Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями, розташованими по [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 21.10.2003, посвідченого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Маренич Г.П., за реєстровим № 2-3447. 07.11.2003 будинок був зареєстрований за позивачем в цілому в Комунальному підприємстві технічної інвентаризації « Інвенрос» за реєстровим № 179 в реєстрову книгу № 3. Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Дергачівським комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос» 07.11.2003 (номер витягу 1931722) підтверджує факт належності позивачу у справі на праві приватної власності в цілому житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] . Шлюб між [PERSON] та відповідачем у справі розірвано 14 червня 2019 рішенням Дергачівського районного суду Харківської області (справа № 619/3283/18, провадження № 2/619/118/19). У вищезазначеному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] з червня 2019 року не проживає, фактично проживає в іншому місці, адреса якого не відома. Акт депутата Токарівської сільської ради Дергачівського району Харківської області підтверджує факт того, що за адресою: [ADDRESS] , відповідач з червня 2019 року не проживає, особистих речей в будинку не має, кореспонденція на його ім`я за вказаною адресою не надходить. Також, відповідач не сплачує рахунки за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті. Відповідач зареєстрований в будинку і добровільно зніматися із реєстраційного обліку не бажає, що порушує права позивача, як власника житлового будинку, вільно розпоряджатися своєю власністю, а тому позивач вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, в поданій до суду заяві позов підтримала повністю, просила позов задовольнити. Розгляд справи проводити без фіксації технічними засобами та в її відсутність, у разі неявки відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі, що суд вважає за можливе. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, шляхом виклику до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, при цьому не надав відзив на позов, а тому справа розглядається в заочному судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом було встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями, розташованими по [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 21.10.2003, посвідченого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Маренич Г.П., за реєстровим № 2-3447. 07.11.2003 будинок був зареєстрований за позивачем в цілому в Комунальному підприємстві технічної інвентаризації « Інвенрос» за реєстровим № 179 в реєстрову книгу № 3. Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Дергачівським комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос» 07.11.2003 (номер витягу 1931722) підтверджує факт належності позивачу у справі на праві приватної власності в цілому житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] . Шлюб між [PERSON] та відповідачем у справі розірвано 14 червня 2019 рішенням Дергачівського районного суду Харківської області (справа № 619/3283/18, провадження № 2/619/118/19). У вищезазначеному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] з червня 2019 року не проживає, фактично проживає в іншому місці, адреса якого не відома. Акт депутата Токарівської сільської ради Дергачівського району Харківської області підтверджує факт того, що за адресою: [ADDRESS] , відповідач з червня 2019 року не проживає, особистих речей в будинку не має, кореспонденція на його ім`я за вказаною адресою не надходить. Також, відповідач не сплачує рахунки за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті. Відповідач зареєстрований в будинку і добровільно зніматися із реєстраційного обліку не бажає, що порушує права позивача, як власника житлового будинку, вільно розпоряджатися своєю власністю, а тому позивач вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, припинення дії, яка порушує право, при цьому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 72 ЖК України, встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом. Оскільки, відповідач протягом тривалого часу без поважних причин не проживає у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , то відповідно до ст.72 ЖК України він втратив право на користування цим житлом.

Outcome: approved