Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 24 вересня 2016 року Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, фактично припинили подружні відносини та мають різні погляди на сімейне життя, у зв`язку із чим подальше примирення та збереження шлюбу є неможливим. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 серпня 2021 року позовну заяву передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2021 року відкрито провадження у справі № 753/17251/21 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, призначено розгляд справи на 11 листопада 2021 року. У судове засідання 11 листопада 2021 року позивач не з`явився, 8 листопада від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач у судове засідання 11 листопада 2021 року також не з`явився, 5 листопада 2021 року від відповідача до суду надійшла заява, в якій відповідач просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнає. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 24 вересня 2016 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2267. За час перебування у шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони разом не проживають, фактичні подружні відносини між сторонами та ведення спільного господарства припинені, шлюб існує лише формально, а тому перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як передбачено частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам спільної дитини, що мають істотне значення. Перешкод для розірвання шлюбу, визначених частиною 2 статті 110 Сімейного кодексу України, судом не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що відповідач визнає позов про розірвання шлюбу, і судом не встановлено, що таке визнання суперечить закону і порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не просила суд про відновлення їй дошлюбного прізвища. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом не встановлено, що між сторонами наявний спір щодо місця проживання дитини, будь-яких доводів та обґрунтувань необхідності судовим рішенням залишати дитину для подальшого проживання разом з позивачем нею не наведено. У тексті позовної заяви позивач вказує, що суперечки про місце проживання дитини між сторонами немає. Суд роз`яснює позивачу, що за приписами ст. 161 СК України, у випадку відсутності згоди батьків щодо того, з ким із них буде проживати дитина, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом з дотриманням вимог закону, який регулює відповідні правовідносини. Як визначено ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, позивачеві підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 454,00 грн.

Outcome: approved