Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, Комісія з розгляду земельних спорів виконавчого комітету Новомосковської міської ради, про знесення самочинно збудованої господарської будівлі, яким просить зобовязати [PERSON] вчинити дії, а саме знести самовільно збудовану господарську будівлю (літера В згідно з експлуатації технічного паспорту на житловий будинок від 04.12.1990 року) за власний рахунок, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Івана Кутового, 38. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що вона зареєстрована та постійно проживає за адресою: [INFO]. За вказаною адресою знаходиться земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок разом з іншими господарськими будівлями та спорудами, що належать їй на праві приватної власності. Її земельна ділянка межує із земельною ділянкою № 38 по вул. Івана Кутового в м.Новомосковську, на якій розташовані житловий будинок разом з іншими господарськими будівлями та спорудами, що належать на праві приватної власності відповідачці [PERSON] В 2013 році [PERSON] були розпочаті будівельні роботи з реконструкції погрібу, а саме було змінено розмір та конфігурацію господарської будівлі (надземної частини), в результаті чого було зведено будівлю, за рахунок якої відбулася зміна земельної межі з заступом в бік домоволодіння по вул. Івана Кутового, 36. Крім того, у зв'язку з заступом новобудови та з урахуванням розмірів зведеної господарської будівлі на східний кут житлового будинку позивача було обмежено попадання природного освітлення (затінення). За рахунок зведеної господарської будівлі було також повністю перекрито огляд її земельної ділянки з крайнього вікна будинку, що розташоване з боку східного кута. Протягом 2013 року позивачка неодноразово зверталася до [PERSON] з проханням припинити взведення господарської будівлі, а також в подальшому з проханням знести збудовану будівлю, але остання з іншими мешканцями домоволодіння не реагувала на всі ці неодноразові звернення. Також, позивачка в серпні 2013 року звернулася до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області з заявою щодо неправомірності проведення будівельних робіт [PERSON], на що їй письмово повідомили, що за результатами позапланової перевірки на [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення та надано припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають законодавству. Але не зважаючи на отримання припису про зупинення підготовчих та будівельних робіт, [PERSON] господарську будівлю було добудовано повністю. Також, в серпні 2013 року позивачка звернулася до Комісії з розгляду земельних спорів Виконавчого комітету Новомосковської міської ради з заявою щодо спору стосовно порушення меж земельних ділянок між домоволодіннями по вулиці Івана Кутового, 36 та 38, на що Комісією їй було повідомлено, що ними було виявлено порушення меж земельних ділянок, та своїм рішенням від 30 жовтня 2013 року комісія рекомендувала власнику будинку № 38 по вулиці Івана Кутового [PERSON] самостійно їх усунути. Проте зазначені порушення не були усунені [PERSON] За таких обставин позивач вважаючи, що її права та охоронювані законом інтереси порушено, вимушена звернутися з даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні, кожен окремо, позов підтримали, мотивуючи його обставинами, викладеними в позовній заяві, просили суд його задовольнити. При цьому представником позивача було надано письмові пояснення (т.2 а.с.169-181). В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, просили суд у задоволенні позову відмовити виходячи з наступного. В 1991 та 1994 році [PERSON] отримала домоволодіння № 38 у спадок від [PERSON] Земельна ділянка останній була передана для будівництва житлового будинку, який був побудований у 1976 році. Спірний погріб був побудований у 1960 році, а тому з часом виникла необхідність у його реконструкції. У звязку з цим відповідачка здійснила його реконструкцію зі старого фундаменту, а тому ніяких порушень меж земельних ділянок з її боку не відбулося, оскільки ані розміри погребу, ані його конфігурація не були змінені. Крім того, після притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення вимог у сфері містобудівної діяльності, вона призупинила реконструкцію погребу. Після цього, дізнавшись про необхідність отримання дозволу на проведення будівельних робіт, вона відразу звернулася до Новомосковської міської ради за таким дозволом, і отримала у 2013 році дозвіл на розробку технічної документації щодо відведення земельної ділянки в приватну власність. Реконструкція надземної частини погребу була розпочата в серпні 2013 року, а позивачка вступила у спадок в 2008 році, і «заступ» погребу вже був 2,75 м. згідно з її технічного паспорту на дім № 36. Збільшення «заступу» на 0,25 м. сталося внаслідок того, що при заміні у 2007 році частини паркану на сітку «рабиця», межа паркану була зміщена у бік її ділянки на 0,25 м. біля погребу. Тобто реконструкція наземної частини погребу, яка була розпочата в 2013 році по старому фундаменту, ніяким чином не порушила прав позивачки. На сьогодні взагалі немає підстав говорити про самочинне будівництво, оскільки на виконання припису ІДБК реконструкція погребу була призупинена задля отримання відповідник документів, однак. однією з умов їх отримання є визначення меж між суміжними земельними ділянками, але на даний момент [PERSON] відмовляється погоджувати межі земельних ділянок, у звязку з чим відповідач позбавлена обєктивної можливості закінчити реконструкцію та усунути порушення, зазначенні в приписі. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив. Представник Комісії з розгляду земельних спорів виконавчого комітету Новомосковської міської ради в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що власником домоволодіння №36, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Івана Кутового, є [PERSON] (а.с.47-49 архівної інвентарної справи на домоволодіння №36 по вул. Івана Кутового м. Новомосковська). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.02.1991 року, спадкоємцями після смерті [PERSON], померлої 10.04.1990 року, є [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, на житловий будинок № 38 по вул. І.Кутового в м. Новомосковську, який знаходиться на земельній ділянці площею 700 кв.м. державного фонду (а.с.75, том 1). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.04.1994 року, спадкоємцем після смерті [PERSON], померлого 30.09.1993 року, є його сестра [PERSON] на ? частину житлового будинку № 38 із господарськими будівлями: вбиральня-Б, погріб-В, літня кухня-Д, сарай-Е, колодязь-К, по вул. І.Кутового в м. Новомосковську, який знаходиться на земельній ділянці площею 700 кв.м. державного фонду (а.с.75, том 1). Таким чином, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є власниками домоволодінь №36 та №38, які знаходяться на суміжних земельних ділянках, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, віл. [PERSON], № 36 та №38 відповідно. Дана обставина не оспорювалася і сторонами в судовому засіданні. Не оспорювався в судовому засіданні і той факт, що на момент розгляду справи в суді, обидві земельні ділянки не приватизовані. Відповідно до витягу з рішення Новомосковської міської ради № 916 від 10.10.2013 року про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] у приватну власність орієнтовною площею 0,1000 га, за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. І. Кутового, 38, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦП 3-02.01) (а.с.59, том 1). Згідно з договором на виконання робіт № 01/11/13-1 від 01.11.2013 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Геополіс», останнє зобовязалося виконати роботи зі складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та відповідний комплекс топогеодезичних робіт за адресою: м. Новомосковськ, вул. І.Кутового, 38 (а.с.60, том 1). Також суду надано копію проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) громадянці [PERSON] на території м. Новомосковська по вул. І.Кутового, 38 Дніпропетровської області, складеного ТОВ «Геополіс» 2014 року (а.с.67-72, том 1). Однак, в судовому засіданні встановлено, що на момент розгляду даної справи в суді, процедура приватизації є незавершеною і суміжні земельні ділянки сторін не є приватизованими. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статті 80, ч.1 ст.91, ч.1 ст.96, ч.3 ст.103 Земельного Кодексу України регулюють загальні питання обєктів права власності на землю, обовязки власників землекористувачів земельних ділянок та зміст добросусідства. Згідно з частинами 2, 3, 5 ст.158 Земельного Кодексу України виключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Згідно частини 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав: в) визнання угоди недійсною; г) визнанні недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування завданих збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. З урахуванням змісту вищевказаної правової норми у поєднанні з положеннями ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Зазначені положення узгоджуються із нормами ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України, відповідно до яких кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Суду надано листи Інспекції державного архітектурного-будівельного контролю у Дніпропетровської області від 19.08.2013 року № В-1024/06, та від 26.12.2013 року № В-1690/06, згідно з якими Інспекція за зверненням [PERSON] повідомляє останню, що за результатами позапланової перевірки встановлено, що на земельній ділянці № 38 по вул. І. Кутового в м. Новомосковську, [PERSON], як власницею будинку, було самовільно розпочато виконання будівельних робіт з реконструкції погрібу (літ. В), а саме було змінено розмір та конфігурацію приміщення, що є порушенням ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». На громадянку [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення та надано припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, архітектурним вимогам, затвердженим проектним рішенням, технічним умовам та іншим нормативно-правовим актам, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або без отримання дозволу на виконання будівельних робіт. 27.08.2013 року винесена постанова № Д-465 по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за порушення вимог у сфері містобудівної діяльності, яка направлена для виконання до ВДВС Новомосковського МРУЮ (а.с.8, 27 том 1). Відповідно до адміністративної справи № Д-465, заведеної у відношенні [PERSON] за ч. 5 ст. 96 КУпАП, останню було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 96 КУпАП за порушення вимог у сфері містобудівної діяльності, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 4\~250,00 грн. (а.с.151-160, том 1). Так, згідно з постановою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області № Д-465 від 27.08.2013 року [PERSON] самовільно, без отримання відповідного документу, який дає право виконувати будівельні роботи, виконує будівельні роботи з реконструкції погреба за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. І.Кутового, 38, що є порушенням вимог ст. 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с.153, том1). Факт того, що господарська будівля надземна частина погребу літ. «В» є незавершеним будівництвом та не відповідає будівельним нормам та вимогам підтверджується і Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 3075/3076-15 від 20.06.2016 року (а.с.14 т.2). Таким чином, суд приймає до уваги той факт, що роботи з реконструкції погребу здійснюються [PERSON] з порушеннями вимог у сфері містобудівної діяльності. Однак, як встановлено в судовому засіданні і не заперечувалось сторонами, суміжні земельні ділянки №36 та №38 по вул. Івана Кутового в м.Новомосковську Дніпропетровської області не є приватизованими. Будь-яких доказів визначення меж вищезазначених земельних ділянок, суду в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, сторонами надано не було. З наданих суду та досліджених під час судового розгляду архівних інвентарних справ на спірні домоволодіння вбачається, що межі суміжних земельних ділянок постійно змінювалися: 23.08.1954 рік 678 кв.м. (а.с.24 архівна інвентарна справа на домоволодіння № 38); 05.09.1968 рік 699,6 кв.м. (а.с.1-2 архівна інвентарна справа на домоволодіння № 38); 04.12.1990 рік 1060 кв.м. (а.с.51, 76 архівна інвентарна справа на домоволодіння № 38, а.с.74 т.1); 14.08.1963 рік 500 кв.м. (а.с.3-4, 7-об архівна інвентарна справа на домоволодіння № 36); 16.12.1986 рік 670 кв.м. (а.с.9 архівна інвентарна справа на домоволодіння № 36); 17.10.1996 рік 935 кв.м. (а.с.27 архівна інвентарна справа на домоволодіння № 36); 02.10.2008 рік 930 кв.м. (а.с.32 архівна інвентарна справа на домоволодіння № 36). Посилання сторін на розміри та абриси земельних ділянок, визначені в Технічних паспортах на садибні (індивідуальні) житлові будинки, не можуть бути прийняті у якості доказу існуючого розміру та конфігурації спірних земельних ділянок, оскільки технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок не є документом, яким визначаються межі та конфігурація земельних ділянок, а є інформаційно-довідковим документом, виготовленим на підставі проведеної технічної інвентаризації будинку, який містить інформацію про технічні показники будинку, такі як: поверховість будинку, загальна площа будинку, законність побудови будинку тощо. Таким чином, доказів того, що на сьогоднішній день розмір та конфігурація суміжних земельних ділянок позивача та відповідача є визначеними, суду, як зазначалося вище, в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано. Крім того, сторонами в судовому засіданні не заперечувався той факт, що на розгляді в Новомосковському міськрайонному суді Дніпропетровської області перебуває спір щодо визначення меж вищезазначених земельних ділянок і рішення по даній справі на даний момент не прийняте. Таким чином, суд позбавлений можливості беззаперечно встановити, хто є користувачем частини земельної ділянки, на якій розташований спірний погріб. А, враховуючи, що даний факт є важливою обставиною для вирішення наявності порушених прав і чиїх саме прав, підстави вважати, що реконструкція відбувається на земельній ділянці позивача у суду відсутні і до визначення чітких меж спірних суміжних земельних ділянок, вирішення спору про знесення спірної будівлі є передчасним. Що стосується порушень, встановлених інспекцією архітектурно-будівельного контролю, то суд приймає даний факт до уваги, однак, відповідно до положень ч. 7 ст. 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкта та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Суду надано копію заяви [PERSON] Новомосковському міському голові про надання дозволу на реконструкцію без зміни внутрішніх розмірів господарської будівлі погребу, 1960 року будівництва (а.с.62, том 1). Суду надано повідомлення Новомосковської міської ради № У-230/1 від 24.03.2014 року за результатом розгляду заяви [PERSON] про надання дозволу на реконструкцію погребу, про порядок отримання будівельного паспорту (ас.63, том 1). Як зазначили представники відповідача, [PERSON] вчинила всі дії, направленні на виконання припису Інспекції архітектурно-будівельного контролю, однак повністю його виконати на даний момент позбавлена обєктивної можливості, оскільки позивач [PERSON] відмовляється погоджувати межі суміжних земельних ділянок, що в свою чергу позбавляє [PERSON] можливості завершити процедуру приватизації, що, в свою чергу, перешкоджає повному виконанню вимог Інспекції архітектурно-будівельного контролю. Аналіз змісту положень ЦПК, ЦК та розяснень Верховного Суду України дає підстави для висновку, що право на судовий захист повязане виключно з порушенням субєктивного права позивача. Отже, суд може захистити лише порушене право позивача. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту субєктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.ст. 1, 3 ЦПК, ст.ст. 15, 16 ЦК, абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»). При цьому варто враховувати, що обставину дійсного (реального) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач. Таким чином суд вважає, що позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає оскільки в судовому засіданні не надано доказів порушення права позивача. В судовому засіданні було допитано експерта [PERSON], показання якої не спростовують обставин, встановлених в судовому засіданні. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed