Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з дійсним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, що розташований за адресою : [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON] , померлого [INFO] . В поданому позові вона зазначає, що право власності за її чоловіком на будинок, як виявилось. Не було зареєстровано. Приблизно 1945-1949 роках будинок був добудований батьком її чоловіка, [PERSON] , а згодом домоволодіння доповнилося господарськими спорудами. Будівництво домоволодіння було остаточно закінчено до 05 серпня 1992 року. Весь час користування будинком сплачувались податки, земельна рента, а також страхові виплати на домоволодіння. Чоловік позивачки [PERSON] до моменту своєї смерті вважався господарем і власником будинку та добросовісно і відкрито володів будинком весь цей час. При зверненні до нотаріуса з метою оформлення права на спадкове майно, що залишилось після смерті чоловіка із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний будинок і для вирішення питання щодо успадкування будинку рекомендовано звернутися до суду. Позивачка вважає, що згідно із ст. ст.1268, 1269 ЦК України, вона прийняла спадщину, бо була зареєстрована та постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та у встановлений законом шестимісячний строк після смерті спадкодавця подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. За таких обставин, позивачка позбавлена можливості оформити своє право на домоволодіння, тому вимушена звернутися до суду з позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно. Позивачка в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, просила позов розглянути за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає і не заперечує проти їх задоволення, просить суд розглядати справу за його відсутності (а.с.8). Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Предметом даного позову являється питання захисту права власності особи, тому суд має керуватися нормами Цивільного Кодексу України та спеціальним законодавчими актами, стосовно регулювання питання права власності, а також суд враховує узагальнення судової практики із зазначеного питання , складені Вищим спеціалізованим судом України (ВССУ) з розгляду цивільних і кримінальних справ . Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.325, ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. При цьому, згідно положень Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07..02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» в п.5 судам рекомендовано : « Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК)». Судом встановлено , що позивачка перебувала у шлюбі з [PERSON] з 21 серпня 1982 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 21.08.1982 року Гірською міськрадою (а.с.9), який [INFO] помер, відповідно до свідоцтва про смерті серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Гірської міської ради 05.04.2019 року (а.с.10). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 14.06.1958 року Гірським РАЦС Попаснянського району Луганської області бітьком [PERSON] був [PERSON] (а.с. 5). Як видно з протоколу № 10 засідання виконавчого комітету міської Ради депутатів м.Гірське від 10.04.1948 року [PERSON] після демобілізації був виділений будинок за адресою [ADDRESS] з присадибною земельною ділянкою (а.с. 13). Попаснянським комунальним підприємством «СКП» , проведено інвентаризацію будинку [ADDRESS] з видачею технічного паспорту, реєстрація права власності не проводилась ( а.с. 14-16). Відповідно до постанови державного нотаріуса Попаснянської державної нотаріальної контори Водолазської Т.Ф. від 09 червня 2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок ( а.с.). Довідкою № 2-19/721 виданої виконкомом Гірської міської ради 12.06.2020 року підтверджено , що [PERSON] є уродженцем м.Гірське і мешкав з дня народження [INFO] і по момент смерті [INFO] за адресою : [ADDRESS] . В 1945-1949 роках будинок був добудований [PERSON] а згодом домоволодіння доповнилося господарськими спорудами. Будівництво домоволодіння було остаточно закінчено до 05 серпня 1992 року. Весь час користування будинком сплачувались податки, земельна рента, а також страхові виплати на домоволодіння. [PERSON] до моменту своєї смерті вважався господарем і власником будинку та добросовісно і відкрито володів будинком весь цей час. Будинок в належному стані, доглянутий. Сплачуються податки та всі обов`язкові платежі. Володіння подружжям [PERSON] не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.. (а.с. 18) Актом депутата Гірської міської ради встановлено , що проведено обстеження за адресою : [ADDRESS] , внаслідок якого встановлено що домоволодіння перебувало у власності [PERSON] [INFO] , який за даною адресою мешкав постійно з моменту народження і до смерті. З 21 серпня 1982 року і до теперішнього часу за цією адресою мешкає дружина [PERSON] - [PERSON] , 1963 року народження (а.с. 4). Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 24 червня 1983 р. за №4 (зі змінами внесеними ППВС № 13 від 25.12.1992 та № 15 від 25.05.1998 року), якщо в зазначений строк позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті . Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, не прийняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Положеннями ч. 3 ст. 1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину. Частиною 1 ст. 178 ЦК України передбачено, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної або юридичної особи. Згідно ст. 325, ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 2 с т. 331 ЦК України передбачено, що право власності на ново строєне нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною першою статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав)це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація права власності регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56 та передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України в 2004 році та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Документом, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом чи реконструйованого будинку, господарських будівель і споруд, прибудов до них, побудованих до 05.08.1992 року є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна із відміткою про технічне обстеження. З урахуванням встановленого суд вважає, що відсутність акту про введення до експлуатації житлового будинку не є підставою для відмови у визнанні права власності за позивачами на спадщину на вказаний об`єкт нерухомості, оскільки позивачем надано документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію житлового будинку внаслідок його перебудов,здійснених до 05.08.1992року, а саме - технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна із відміткою про технічне обстеження. Позовом про визнання права власності є позадоговірний позов власника майна про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Необхідність у даному способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними. Право особи на звернення до суду за захистом своїх прав також закріплено уст. 3 ЦПК України. Згідно роз`яснення Міністерства юстиції України від 21.02.2005 р. № 19/32-319 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника повинно вирішуватися в судовому порядку, а підтвердити своє право власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку та господарських споруд, позивачка не має змоги внаслідок відсутності належних правовстановлюючих документів. Отже, приймаючи до уваги та оцінюючи докази надані сторонами, суд приходить до висновку що позов [PERSON] підлягає задоволенню відповідно до вимог законодавства, на яке посилається позивачка у своїй заяві, і які суд застосовує при ухваленні свого рішення, при цьому суд вважає визначити як ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, зазначивши про задоволення позовних вимог та визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON] померлого [INFO] , право власності на домоволодіння - житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, що розташоване за адресою : [ADDRESS] так як позивачка є такою, що у передбаченому законом порядку прийняла спадщину, а перешкодою для захисту її порушеного права на спадщину в позасудовому порядку є відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до доведеності позовних вимог в ході судового розгляду, позивачкою з посиланням на норми права, які суд також застосовував при ухваленні рішення, позов [PERSON] слід задовольнити у повному обсязі. Разом з тим, позивачка, а ні у своєму позові, а ні під час судового розгляду не ставив питання щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору, сплаченого при зверненні до суду з позовом, а тому, суд не розглядає питання щодо розподілу судових витрат у даній справі, передбаченого ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved