Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» в особі відділення №298 у м.Тернополі про повернення депозиту та відшкодування збитків. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04 вересня 2014 року між нею та ПАТ «ІМЕКСБАНК» було укладено Договір про приєднання до публічного Договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року [NUMBER], згідно якого вкладник внесла суму вкладу у розмірі 75 000,00 грн. строком на 95 днів, тобто з 04 вересня 2014 року до 08 грудня 2014 року з відсотковою ставкою 25% річних. 04 вересня 2014 року позивачем було залучено грошові кошти у розмірі 75 000,00 грн. на депозитний рахунок банку. 03 грудня 2014 року відповідно до умов Договору про приєднання позивачем подано відповідачу вимогу про повернення грошових коштів готівкою 08 грудня 2014 року та припинення договору у зв'язку із закінченням передбаченого ним строку дії. 08 грудня 2014 року [PERSON] з'явилась в установу банку для отримання вкладу, начальник відділення №298 ПАТ «ІМЕКСБАНК» Гудак В.В. на особистому прийомі повідомив, що банк не готовий видати кошти та запропонував пролонгувати договір, з чим позивач не погодилась і попросила надати відповідь на письмову вимогу про повернення грошових коштів. 09 грудня 2014 року позивач знову з'явилася у відділенні банку з надією отримання коштів, однак це виявилося неможливим, при отриманні виписки з рахунку вона випадково дізналася, що договір пролонгований. У зв'язку із ситуацією, що склалася 10 грудня 2014 року [PERSON] повторно подала вимогу про повернення коштів готівкою за договором, строк дії якого закінчився 19 грудня 2014 року. Відповідачем надано відповідь на заяву від 10 грудня 2014 року, у якій вказано, що у зв'язку із відсутністю готівки у касі банк не може видати суму вкладу та нарахованих відсотків. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з ПАТ «ІМЕКСБАНК» на користь [PERSON] суму заборгованості, яка виникла у зв'язку з невиконанням зобов'язання у розмірі 79 224,71 грн., а саме: 75 000,00 грн. - розмір суми вкладу; 2 596,97 грн. - розмір процентів згідно договору; 13,09 грн. - розмір пені: 1 474,34 грн. - розмір інфляційних втрат; 140,31 грн. - розмір 3-х відсотків річних; стягнути з відповідача 1 500,00 грн. витрат на юридичні послуги для відновлення свого порушеного права, а також стягнути моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. Після відкриття провадження по справі позивач [PERSON] звернулась до суду із клопотанням, в якому просила замінити первісного відповідача - відділення №298 ПАТ «ІМЕКСБАНК» у м. Тернополі належним відповідачем - ПАТ «ІМЕКСБАНК», а також залучити до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, яке протокольно задоволено та здійснено заміну первісного відповідача - відділення №298 у м. Тернополі ПАТ «ІМЕКСБАНК» належним відповідачем - Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» та залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. До початку розгляду справи по суті позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з ПАТ «ІМЕКСБАНК» на користь [PERSON] суму заборгованості, яка виникла у зв'язку з невиконанням зобов'язання у розмірі 96 033,26 грн., а саме: 75 000,00 грн. - розмір суми вкладу; 6 912,04 грн. - розмір процентів згідно договору; 30,37 грн. - розмір пені, 13 397,39 грн. - розмір інфляційних втрат; 693,45 грн. - розмір 3-х відсотків річних; стягнути з відповідача 1 500,00 грн. витрат на юридичні послуги для відновлення свого порушеного права; а також стягнути моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи без її участі. Уточнені позовні вимоги підтримує. Просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «ІМЕКСБАНК» в судове засідання не з'явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду письмові пояснення в обґрунтування заявленого позову. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступне. 04 вересня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «ІМЕКСБАНК» укладено Договір про приєднання до публічного Договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року [NUMBER] (надалі - Договір), відповідно до п.3.1. якого предметом Договору є прийняття Банком від Вкладника Вкладу, внесеного на умовах визначених даним Договором та Договором про приєднання і зобов'язання повернути Вклад та сплатити відсотки за його користування. Згідно п.2 Договору про приєднання передбачено, що Вкладник вносить суму Вкладу у розмірі 75 000,00 грн. строком на 95 днів, тобто з 04 вересня 2014 року до 08 грудня 2014 року з відсотковою ставкою 25% річних. 