Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] , який діє в своїх та інтересах неповнолітнього [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, третя особа - Орган опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області, мотивуючи вимоги тим, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. У вищевказаній квартирі на даний час, окрім неї залишаються зареєстрованими також її син та онук - відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі у зазначеній квартирі з 2016р. постійно не проживають, оскільки вони проживають в іншій державі, а саме в Російській Федерації. Наявність реєстрації відповідачів у квартирі порушує її права та інтереси, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач змушена нести додаткові витрати по сплаті за комунальні послуги. Добровільно з реєстраційного обліку відповідачі [PERSON] та [PERSON] не знімаються. У зв`язку з цим позивач [PERSON] звернулася з позовною заявою до суду і просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , який діє в своїх та інтересах неповнолітнього [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, до суду надав письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та визнав позовні вимоги. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надав письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та не заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши відповідний Висновок про доцільність позбавлення права користування житлом неповнолітньої дитини. У зв`язку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. З матеріалів справи вбачається, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належать [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-1214 від 28.05.2004р. та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4104552, наданого Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації від 10.07.2004р. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №17885 від 06.11.2020р., виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області, за адресою: [ADDRESS] , станом на 06.11.2020р. зареєстровані [PERSON] (квартиронаймач), [INFO] , [PERSON] (син), [INFO]., [PERSON] (онук), [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у вищевказаній квартирі з 2016 року, оскільки переїхали проживати до іншого місця проживання до Російської Федерації. Зазначена обставина підтверджується копією заяви [PERSON] від 16.01.2021р., в якій відповідач визнав позовні вимоги. Частиною 2 статті 107 ЖК України передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. А отже, виходячи з аналізу вказаних положень законів, обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім`ю, тобто в вказаному випадку на її матір та батька. Відповідно до ч. 2-3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Таким чином, неповнолітній [PERSON] , який на момент реєстрації у спірній квартирі був малолітньою особою, не мав права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набув право користування житлом за місцем проживання з батьками, з якими вони проживали. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітній [PERSON] був зареєстрований у спірній квартирі за місцем проживання свого батька [PERSON] . Таким чином, право користування житловим приміщенням неповнолітнім [PERSON] на момент реєстрації в спірній квартирі є похідним від права його батька. При цьому, суд бере до уваги висновок Органу опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області від №432 від 29.01.2021р. про доцільність позбавлення неповнолітнього [PERSON] права користування житлом. Отже, позовна вимога щодо визнання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Таким чином, з матеріалів справи судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають за місцем їх реєстрації понад один рік і переїхали проживати до іншого місця проживання до Російської Федерації, то, відповідно, вони втратили право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідачів у квартирі [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить позивачу [PERSON] , створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованих відповідачів і не може отримати субсидію. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності та враховуючи, що відповідачі не проживають в спірній квартирі без поважних причин понад один рік і не приймають участі в витратах по утриманню і оплаті комунальних послуг квартири, а отже втратили інтерес до вказаного житлового приміщення. При цьому суд враховує визнання позову відповідачами, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України та положеннями ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та з урахуванням визнання відповідачами позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору у сумі 840,80грн., сплаченого при поданні позову, та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 420,40грн., що складає загалом інші 50% судового збору, сплаченого позивачем.

Outcome: approved