Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 28 лютого 2015 року вона позичила [PERSON] 800 доларів США, які остання зобовязалася повернути до 06 березня 2015 року. Ні в зазначений термін, ні на сьогоднішній день, після неодноразових її вимог повернути борг, відповідачка не відреагувала. Тому позивачка просить стягнути із відповідачки на свою користь 20 099 грн. 99 коп. грошову суму боргу за договором позики, що еквівалентно 800 доларам США, 2022 грн. 94 коп. відсотки за користування позикою, 2874 грн. 28 коп. - інфляційні втрати від простроченої суми боргу, 2021 грн. 19 коп. три відсотки річних за користування позикою, 551 грн. 20 коп. судового збору, а всього 27 569 грн. 60 коп. Відповідачка позов визнала частково, вказавши, що фактично вона позичила у позивачки 500 доларів США, а розписку про отримання нею коштів в розмірі 800 доларів США написала під тиском позивачки. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Цей же обов'язок доказування покладається на позивача частиною 1 ст.60 ЦПК України. На підставі ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства, встановленим ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими признаками. Згідно ж ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. В підтвердження не виконаних відповідачкою зобовязань позивачка надала оригінал розписки, із якої вбачається, що [PERSON] взяла у [PERSON] в борг 28 лютого 2015 року 800 доларів США, які зобовязалася повернути 06 березня 2015 року. За курсом НБУ на день звернення до суду борг відповідачки перед позивачкою становить 20 099 грн. 99 коп., що еквівалентно 800 доларам США, які необхідно стягнути із відповідачки на користь позивачки. Згідно із частиною першою ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Дана позиція колегії судді узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-36цс14. Таким чином, суд приходить до висновку, що до задоволення підлягають вимоги позивачки про стягнення процентів за користування позикою, що стосуються отриманих в борг коштів 28 лютого 2015 року в сумі 800 доларів США в розмірі 2022 грн. 94 коп. Відповідно до вимог ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки в частині стягнення з відповідачки на користь позивачки трьох процентів річних з урахуванням індексу інфляції, що становить відповідно 2021 грн. 19 коп. та 2874 грн. 28 коп. При цьому слід зазначити, що відповідачка заперечень з приводу розрахунку заборгованості не висловила. Також суд зазначає, що відповідачка не надала суду жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що вона позичала у позивачки не 800, а 500 доларів США. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки слід стягнути судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. Всього ж із відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути 27 569 грн. 60 коп., що складаються: 20 099 грн. 99 коп. грошова сума боргу за договором позики, 2022 грн. 94 коп. відсотки за користування позикою, 2874 грн. 28 коп. - інфляційні втрати від простроченої суми боргу, 2021 грн. 19 коп. три відсотки річних за користування позикою, 551 грн. 20 коп. судового збору. На підставі наведеного, ст.ст. 625, 1046, 1049,1050 ЦК України,

Outcome: approved