Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 вересня 2016 року Петриківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 82. Від цього шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями та застосовує по відношенню до неї та її родичів психологічне насильство. Фактичні шлюбні відносини припинені сім місяців тому. Разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 лютого 2020 року, справу передано на розгляд судді Ковальчук Т.А. Ухвалою судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбуприйнято до розгляду та відкрито провадження з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження. Сторони в судове засідання з`явились. Позивач наполягала на своїх позовних вимогах та заперечувала проти надання строку для примирення. Відповідач покладався на розсуд суду. Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2020 року сторонам надано термін для примирення строком на два місяці. Наступний розгляд справи призначено на 12 травня 2020 року. Оскільки, 12 травня 2020 року суддя Ковальчук Т.А., якій передано на розгляд зазначену справу, перебувала в черговій відпустці, розгляд справи перенесено на 02 червня 2020 року. У судове засідання позивач не з`явилась, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, а також зазначила, що примирення з відповідачем не відбулося та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. (а.с. 33). Відповідач у судове засідання також не з`явився, хоча надав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав та зазначив, що примирення між ними не відбулося. (а.с. 34). Таким, чином у судовому засіданні 02 червня 2020 року було встановлено, що сторони не примирилися, та бажають розлучитися. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що 10 вересня 2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Петриківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис № 82 та підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . (а.с.7). Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Магдалинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 18. (а.с.6). Також, встановлено, що між сторонами фактично припинені шлюбні стосунки починаючи з липня 2019 року та наразі вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення між ними неможливе. Після розірвання шлюбу позивач бажає залишити прізвище [PERSON] . Частиною 1 ст. 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 2 ст.104 СК України визначено, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажають поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, доказів протилежного не надано, збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя №11 від 21 грудня 2007 року шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Не дивлячись на тривале окреме проживання, часу знаходження позову в суді, а також вжитих судом заходів щодо примирення подружжя, примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї. Таким чином, суд вважає, що сімейно-шлюбні відносини сторін припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище, тому вимога позивача надалі іменуватися цим прізвищем відповідає вимогам закону та підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved