Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 03.01.2017 року помер її чоловік [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по вулиці Свободи,62 в м.Буринь, Сумської області. Вона прийняла спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, будучи спадкоємцем першої черги за законом. Однак нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок, оскільки правовстановлюючий документ на нього відсутній. З метою оформлення цього нерухомого майна вона звернулася до архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області, однак отримала відповідь про відсутність повноважень зазначеного органу в проведенні таких дій. Просила визнати за нею право власності на вказаний будинок з господарськими спорудами. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в заяві, доповнивши, що вказаний будинок із господарськими будівлями чоловік за час свого життя придбав у власність відповідно до договору купівлі-продажу за р.№870 від 28.06.1986 року у [PERSON], а в подальшому на протязі 1991 року перебудував та добудував, однак державна реєстрація цього факту не проводилась. Представник відповідача [PERSON] міської ради в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі про що повідомив суд письмовою заявою. Представник третьої особи Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі. В наданих до суду письмових поясненнях повідомив, що відповідно до Закону України «Про внесення зміни до пункту 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо продовження терміну прийняття в експлуатацію обєктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт» внесено зміни, відповідно до яких органи державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10\~робочих днів\~з дня\~подання заяви\~власниками (користувачами)\~земельних ділянок,\~на яких\~розміщені обєкти\~будівництва,\~що за\~класом наслідків\~(відповідальності)\~належать до\~обєктів з\~незначними наслідками\~(СС1),\~збудовані на\~земельній ділянці\~відповідного цільового\~призначення без\~дозвільного документа\~на виконання\~будівельних робіт,\~за результатами\~технічного обстеження\~приймає в\~експлуатацію: збудовані\~у період\~з 5\~серпня 1992\~року до\~9\~квітня 2015\~року індивідуальні\~(садибні)\~житлові будинки,\~садові,\~дачні будинки\~загальною площею\~до 300\~квадратних метрів,\~а також\~господарські (присадибні)\~будівлі і\~споруди загальною\~площею до\~300\~квадратних метрів; збудовані до 12 березня 2011 року будівлі і споруди сільськогосподарського призначення. Порядок прийняття в експлуатацію таких обєктів і проведення технічного обстеження визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Технічне обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 кв.м. включно, господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 100 кв.м. включно проводиться в ході їх технічної інвентаризації з відповідною відміткою в технічному паспорті. Однак на даний час не прийнято Порядок прийняття в експлуатацію таких обєктів і проведення технічного обстеження. Вважав, що врегулювання питань, порушених позивачем можливе лише в судовому порядку. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що 03 січня 2017 року помер чоловік позивачки [PERSON], який проживав в [INFO] у звязку з чим відкрилася спадщина на його майно, яку прийняла позивачка, відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини і являючись спадкоємцем першої черги за законом, не відмовилася від її прийняття у строки передбачені законом, що підтверджується поясненнями позивачки, копією свідоцтва про смерть спадкодавця, копією свідоцтва про шлюб позивачки, будинковою книгою, довідкою [PERSON] міської ради, копією паспорта позивачки (а.с.5-6,22-25,45,48-49). Серед спадкового майна є житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по вулиці Свободи,62 в м.Буринь, Сумської області, який спадкодавець [PERSON] придбав у [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу за р.№870 від 28.06.1986 року посвідченого державним нотаріусом Путивльської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в Конотопському МБТІ 4.07.1986 за №1714, що підтверджується поясненнями позивачки та копією договору купівлі-продажу (а.с.13-14). В подальшому\~спадкодавець [PERSON] за життя, на протязі 1991 року на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради «Про дозвіл перебудови індивідуального житлового будинку на право особистого володіння на існуючій земельній ділянці» за №22 від 28.02.1991 року перебудував наступні споруди та будівлі: житловий будинок за планом літер - «А-1», літню кухню «Б» з прибудовою до літньої кухні «б», сарай «Д», сарай «Е», гараж «В», погріб «Пг», убиральню «У», навіс «Г», огорожу «№1-2», але державну реєстрацію цього факту не провів, що вбачається з довідки ТОВ «[PERSON] БТІ», технічного паспорту на будинок, будівельного паспорту зареєстрованого у головного архітектора міста під №8 від 12.03.1991 року, дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських споруд головного архітектора района [PERSON] від 5.03.1991 року, рішення виконкому [PERSON] міської ради «Про дозвіл перебудови будинку», акту винесення в натурі меж земельної ділянки головного архітектора міста [PERSON] від 25.02.1991 року, рішення [PERSON] міської ради «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)» від 19.04.2016 року (а.с.7-12, 15-21,44). Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж житлового будинку та господарських споруд, розташованих по вулиці Свободи,62 в місті Буринь Сумської області, встановлена їх відповідність вимогам надійної і безпечної експлуатації (а.с.30-42). З метою оформлення цього нерухомого майна позивачка звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON], однак отримала відповідь про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок, оскільки правовстановлюючий документ на нього відсутній (а.с.43). 06.11.2017 року позивачка звернулася до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області із заявою про прийняття в експлуатацію самочинно збудованих будівель, однак отримала відмову через відсутність правових підстав на вчинення таких дій інспекцією на ці будівлі (а.с.28-29). Як вбачається з положень ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пунктах 11 та 12 Постанови №6\~від 30\~березня 2012\~року «Про\~практику застосування\~судами статті\~376\~Цивільного кодексу\~України (про\~правовий режим\~самочинного будівництва)» відповідно до пункту 4 статті 26, статті 27 Закону №\~3038-VI право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт. У справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст.1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950 р.) кожен має право на повагу до його приватного, сімейного життя та до житла. З огляду на зміст зазначених правових норм та їх аналізу, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки, у звязку з чим її цивільний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved