Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, який в подальшому уточнила. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 01.07.2016 року вона звернулася до голови Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області з письмовою заявою про надання їй земельної ділянки для будівництва на території Гуменської сільської ради. На засіданні постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища, що відбулося 02.07.2016 року, було прийнято рішення про надання позивачу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд і будівель, а також про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва. Однак, рішенням 11 сесії 7 скликання Гуменської сільської ради від 30.09.2016 року «Про відмову в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» було відмовлено деяким громадянам, в тому числі і позивачу, в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель запасу, не наданих у власність та користування на території Гуменської сільської ради, в зв'язку з їх відсутністю. Позивач вважає рішення 11 сесії 7 скликання Гуменської сільської ради від 30.09.2016 року протиправним, оскільки воно суперечить відповіді сільської ради про наявність 43 вільних земельних ділянок на території Гуменської сільської ради, а також відповідачем було порушено місячний строк розгляду заяви позивача. Тому позивач просить суд скасувати рішення Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області 11 сесії 7 скликання від 30.09.2016 року «Про відмову в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» і частині відмови [PERSON] в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель запасу, не наданих у власність та користування, на території Гуменської сільської ради в зв'язку з їх відсутністю; зобов'язати Гуменську сільську раду Вінницького району Вінницької області повторно розглянути заяву [PERSON] від 01.07.2016 року про надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та надати земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель запасу Гуменської сільської ради. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, мотивуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, просили їх задовольнити. Представник відповідача Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області - Сидорчук Н.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала щодо їх задоволення, посилаючись на те, що 08.08.2016 року [PERSON] звернулася до Гуменської сільської ради з письмовою заявою щодо надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території сільської ради. Дана заява була подана без додавання графічних матеріалів щодо розташування земельної ділянки, а тому дана заява об'єктивно не могла бути розглянута на сесії та сільська рада не могла прийняти законне, об'єктивне та зважене рішення. Приписами чинного законодавства України передбачено розгляд клопотання про надання земельної ділянки на пленарному засіданні сесії відповідної ради при умові додання до клопотання переліку необхідних документів, зокрема й у даному випадку графічних матеріалів, на яких зазначено та належним чином визначене бажане місце розташування земельної ділянки. Заява [PERSON] не відповідає вимогам законодавства України (ч.6 ст.118 ЗК України), оскільки в ній не відображено достеменне місце розташування земельної ділянки та не дає змогу суб'єкту владних повноважень перевірити чи відповідає це місце вимогам законів, генеральному плану населеного пункту та іншій містобудівній документації та інше. Тому, дії Гуменської сільської ради щодо розгляду заяви [PERSON] є правомірними через невідповідність поданої нею заяви вимогам ст.118 ЗК України, з огляду на що представник просить в задоволенні позову відмовити. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є сестрою позивача; вона отримувала земельну ділянку в порядку приватизації, будучи в шлюбі, в статусі молодої сім'ї. Вони разом подавали заяви, були в списку, їй дали земельну ділянку, а сестрі - відмовили, оскільки вона не є мешканкою села - не було доказів про реєстрацію шлюбу. Вважає, що із сестрою поступили несправедливо. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до такого висновку. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 01.07.2016 року позивач звернулася до голови Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області з письмовою заявою про надання їй земельної ділянки для будівництва на території Гуменської сільської ради (а.с.10). На засіданні постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища, що відбулося 02.07.2016 року, було прийнято рішення про надання позивачу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд і будівель, а також про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва, що підтверджується копією протоколу засідання постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища від 02.07.2016 року (а.с.11-17). Рішенням 11 сесії 7 скликання Гуменської сільської ради від 30.09.2016 року «Про відмову в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» було відмовлено деяким громадянам, в тому числі і позивачу, в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель запасу, не наданих у власність та користування на території Гуменської сільської ради, в зв'язку з їх відсутністю (а.с.22). Вирішуючи спір, що склався між сторонами, суд виходить з таких норм законодавства. Право власності громадян та юридичних осіб на землю гарантується ст.14 Конституції України, відповідно до положень частини 2 якої це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ч.2 ст.373 ЦК Україниправо власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. У відповідності до ч.1 ст.81 ЗК Українигромадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Частиною першою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно ч.2 ст.116 ЗК України набуття права на землю громадянами і юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. При цьому безоплатна передача земельних ділянок у власність провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації (ч.3 ст.116 ЗК України). Статтею 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно з п. «б» ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.6, 7 ст.118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. З аналізу наведених норм, суд дійшов до висновку, що за результатами розгляду заяви про одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності орган місцевого самоврядування уповноважений прийняте одне з рішень, - надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні. Представник відповідача стверджує, що Гуменською сільською радою Вінницького району Вінницької області було відмовлено в заяві [PERSON] про надання земельної ділянки від 01.07.2016 року з тих підстав, що заява [PERSON] не відповідає вимогам законодавства України, а саме: ч.6 ст.118 ЗК України, оскільки в ній не відображено достеменне місце розташування земельної ділянки та не дає змогу суб'єкту владних повноважень перевірити чи відповідає це місце вимогам законів, генеральному плану населеного пункту та іншій містобудівній документації та інше. Однак, проаналізувавши рішення 11 сесії 7 скликання Гуменської сільської ради від 30.09.2016 року «Про відмову в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», встановлено, що було відмовлено деяким громадянам, в тому числі і позивачу, в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель запасу, не наданих у власність та користування на території Гуменської сільської ради, в зв'язку з їх відсутністю. Будь-яких посилань на те, що заява [PERSON] чи іншої особи не відповідає вимогам чинного законодавства, в оскаржуваному рішенні не зазначено. Також судом встановлено, що на території Гуменської сільської ради станом на 02 липня 2016 року було 65 земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель запасу, не наданих у власність та користування згідно генерального плану та плану зонування території села Гуменне, Гуменської сільської ради (який було затверджено рішенням 7 сесії 7 скликання від 08 квітня 2016 року), які планувалися надати громадянам територіальної громади. Станом на 30 вересня 2016 року на території Гуменської сільської ради земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель запасу, не наданих у власність, були наявні у кількості 43 земельних ділянки. Вказане підтверджується копією відповіді голови Гуменської сільської рад Вінницького району Вінницької області від 27.12.2016 року № 663 (а.с.21). Таким чином, з вищезазначеного можна зробити висновок, що оскаржуване рішення 11 сесії 7 скликання Гуменської сільської ради від 30.09.2016 року, яким відмовлено деяким громадянам, в тому числі і позивачу, в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель запасу, не наданих у власність та користування на території Гуменської сільської ради, в зв'язку з їх відсутністю протирічить інформації, зазначеній в листі сільського голови від 27.12.2016 року № 663. Крім того, на обгрунтування правомірності свого рішення Гуменська сільська рада Вінницького району Вінницької області, в особі сільського голови, листом від 19.05.2017 року № 270 надала інформацію суду про 63 громадян, яким надано у власність вільні земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території с. Гуменне, згідно Тимчасового Положення «Про порядок надання у власність громадянам вільних земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у Гуменській сільській раді» (а.с.45-46). Однак, в наданій листом інформації не зазначено дати, коли саме вказаним 63 громадянам було надано у власність такі земельні ділянки, а з тексту самого листа можна зробити висновок, що це відбувалося після затвердження Тимчасового Положення «Про порядок надання у власність громадянам вільних земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у Гуменській сільській раді», яке було затверджене рішенням 10 сесії 7 скликання Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 26.08.2016 року (а.с.41-43). В той час, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, повинен розглянути клопотання у місячний строк і дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні. Позивачем письмову заяву про надання земельної ділянки було подано 01.07.2016 року, тоді як вона була розглянута лише 30.09.2016 року, що є порушенням чинного законодавства. Під час розгляду такої заяви позивача на засіданні постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища, що відбулося 02.07.2016 року, було прийнято рішення про надання позивачу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд і будівель, а також про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва. Таким чином, оскаржуване рішення також протирічить рішенню постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища. Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними актів органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Згідно з ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Статею 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Тому суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності, аналізуючи вищезазначені норми чинного законодавства та законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, приходить до висновку, що рішенням 11 сесії 7 скликання Гуменської сільської ради від 30.09.2016 року «Про відмову в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», встановлено, що було відмовлено деяким громадянам, в тому числі і позивачу, в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель запасу, не наданих у власність та користування на території Гуменської сільської ради, в зв'язку з їх відсутністю порушено права позивача [PERSON] Поряд з цим, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України та законами України віднесені до виключної компетенції цього органу державної влади, зокрема вирішувати питання про надання особі земельної ділянки. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial