Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Вказала, що 07 квітня 2017 року в смт. Крижопіль біля кафе «Каріна» відповідачі нанесли їй легкі тілесні ушкодження, про що Крижопільським відділенням поліції було відкрито кримінальне провадження за № 12017020190000145 за ст. 125 КК України. Під час досудового розслідування відповідачі просили її про примирення, обіцяючи відшкодувати матеріальну та моральну шкоду. Також відповідачі повідомили її, що на даний час у них коштів немає, щоб повністю з нею розрахуватися. Однак, якщо буде закрите кримінальне провадження, вони поїдуть до Польщі на 2-3 місяці і відшкодують їй за завдану матеріальну та моральну шкоду по 500 доларів США кожна. Позивач [PERSON] погодилася на таку пропозицію відповідачів. 15 травня 2017 року сторони зустрілися у слідчого і відповідачі сказали їй, що не можуть знайти кошти для поїздки до Польщі, та їм потрібно хоча б по 5 тис. гривень кожній, та запитали чи не може позивач їм позичити, якщо є така можливість. [PERSON] погодилася за участі свідка позичити відповідачам по 5 тисяч гривень. В коридорі приміщення прокуратури вона їм вручила зазначені грошові суми, де відповідачі їй написали розписки, що до 15 серпня 2017 року вони повернуть їй позичені кошти. Станом на день подання позовної заяви борг у розмірі 15000 гривень відповідачами їй не повернуто. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов визнали, пояснили, що розписки написані ними власноручно, але повернути кошти вчасно не мали можливості. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню зі слідуючих підстав. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Судом встановлено, що 15 травня 2017 року позивачка [PERSON] позичила відповідачам по 5 тис. гривень кожній, про що останні написали розписки (а.с. 8-10). Строк повернення вказаних коштів сторони домовилися до 15 серпня 2017 року, однак відповідачі їй позичені кошти не повернули. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання,то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Між сторонами були обумовлені всі потрібні для даної угоди умови договору, які позивач виконав повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 530 ЦК України якщо в зобов'язанні встановлений строк(термін) його виконання,то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягнення із відповідачів на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved