Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Луцьку про зобов'язання провести перерахунок щомісячної страхової виплати (втраченого заробітку) з застосуванням норм ст. 1197 Цивільного кодексу України. Свій позов обгрунтовує тим, що 12.03.1954 року, працюючи на Луцькому консервному заводі, отримала виробничу травму, внаслідок чого стала інвалідом 1 групи з втратою 100% працездатності. З 1994 року правонаступником Луцького консервного заводу є ВАТ «Деметра». Відшкодування проводилось відповідно до ст.ст. 455,456 Цивільного Кодексу УРСР, ст. 11 ЗУ «Про охорону праці», Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я. У квітні 2001 року ВАТ «Деметра» передало справу по відшкодуванню шкоди до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворюваннях в м. Луцьку. Рішенням Луцького міського суду від 20.02.2004 року Фонд зобов'язано проводити виплати по відшкодуванню шкоди, виходячи із суми втраченого заробітку 122 грн. 07 коп. з 01.04.2001 року (з врахуванням коефіцієнту 1, 475). З 01 січня 2004 року набрала чинності нова редакція Цивільного Кодексу України, де ст. 1197 передбачався новий порядок відшкодування втраченого заробітку (доходу). Зокрема передбачено, що розмір втраченого заробітку (доходу), який підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Станом на жовтень 2013 року Фонд ССНВВ проводить [PERSON] щомісячну страхову виплату (втрачений заробіток) в сумі 983,34 грн. та компенсує витрати на медичну та соціальну допомогу. Дана сума відшкодування є меншою ніж п'ятикратний розмір мінімальної заробітної плати. З приводу перерахування розміру щомісячної страхової виплати (втраченого заробітку) відповідно до ст. 1197 ЦК України позивач неодноразово через свого представника, [PERSON], зверталася до керівництва відділення ВД Фонду ССНВВ, однак їй було відмовлено з посиланням на те, що норми Цивільного Кодексу, начебто, не застосовуються у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування. В позовній заяві вказує, що в березні 2013 року випадково дізналась, що норми ст. 1197 ЦК України все ж застосовуються у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування. Тому 18.03.2013 року повторно звернулась до відповідача, який відповідно до ст.ст. 18, 21 базового Закону, здійснює повноваження щодо нарахування, встановлення, перерахунку та виплати страхових виплат по відшкодуванню шкоди заподіяної здоров'ю громадян з заявою про проведення перерахунку щомісячної страхової виплати (втраченого заробітку) з 01.01.2004 року відповідно до ст. 1197 ЦК України, Своїм листом від 01.04.2013 року № 1234 відповідач повторно відмовив [PERSON] у задоволенні її заяви з посиланням на те, що норми ЦК не застосовуються у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що з 01.01.2013 року мінімальна заробітна плата в Україні становить 1147 грн. Таким чином, розмір страхової виплати (втраченого заробітку) відповідно до вимог ст. 1197 ЦК України на даний час повинен становити: 5 735,00 грн. (1147х5). Позивачу ж проводиться виплата у розмірі 983,34 грн., що навіть менше мінімальної заробітної штати гарантованої ст. 43 Конституці та ст. 95 Кодексу Законів про працю України. На підставі викладеного, вважає, що відповідачем порушено норми права, які регулюють спірні правовідносини щодо здійснення нарахування, обчислення та виплати їй матеріального забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, передбачених Законом, Конституцією, ЦК України, Кодексом законів про працю України, а тому дії Фонду є неправомірними. Просить суд, визнати протиправними дії відділення ВД Фонду ССНВВ в м. Луцьку; зобов'язати відділення ВД Фонду ССНВВ здійснити перерахунок та провести доплату щомісячної страхової виплати (втраченого заробітку) з 01.01.2004 року за час затримки виплати відповідно до вимог ст. 1197 ЦК України у розмірі п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що на час розгляду справи становить 5735 грн.; зобов'язати відділення ВД Фонду ССНВВ в м. Луцьку проводити перерахунок щомісячних страхових виплат з кожним підвищенням мінімальної заробітної плати довічно, згідно діючого законодавства України та у відповідності до ст.1197 ЦК України; враховуючи допущену відповідачем невиплату в повному обсязі страхових виплат (втраченого заробітку) за період з 01.01.2004 року по даний час, зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації частини грошових коштів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період затримки виплати, виплату провести у тому ж місяці, в якому здійснюватиметься виплата заборгованості; допустити до негайного виконання стягнення з відповідача щомісячної страхової виплати (втраченого заробітку) в межах суми стягнення за один місяць. Під час розгляду справи представники позивача неодноразово уточнювали позовні вимоги. Заявою про збільшення позовних вимог від 23.12.2013 року просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по щомісячній страховій виплаті (втраченого заробітку) за період з січня 2004 року по грудень 2013 року, яка складає 627 907,56 грн.; зобов'язати відповідача проводити їй з 1 січня 2014 року відшкодування втраченого заробітку виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати відповідно до вимог ст. 1197 ЦК України, розмір якого на час розгляду справи складає 6 090 грн. (1218х5); перерахунок проводити з кожним підвищенням мінімальної заробітної плати; страхові виплати (втраченого заробітку) проводити довічно. В судовому засіданні 07.02.2014 року представник позивача [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила суд не брати до уваги заяву про збільшення позовних вимог, а повернутися до початкових позивних вимог зазначених в позовній заяві. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Представник відповідача Авраменко Г.В. проти задоволення позову заперечив з викладених у запереченні на позов від 27.01.2014 року, просив у позові відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.ч. 1,3 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що не стосуються предмета доказування. Стаття 69 ч. 2 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В частині 1 ст. 61 ЦПК України зазначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 12.03.1954 року, працюючи на Луцькому консервному заводі, отримала виробничу травму, внаслідок чого стала інвалідом 1 групи з втратою 100% працездатності. З 1994 року правонаступником Луцького консервного заводу є ВАТ «Деметра». Відшкодування проводилось відповідно до ст.ст. 455,456 Цивільного Кодексу УРСР, ст. 11 ЗУ «Про охорону праці», Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я. У квітні 2001 року ВАТ «Деметра» передало справу по відшкодуванню шкоди до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворюваннях в м. Луцьку. Рішенням Луцького міського суду від 20.02.2004 року Фонд зобов'язано проводити виплати по відшкодуванню шкоди, виходячи із суми втраченого заробітку 122 грн. 07 коп. з 01.04.2001 року (з врахуванням коефіцієнту 1, 475). Відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року № 1105-ХІV із змінами та доповненнями (далі - закон України № 1105-ХІV), передача документів, що підтверджують право працівника на страхові виплати, а також розміри цієї виплати здійснюється підприємствами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. При передачі особової справи позивача підприємством була надана довідка про розмір втраченого заробітку на дату передачі особової справи, згідно п. 3 Прикінцевих положень Закону України № 1105 Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві не наділений правом перевірки і зміни розміру втраченого заробітку, встановленого підприємством. Згідно частини 2 статті 29 Закону України № 1105 перерахування сум щомісячних страхових виплат проводиться у випадку зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки по даним центрального органу виконавчої влади з питань статистики з 01.03. наступного року. Державний комітет статистики України надає показники заробітної плати найманих працівників народного господарства України, Виконавча дирекція Фонду доводить до відділень затверджені в Міністерстві юстиції України коефіцієнти підвищення страхових виплат. Цивільний кодекс України набув чинності 01.01.2004 року. Дійсно у прикінцевих положеннях кодексу визначається, щодо відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Виходячи з норми ст. 999 Цивільного кодексу України, до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Таким чином пріоритет мають спеціальні закони, що регулюють правовідносини по загальнообов'язковому соціальному страхуванню, а саме страхування від нещасного випадку на виробництві. За таких обставин питання про порядок перерахування страхових виплат повинно розглядатися у рамках Закону України № 1105. Згідно абзацу 2 частини 1 статті 1197 ЦК України середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за двадцять або за три календарні місяці, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва, іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. В даному випадку законодавець чітко встановлює випадок в якому здійснюється розрахунок страхових виплат виходячи з мінімальної заробітної плати. Статтею 72 ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про державний бюджет України на 2003 рік» з 01.12.2003 року встановлена мінімальна заробітна плата у розмірі 205 грн., в той час, як згідно довідки відділення Виконавчої дирекції фонду в м. Луцьку Волинської області від 26.04.2013 року сума щомісячної страхової виплати позивача з початку 2003 року і по лютий 2004 року становила 172,13 грн. З огляду на вищезгадане перерахунок сум страхових виплат відповідно до ст. 1197 ЦК України є неможливим. Відповідно до постанови відділення від 29.03.2013 року № 0310/77/77/76 потерпіла [PERSON] отримує щомісячну грошову суму в розмірі 983,34 грн. На час виникнення права [PERSON] на відшкодування шкоди у зв'язку зі втратою працездатності, порядок розрахунку страхових виплат регламентували «Правила відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, заподіяної робітникам і службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 03.07.1984 року № 690. Тому перерахування страхових виплат позивача згідно вимог ст. 1197 ЦК України неможливе. У даному разі цивільні відношення, які склалися між позивачем та відділенням Виконавчої дирекції фонду в м. Луцьку Волинської області при перерахуванні страхових виплат повинні регулюватися Законом України № 1105-ХІV. Тому приведений розрахунок позивачем, відповідно до ст. 1197 ЦК України в позовній заяві не відповідає нормам законодавства. Відповідно до Закону України № 1105 одним із завдань страхування від нещасного випадку є відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини під час виконання трудових обов'язків. Підстави для перерахунку розміру страхових виплат зазначені в ст. 29 Закону України № 1105 і є загальними, без їх розшифрування в розрізі кожного виду страхових виплат. Частиною 1 статті 29 Закону України № 1105 встановлено підстави для перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу. Відповідно до частини 2 статті 29 цього Закону перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року. При цьому призначена раніше сума страхової виплати зменшенню не підлягає. Пунктом 3 частини 1 статті 29 Закону України № 1105 встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати при перерахуванні сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу застосовується у порядку, визначеному законодавством. Пункт 1 статті 34 Закону України № 1105 передбачає, що сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я, і не повинна перевищувати середньомісячного заробітку до його ушкодження. Це свідчить про те, що розмір щомісячної страхової виплати залежить виключно від ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку до ушкодження здоров'я потерпілого і не залежить від розміру мінімальної заробітної плати. Законом передбачено, що єдиним видом страхової виплати, розмір якої залежить від розміру мінімальної заробітної плати, є сума витрат на необхідний догляд за потерпілим (спеціальний медичний догляд, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування). Так, відповідно до абзацу шостого частини четвертої статті 34 Закону №1105, сума витрат на необхідний догляд за потерпілим залежить від характеру цього догляду, встановленого МСЕК, і не може бути меншою від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд, половини розміру мінімальної заробітної плати, - на постійний сторонній догляд, чверті мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на побутове обслуговування. Тому, відповідно до Закону України № 1105 у разі підвищення розміру мінімальної заробітної плати у порядку, визначеному законодавством, перерахуванню підлягають витрати на медичну та соціальну допомогу, а саме витрати па необхідний догляд за потерпілим. Отже, проведення перерахування сум щомісячних страхових виплат у разі підвищення розміру мінімальної заробітної плати суперечитиме частині першій статті 29 Закону України № 1105. Підвищення розміру мінімальної заробітної плати не впливає також на розмір щомісячних страхових виплат, оскільки відповідно до п. 1 ст. 34 Закону України № 1105 сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, котрий потерпілий мав до ушкодження здоров'я. Це ще раз підтверджує, що на підвищення суми щомісячної страхової виплати, у разі коли ступінь втрати професійної працездатності залишається без змін, впливає лише зростання середньої заробітної плати по країні, що і передбачено в частині другій статті 29 Закону України № 1105. «Порядком призначення, перерахування та проведення страхових виплат», затвердженим постановою правління Фонду від 27.04.2007 року №24, погодженим з Міністерством праці та соціальної політики України, яке здійснює державний нагляд у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22.06.2007 року за № 715/13982, передбачено здійснення перерахунку страхових виплат лише у разі: зміни ступеня втрати професійної працездатності, переходу на інший вид пенсії та у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки. Щорічно з 01 березня постановою відділення Фонду про призначення та перерахування страхових виплат позивачу проводяться перерахування страхових виплат із застосуванням коефіцієнта зростання заробітної плати. Слід відмітити, що згідно ст. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається із Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, базового Закону (Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»), Закону України «Про охорону праці», Кодексу законів про працю України, а також законодавчих актів у тій частині, що не суперечать базовому Закону. Таким чином, чинне законодавство не передбачає мінімального розміру щомісячних страхових виплат на відшкодування шкоди, разом з тим передбачає, що сума таких виплат не повинна перевищувати середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я. Відповідно до статтей 17 і 29 Закону України № 1105 та з метою здійснення робочими органами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України перерахування з 01 березня 2013 року щомісячних страхових виплат потерпілим (членам їх сімей) правлінням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України були внесені зміни до постанови правління Фонду від 19 березня 2013 року №1 «Про внесення змін до Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 22 березня 2013 року за №474/23006, згідно з якими потерпілим, в тому числі і [PERSON], які отримували щомісячні страхові виплати, були перераховані, з врахуванням зміни коефіцієнту перерахунку в 2013 році - 1,149 В результаті проведених перерахунків щомісячна страхова виплата [PERSON] з 01.03.2013 року становить 983,34 грн. проти 855,83 грн. З викладеного вище вбачається, що норми Цивільного Кодексу України не застосовуються в сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування, вони регулюють цивільно-правові відносини. Відповідно до статті 60 Цивільно-процесуального кодексу України сторони, які беруть участь у справі, повинні довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавати докази, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, та такими, що не підтвердилися доказами в судовому засіданні у встановленому законом порядку та відповідно не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed