Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із заявою про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , який помер [INFO] . Дану заяву, з урахуванням уточнень, [PERSON] обґрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . З покійним вони проживали однією сім`єю як чоловік і жінка більше 20 років. З вересня 1990 року вони спільно з [PERSON] як подружжя переїхали з м. Одеси до с. Спаського Мелітопольського району Запорізької області, де вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки. Відсутність реєстрації шлюбу не впливала на характер їхніх відносин, так як [PERSON] вважав її своєю дружиною. В період спільного проживання у зареєстрованих шлюбах [PERSON] не перебував. З 30 січня 1998 року вона, згідно відмітки у паспорті, є зареєстрованою за однією адресою з померлим чоловіком та на теперішній час продовжує там проживати. На момент відкриття спадщини вони проживали у с. Спаське Мелітопольського району Запорізької області близько 12 років. Вважає, що вона має право на спадкування майна померлого [PERSON] , померлого [INFO] як спадкоємиця четвертої черги, а для цього їй потрібно довести у судовому порядку факт проживання з ним однією сім`єю. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13.08.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Призначено розгляд справи по суті з викликом сторін. У судовому засіданні заявниця [PERSON] подану нею заяву підтримала, на її задоволенні наполягала. У судове засідання представник заінтересованої особи - Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області не з`явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення вимог заявниці не заперечує. Суд, вислухавши пояснення заявниці, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Відмова від такого права є недійсною. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч. 3-4 ст.82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із статтею 81 ЦПК України обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26 січня 2001 року /а.с.9/. Згідно зі свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), виданого Терпіннівською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області 21.08.2001, [PERSON] який помер [INFO] , має право на пайовий фонд майна КСП «Мир» с. Спаське Мелітопольського району Запорізької області відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників /а.с.17/. Згідно з довідкою виконавчого комітету Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області №2312 від 17.10.2001, [PERSON] , який помер [INFO] , постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Заборон, арештів на спадкове майно не має. Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЗП №024008 виданий КСП «Мир» /а.с.11/. Вказана обставина також підтверджується доданою до матеріалів справи копією домової книги. Згідно з довідкою Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області №1338 від 24.04.2018, [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] по день своєї смерті [INFO] . За вищевказаною адресою на день смерті померлого спільно з ним проживали дружина [PERSON] та пасинок [PERSON] /а.с.12/. Вказані обставини також підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які пояснили, що заявниця [PERSON] дійсно з 1990 року проживала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] до моменту його смерті у 2001 році, вела з ним спільне господарство. Згідно з відповіддю приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Шевченко О.В. вих. №155/01-16 від 16.03.2020, з поданих [PERSON] документів для прийняття та оформлення спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , неможливо встановити належність [PERSON] до кола спадкоємців, а також оскільки останньою було пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини, зазначене питання вирішується в судовому порядку /а.с.8/. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Посилання заявниці у заяві про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на положення ст. 3 СК України суд вважає безпідставним, оскільки згідно з п.1 розділу VІІ Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, які виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. До 2004 року діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України (1970 року), який визнавав тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану (ч.2 ст.6 цього Кодексу). Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, з настанням певних юридичних наслідків цивільно-процесуальним законодавством, на той час не передбачалося. Положення ст. 273 ЦПК України 1963 року передбачали можливість встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті одного з подружжя. В інших випадках, встановлення фактів проживання однією сім`єю, у період до 01 січня 2004 року законодавством не передбачено. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі п. 5 ст. 273 ЦПК України (в редакції 1963 року) може мати місце, якщо такі відносини виникли до 08 липня 1944 року і тривали до смерті одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації акті громадського стану. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають. Встановлення таких фактів стало можливим лише із набранням чинності СК України та ЦПК України, тобто з 01 січня 2004 року. Таким чином, можливість встановлення бажаного заявницею юридичного факту, вперше передбачена Цивільним процесуальним кодексом України, в редакції, що набрала чинності з 1 січня 2004 року. Так, з набранням чинності 01 січня 2004 України Сімейним кодексом України, пунктом 2 статті 3 вказаного Кодексу було визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пункт 4 даної статті зазначає, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до положень ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Таким чином, з огляду на викладене, у судовому порядку можна встановити бажаний заявницею факт лише, починаючи з 01 січня 2004 року, однак у даному випадку заявниця просить встановити такий факт, починаючи з 90-х років до часу смерті [PERSON] , тобто до [INFO] . Враховуючи, що нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) не передбачалось таке поняття, як «проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу», тому відсутні підстави для встановлення такого юридичного факту та задоволення вимог [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed