Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 07.06.1997 року вона перебуває в шлюбі з відповідачем, від даного шлюбу мають сина - [PERSON] В період шлюбу сторони придбали будинок [ADDRESS], де проживають по теперішній час. Останнім часом між сторонами виникають сварки, [PERSON] виганяє позивачку з сином з будинку, чинить перешкоди у користуванні спільним майном, у зв'язку з чим виникла необхідність у визначенні часток та реальному володінні майном. Просить визнати за нею право власності на 2/3 частки спірного будинку, та за відповідачем - на 1/3 частку. В попереднє судове засідання сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивачка на позові наполягає, відповідач з позовом згоден. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 7 ч. 9 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 07.06.1997 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Каховського міськвиконкому Херсонської області, актовий запис № 94. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 3, 4). Згідно договору купівлі-продажу від 20.12.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Каховського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі № 3246, [PERSON] придбав жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 5). Вимоги ст. 60 ч. 1 СК України зазначають, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 368 ч. 3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі наведених норм Закону, суд визнає будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно ст. 372 ч. 2 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно вимог ст. 70 ч. 3 СК України частка дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею проживають діти. Так, в наданих до суду заявах підтвердили згоду на добровільне виділення часток у розмірі: [PERSON] - 2/3 частки вищевказаного будинку (оскільки з нею проживає неповнолітній син), [PERSON] - 1/3 частку. Суд вважає за необхідне визначити розмір часток у майні, що є у спільній сумісній власності саме таким чином, оскільки це не суперечить закону та не порушує інтереси сторін.

Outcome: approved