовної заяви. Розрахунок розміру пені здійснено згідно чинного законодавства у відповідності до ст. 196 Сімейного кодексу України, та на підставі відомостей наданих АНД відділом Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, становить 29500,00 грн. Розрахунок пені перевірений судом у судовому засіданні. Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. У суду є всі підстави вважати, що відповідач заборгував позивачу аліменти і одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів згідно розрахунку складає грошову суму 29500,00 грн. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищенаведених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивачки слід стягнути неустойку (пеню) з простроченої суми аліментів. Обставин, в силу яких би суд віднайшов можливим в силу ст. 196 СК України зменшити розмір неустойки під час розгляду справи не встановлено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved