Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області. В підтвердження заяви [PERSON] зазначила, що вона та її син [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.12.1993, виданого комісією по приватизації державного житлового фонду радгоспу «Декоративні культури», є власниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказане свідоцтво видане з помилкою, а саме в свідоцтві про право власності на житло від 23.12.1993, її по батькові написано з помилкою « [PERSON] ». У всіх її особистих документах по батькові вказано як « [PERSON] », а саме: в паспорті громадянина України; довідці про присвоєння ідентифікаційного номеру; пенсійному посвідченні, ветеранському посвідченні. Під час оформлення свідоцтва про право власності на житло від 23.12.1993, вона не звернула уваги на неправильність написання по батькові. Лише під час оформлення спадщини після смерті сина виявила наявність помилки, яка перешкоджає користуватися своєю власністю на свій розсуд. Вирішити це питання позасудовим шляхом вона не має можливості, оскільки відповідно до листа Малоданилівської селищної ради від 08.07.2020, комісія яка видавала свідоцтво та яка має право виправити помилку, вже ліквідована, а правонаступники відсутні. Представник заявника [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі та без застосування засобів фіксації. Заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та її син [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.12.1993, виданого комісією по приватизації державного житлового фонду радгоспу «Декоративні культури», є власниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказане свідоцтво видане з помилкою, а саме в свідоцтві про право власності на житло від 23.12.1993 її по батькові написано з помилкою « [PERSON] ». У всіх її особистих документах по батькові вказано як « [PERSON] », а саме: в паспорті громадянина України; довідці про присвоєння ідентифікаційного номеру; пенсійному посвідченні, ветеранському посвідченні. Під час оформлення свідоцтва про право власності на житло від 23.12.1993, вона не звернула уваги на неправильність написання по батькові. Лише під час оформлення спадщини після смерті сина виявила наявність помилки, яка перешкоджає користуватися своєю власністю на свій розсуд. Вирішити це питання позасудовим шляхом [PERSON] не має можливості, оскільки відповідно до листа Малоданилівської селищної ради від 08.07.2020, комісія яка видавала Свідоцтво та яка має право виправити помилку, вже ліквідована, а правонаступники відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи в тому числі про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пленуму Верховного Суду України у п.1 своєї постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 роз`яснив судам, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Також у п.12 зазначеної постанови роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Дослідивши письмові докази, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки є законні підстави. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують про наявність підстав для встановлення факту належності заявнику правовстановлюючих документів.

Outcome: approved