04 вересня 2014 року позивачем було залучено грошові кошти у розмірі 75 000,00 грн. на депозитний рахунок відповідача, про що свідчить квитанція № 43709 від 04 вересня 2014 року. 03 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до начальника відділення №298 ПАТ «ІМЕКСБАНК» у м. Тернополі із заявою, в якій повідомляє банк про те, що договір №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року [NUMBER] на наступний термін продовжувати вона не буде і тому просить видати їй всю суму вкладу разом з нарахованими відсотками 8 грудня 2014 року. 09 грудня 2014 року ПАТ «ІМЕКСБАНК» надало відповідь [PERSON] №494, в якій повідомляє, що, згідно з п.7.1. публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, якщо в день закінчення строку розміщення Вкладу, Вкладник не вимагає повернення Вкладу, Договір вважатиметься Сторонами автоматично продовженим (авто-пролонгація Договору) на відповідний вид вкладу згідно діючої депозитної програми. Оскільки 08 грудня 2014 року [PERSON] не з'явилася до відділення №298 АТ «ІМЕКСБАНК» у м. Тернополі, тому договір від 04 вересня 2014 року про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року був пролонгований до 11 березня 2015 року. 10 грудня 2014 року позивач повторно звернулась до начальника відділення №298 ПАТ «ІМЕКСБАНК» у м. Тернополі із заявою, в якій просить їй кошти повернути готівкою через касу банку 11 грудня 2014 року. Крім цього 10 грудня 2014 року [PERSON] подала начальнику відділення №298 ПАТ «ІМЕКСБАНК» у м. Тернополі заяву про дострокове припинення дії договору банківського вкладу/рахунку [NUMBER] від 04 вересня 2014 року на суму 75 000,00 грн. Причина закриття: незаконна пролонгація договору. Дану операцію просить здійснити 10 грудня 2014 року та видати через касу в АТ «ІМЕКСБАНК». Вказана заява погоджена начальником відділення Гудаком В.В. 19 грудня 2014 року ПАТ «ІМЕКСБАНК» надало відповідь [PERSON] №309, в якій повідомляє, що на виконання своїх зобов'язань відділення №298 ПАТ «ІМЕКСБАНК» у м.Тернополі після припинення договору банківського вкладу перерахувало депозит на поточний рахунок клієнта, з якого [PERSON] має можливість отримати кошти. При цьому, враховуючи суспільно-політичне напруження, окупацію території АР Крим, проведення антитерористичної операції на території України, негативні явища в країні та банківській системі, що спричинили великий попит на готівкові кошти, який на даний час не задоволений. Банківська система України не в змозі вирішити проблеми з готівкою. Банком приймаються усі можливі заходи для вирішення цього питання, зокрема здійснюється придбання готівкових коштів на ринку та залучаються готівкові надходження з інших джерел. У зв'язку з цим, враховуючи наявний на початок дня залишок готівки у касі відділення №298 у м. Тернополі та необхідність обслуговування інших клієнтів, у день прибуття до відділення [PERSON] буде запропоновано отримати наявну готівку у касі. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором ч.1 ст.1058 ЦК України). В силу ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Зі змісту ч.1 ст.1060 ЦК України вбачається, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Судом встановлено, що позивач після закінчення строку дії Договору про приєднання до публічного Договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року [NUMBER], у відповідності до умов укладеного ним договору 03 грудня 2014 року звернулася до відповідача із заявою про повернення банківського вкладу та нарахованих за ним відсотків. Пунктом 6.2. публічного Договору передбачено, що повернення вкладу та нарахованих процентів Вкладнику здійснюється Банком шляхом видачі коштів готівкою або в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок, який зазначено Вкладником у Договорі про приєднання, чи за заявою Вкладника на інший його рахунок. Відповідно до п.6.1. публічного Договору банк зобов'язується, повернути Вклад або його частину та сплатити нараховані та несплачені проценти у строк, що визначений у Договорі про приєднання. У разі, якщо днем повернення Вкладу є вихідний або святковий день. Вклад повертається Вкладнику наступного за ним робочого дня. У п.п.8.3.2., 8.3.4. публічного Договору закріплено, що Банк зобов'язується зберігати кошти Вкладника та щоденно нараховувати на залишок грошових коштів на Вкладному рахунку проценти за схемою простих відсотків та повернути Вкладнику суму депозиту з нарахованими та несплаченими відсотками після закінчення терміну дії договору, на першу Вимогу Вкладника, готівкою або в безготівковій формі за заявою Вкладника. Згідно п. 5.6. публічного Договору закріплено, що проценти на суму Вкладу нараховуються у валюті Вкладу, починаючи від дня наступного за днем надходження коштів у обумовленому сторонами розмірі до дня, який передує даті повернення Вкладу, або списанню Вкладу з Вкладного рахунку з інших підстав передбачених цим Договором, внутрішніми нормативними документами банку та/або чинним законодавством України. Зобов'язання сторін за договором припиняються з моменту їх належного виконання, тому проценти за банківським вкладом стягуються за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникові. Пунктом 32.2. ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків, виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Спеціальні правила щодо відповідальності банків при здійсненні переказу у вигляді сплати пені не виключають застосування ст.625 ЦК України, якщо відбулося прострочення банком операцій за рахунком. В силу ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми депозиту та нарахованих відсотків підлягають до задоволення, як обґрунтовано заявлені і такі, що відповідають вимогам чинного законодавства України, оскільки на момент розгляду справи відповідач своїх зобов'язань за договором про приєднання до публічного Договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року [NUMBER] не виконав, а тому порушені права вкладника підлягають захисту в судовому порядку шляхом стягнення з ПАТ «ІМЕКСБАНК» в користь позивача суми депозиту з нарахованими відсотками в розмірі 96 033,26 грн., а саме: 75 000 грн. - розмір суми вкладу; 6 912,04 грн. - розмір процентів згідно договору; 30,37 грн. - розмір пені, 13 397,39 грн. - розмір інфляційних втрат; 693,45 грн. - розмір 3-х відсотків річних. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки, відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі на відшкодування збитків та моральної шкоди. Зазначена стаття передбачає відшкодування моральної шкоди, лише у випадку, коли це встановлено законом або договором. Тому, якщо сторони при укладенні договору передбачили таку відповідальність за порушення зобов'язань, то вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню з урахуванням положень, встановлених ст.23 ЦК України та роз'яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (з відповідними змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Якщо ж умовами договору не визначено моральну (немайнову) шкоду, як один із видів відповідальності, вона підлягає відшкодуванню лише у випадках, передбачених законом. При цьому ст.611 ЦК України не слід розуміти так, що вона відсилає до ст.16 цього Кодексу, яка серед способів захисту права називає відшкодування моральної (немайнової) шкоди, оскільки спеціальна норма (п.4 ч.1 ст.611 ЦК України) не може відсилати до загальної норми (п.9 ч.1 ст. 16 ЦК України). Не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли з порушення договірного зобов'язання, й положення глави 82 ЦК України, які врегульовують правила деліктної відповідальності. Тому у випадку невиконання зобов'язань, в тому числі неповернення банківського вкладу, положення ст.1167 ЦК України (підстави відповідальності за завдану моральну шкоду), не застосовуються. Водночас, суд не виключає стягнення моральної шкоди, заподіяної в результаті доведених неправомірних дій працівників банку, у випадках виникнення деліктних правовідносин. Згідно із ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Однак позивач не навів належного обґрунтування позовних вимог немайнового характеру, не зазначив докази, що підтверджують позовні вимоги в цій частині, не вказав з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди з вини працівників банку в судовому засіданні не підтвердився, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. В силу ст.88 ЦПК України, cудовий збір в розмірі 960,33 грн. підлягає стягненню з відповідача в користь держави. Щодо стягнення з відповідача в користь позивача 1500 грн. витрат на правову допомогу суд виходить з того, що витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, котрі беруть участь у справі. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною й особою, яка надає правову допомогу. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн., які понесла [PERSON], підтверджено актом про надання юридичних послуг від 20 квітня 2015 року та товарним чеком №001 від 20 квітня 2015 року, підлягають стягненню в повному обсязі з Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК». При цьому судом враховано положення пунктів 46, 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». На підставі викладеного,

Outcome: partial