Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до Нижчедубечанської сільської ради, [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що [INFO] помер [PERSON] , якого позивач доглядала досить тривалий час. За життя, [PERSON] було складено заповіт на ім`я позивача, посвідчений 29.12.2009 року державним нотаріусом Шостої Київської Державної нотаріальної контори Гуль Л.О., згідно якого [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] . Проте, під час розгляду іншої цивільної справи позивачу стало відомо, про наявність ще одного заповіту від 18.06.2008 року, складений [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчений секретарем Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області Березинець Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 515, згідно якого [PERSON] , начебто заповів належний йому житловий будинок з надвірними добудовами, що розташований в [ADDRESS] і все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що йому належатиме на день його смерті, та те на, що він матиме право за законом на користь [PERSON] . Вважає, що даний заповіт не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний судом недійсним, тому, що цей заповіт не був підписаний померлим та не відповідає волі спадкодавця, що є достатньою підставою для визнання цього заповіту недійсним. Спадкодавець за життя, зазначав, що у нього були тривалі неприязні стосунки з [PERSON] і він не бажав нічого їй заповідати, а залишити все лише позивачу, про, що неодноразово розповідав своїм родичам, друзям та членам громади. Текст заповіту був посвідчений не в приміщенні сільської ради та не за останнім місцем проживання спадкодавця, а невідоме де. При цьому підпис та напис на заповіті очевидно виконаний не спадкодавцем та як вбачається із заповіту ніяких відомостей про те, що він був підписаний іншою особою за дорученням [PERSON] не має. Невиконання підпису та напису на заповіті саме [PERSON] є порушенням норм ст. ст. 1234, 1247, 1248 ЦК України. Складання оспорюваного заповіту не відповідало дійсній волі спадкоємця, що є не додержанням в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. 3 ст. 203 ЦК України, а саме волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину. На підставі викладеного позивач звернулася до суду та просила визнати заповіт від 18.06.2008 року, складений [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчений секретарем Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області Березинець Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 515, згідно якого [PERSON] , заповів належний йому житловий будинок з надвірними добудовами, що розташований в [ADDRESS] і все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що йому належатиме на день його смерті, та те на, що він матиме право за законом на користь [PERSON] недійсним. Стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. 03.07.2018 року позивачем було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач користуючись свої правом, виклала зміст позовних вимог та їх нормативно-правове обґрунтування наступним чином. [INFO] помер [PERSON] , якого позивач доглядала досить тривалий час. За життя, [PERSON] було складено заповіт на ім`я позивача, посвідчений 29.12.2009 року державним нотаріусом Шостої Київської Державної нотаріальної контори Гуль Л.О., згідно якого [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] . Проте, під час розгляду іншої цивільної справи позивачу стало відомо, про наявність ще одного заповіту від 18.06.2008 року, складений [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчений секретарем Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області Березинець Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 515, згідно якого [PERSON] , начебто заповів належний йому житловий будинок з надвірними добудовами, що розташований в [ADDRESS] і все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що йому належатиме на день його смерті, та те на, що він матиме право за законом на користь [PERSON] . Вважає, що даний заповіт не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний судом недійсним, тому що на час посвідчення заповіту, тобто на 18.06.2008 року волевиявлення [PERSON] не було вільним та не відповідало його волі, оскільки він страждав на хронічне психічне захворювання і в момент укладення заповіту не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, що є достатньою підставою для визнання цього заповіту недійсним. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27.01.2016 року у цивільній справі № 2-1/15 за позовом [PERSON] до Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майно та позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Нижчедубечанська сільська рада Вишгородського району, Територіальнй центр соціального обслуговування пенсіонерів, одиноких та пристарілих Вишгородського району Київської області, про визнання недійсним заповіту, було встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, оскільки згідно акту № 23-ц та висновку № 19 посмертної судово-психіатричної експертизи [PERSON] з 2005 року по день своєї смерті мав хронічне стійке психічне захворювання - параноїд пізнього віку і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Зокрема, актом посмертної судово-психіатричної експертизи № 23-ц від 10.06.2014 року, було встановлено, що у [PERSON] мали місце явища параноїку пізнього віку, що проявлялося головним чином маяченням малого розмаху із тематикою шкоди, пограбування, отруєння, відносно простими обманами сприйняття відповідного змісту (мнимі запахи, вкусові відчуття, стуки, шуми,окремі зорові обмани). Підекспертний був впевнений, що він є об`єктом посягань з боку родичів, у нього мали місце ефективні розлади у вигляді маячного настрою, депресій, тривоги. Дане захворювання протікає хронічно із загостреннями, які часто виникають під впливом зовнішніх факторів, що і обумовило поверхневе сприйняття підекспертного деякими свідками, як людини без психічних розладів. Психічні розлади у [PERSON] станом на 25 та 29 грудня 2009 року супроводжувалися значним зниженням критичних здібностей і мали суттєвий вплив на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З висновку судово-психіатричного експерта № 19, складеного комісією УНДІ ССПН МОЗ України від 18.06.2015 року також вбачається, що [PERSON] під час посвідчення доручення 25.12.2009 року та складання заповіту 29.12.2009 року виявляв ознаки органічного маячного розладу (МКХ-10. F06.2). За своїм психічним станом на момент підписання вказаного доручення та заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] з 2005 року по 2012 рік перебував на психіатричному диспансерному обліку з діагнозом F 06.2. Складання оспорюваного заповіту не відповідало дійсній волі спадкоємця, що є не додержанням в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. 3 ст. 203 ЦК України, а саме волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину. А тому просила суд визнати заповіт від 18.06.2008 року, складений [PERSON] на ім`я [PERSON] , недійсним та стягнути з [PERSON] на її користь усі судові витрати. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 09.03.2016 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28.09.2016 року призначено по справі судову почеркознавчу експертизу провадження якої доручено експертам Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз. 26.04.2017 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області провадження у справі відновлено, у зв`язку із надходженням до суду 25.04.2017 року повідомлення з Київського НДІСЄ про неможливість надання висновку. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22.06.2017 року призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, провадження якої доручено експертам Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05.02.2018 року поновлено провадження у справі у зв`язку із надходження до суду 02.02.2018 року з Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз матеріалів цивільної справи разом із висновком про проведення експертизи. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22.08.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 06.12.2018 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області призначено по справі посмертну судово - психіатричну експертизу, провадження якої доручено експертам Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України. Постановою Київського апеляційного суду від 11.02.2019 року вказану увалу суду залишено без змін. 15.07.2019 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області провадження у справі поновлено у зв`язку із надходження до суду клопотання експерта про надання додаткових матеріалів. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20.08.2019 року витребувано затребувані експертом документи та направлено справу та витребувані документи для проведення експертизи. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27.05.2020 року поновлено провадження у справі у зв`язку із надходженням 26.05.2020 року до суду від Державної установи «Науково-дослідного інституту психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» висновку судово-психіатричного експерта за результатами проведеної посмертної судово-психіатричної експертизи № 3 від 03.03.2020 року. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 04.02.2021 року замінено відповідача Нижчедубечанську сільську раду Вишгородського району Київської області її правонаступником Пірнівською сільською радою Вишгородського району Київської області. Позивач та її представник будучи присутніми у судовому засіданні позовні вимоги підтримували та просили їх задовольнити у повному обсязі. В подальшому до суду не зявилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують із викладених у позові підстав. Представник відповідача Пірнівської сільської ради будучи присутнім у судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити з підстав викладених у відзиві та висновку судово-психіатричного експерта за результатами проведеної посмертної судово-психіатричної експертизи № 3 від 03.03.2020 року. В подальшому до суду не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] та її представник будучи присутніми у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості. В подальшому від представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що вбачається з свідоцтва від 29.11.2012 року, актовий запис № 19, виданого Виконавчим комітетом Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області. 18.06.2008 року, [PERSON] був складений заповіт на ім`я [PERSON] , посвідчений секретарем Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області Березинець Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 515, згідно якого [PERSON] , заповів належний йому житловий будинок з надвірними добудовами, що розташований в [ADDRESS] і все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що йому належатиме на день його смерті, та те на, що він матиме право за законом заповів [PERSON] . 25.12.2009 року [PERSON] був складений заповіт на ім`я [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Гуль Л.О. та зареєстрований в реєстрі за № 3-3601, згідно якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що йому належатиме на день його смерті, та те на, що він матиме право за законом заповів [PERSON] . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27.01.2016 року у справі № 2-1/15 за позовом [PERSON] до Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майно та позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Нижчедубечанська сільська рада Вишгородського району, Територіальнй центр соціального обслуговування пенсіонерів, одиноких та пристарілих Вишгородського району Київської області, про визнання недійсним заповіту позов задоволено. Визнано за [PERSON] право власності за заповітом в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями розташованого в [ADDRESS] . Визнано довіреність від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчену 25.12.2009 року державним нотаріусом Шостої Київської Державної нотаріальної контори Гуль Лідією Олександрівною за № 3602-недійсною. Визнано заповіт від імені [PERSON] , посвідчений 29.12.2009 року державним нотаріусом Шостої Київської Державної нотаріальної контори Гуль Лідією Олександрівною на ім`я [PERSON] недійсним та скасовано його. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 09.06.2016 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27.01.2016 року залишено без змін. Згідно спадкової справи № 557/2012 щодо майна померлого [PERSON] , [PERSON] звернулася до Вишгородської районної державної нотаріальної контори із заявою від 15.05.2013 про прийняття спадщини за заповітом від 18.06.2008 року за № 515, посвідченим секретарем Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області. В свою чергу, позивач також звернулася до Вишгородської районної державної нотаріальної контори із заявою від 19.12.2012 року вступила в спадщину за заповітом від 25.12.2009 року, посвідченим державним нотаріусом Шостої Київської Державної нотаріальної контори Гуль Л.О. за №3-3601. Відповідно до ст. 143 ч. 1 ЦПК України, що діяла в редакції на момент призначення експертизи, для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, судом було призначено судову почеркознавчу експертизу. Згідно висновку від 30.01.2018 року № 19/8-4/419-СЕ/18 складеного експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, підпис від імені [PERSON] в графі «Підпис» в заповіті від 18.06.2008 року, складеного [PERSON] на імя [PERSON] , посвідченого секретарем Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області Березинець Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 515 - виконаний [PERSON] . Актом посмертної судово-психіатричної експертизи № 23-ц від 10.06.2014 року, було встановлено, що у [PERSON] мали місце явища параноїку пізнього віку, що проявлялося головним чином маяченням малого розмаху із тематикою шкоди, пограбування, отруєння, відносно простими обманами сприйняття відповідного змісту (мнимі запахи, вкусові відчуття, стуки, шуми,окремі зорові обмани). Підекспертний був впевнений, що він є об`єктом посягань з боку родичів, у нього мали місце ефективні розлади у вигляді маячного настрою, депресій, тривоги. Дане захворювання протікає хронічно із загостреннями, які часто виникають під впливом зовнішніх факторів, що і обумовило поверхневе сприйняття підекспертного деякими свідками, як людини без психічних розладів. Психічні розлади у [PERSON] станом на 25 та 29 грудня 2009 року супроводжувалися значним зниженням критичних здібностей і мали суттєвий вплив на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В акті № 23-ц експерти відділення амбулаторних експертиз КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» зробили висновок, що « [PERSON] на момент посвідчення доручення 25.12.2009 року та на момент складання заповіту [INFO] страждав на параноїд пізнього віку внаслідок несприятливого перебігу церебросклерозу, тому він за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними». З висновку судово-психіатричного експерта № 19, складеного комісією УНДІ ССПН МОЗ України від 18.06.2015 року також вбачається, що [PERSON] під час посвідчення доручення 25.12.2009 року та складання заповіту 29.12.2009 року виявляв ознаки органічного маячного розладу (МКХ-10. F06.2). За своїм психічним станом на момент підписання вказаного доручення та заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] з 2005 року по 2012 рік перебував на психіатричному диспансерному обліку з діагнозом F 06.2, що підтверджується довідкою виданою лікарем-психіатром Вишгородської ЦРЛ. У відповідність до ст. 103 ЦПК України, що діяла в редакції на момент призначення експертизи, судом було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно висновку № 3 від 03.03.2020 року складеного експертами державної установи «Науково-дослідного інституту психіатрії МОЗ України», [PERSON] під час складання заповіту від 18.06.2008 року на ім`я [PERSON] виявляв ознаки органічного маячного розладу та за своїм психічним станом [PERSON] на момент складання заповіту від 18.06.2008 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України, відповідно до якої заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем, має бути особисто підписаний заповідачем. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно постанови Пленуму верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно висновку № 3 від 03.03.2020 року факт неадекватної поведінки та лікування в психіатричному стаціонарі у 2005 році підтверджують всі свідки та учасники судового процесу, які були допитані при розгляді цивільної справи №2-1/14 (провадження №2/363/1/14). Вони повідомляли про неадекватну поведінку [PERSON] з 2005 року та описували його стан, який відповідає записам в медичній документації психіатричних закладів. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не заперечували факт неадекватної поведінки та лікування в психіатричній лікарні у 2005 році, але [PERSON] , [PERSON] свідчили, що після виписки [PERSON] був нормальною, адекватно людиною. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] взагалі не помічали відхилень в психічному стані [PERSON] , що може бути обумовлено особливістю психопатологічної картини при інвалюційних психозах, коли маячення, зазвичай, спрямоване на певних осіб і за рахунок збереженості особистісних ресурсів проявляється невиразно і не розголошується стороннім особам. Таким чином, результати аналізу матеріалів цивільної справи, медичної документації, співставлення отриманих даних з діагностичними стандартами та діючою в Україні міжнародною класифікацією психічних і поведінкових розладів 10-го перегляду (МКХ-10), свідчать про те, що [PERSON] під час складання заповіту від 18.06.2008 року виявляв ознаки тяжкого хронічного психічного розладу у вигляді інвалюційного психозу (параноїду пізнього віку), що за Міжнародною кваліфікацією хвороб 10-го перегляду відповідає органічному маячному розладу (шифр за МКХ-10 Б06.2). Дані психічні розлади у [PERSON] позбавляли його здатності усвідомлювати значення своїх дій та можливості керувати ними. Тобто, [PERSON] під час складання заповіту від 18.06.2008 року не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заповіт від 18.06.2008 року, номер в реєстрі нотаріальних дій 515, складений на користь [PERSON] та посвідчений 18.06.2008 секретарем Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області Березинець Л.М. слід визнати недійним, оскільки на момент його складення спадкодавець [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Аналізуючи викладене, оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням вказаних обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved