Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Дошкільного навчального закладу ясла-садок № 3 «Лісова казка» про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона звільнена відповідачем з посади вихователя на підставі наказу № 21-к від 08.06.2017 року, в якому зазначено, що враховуючи ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких чинено проступок, попередню роботу працівника та відмову від надання пояснень, про що складений відповідний акт, за систематичне невиконання посадових обовязків, а саме ст. 30 Закону України «Про дошкільну освіту», п. 37 Положення про дошкільний навчальний заклад, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.03.2003 року № 305 «Про затвердження Положення про дошкільний навчальний заклад», використання аморальних методів виховання, що негативно впливають на психіку дітей, за порушення прав дитини, визначених ст. 28 Закону України «Про дошкільну освіту», створення несприятливого мікроклімату у колективі навчального закладу, враховуючи рекомендації, надані Ківерцівським відділом поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, довідки за результатами проведення службової перевірки фактів, наведених у колективному зверненні батьків групи раннього віку дошкільного навчального закладу ясла-садок № 3 «Лісова казка» міста Ківерці відділом освіти Ківерцівської районної державної адміністрації від 20.02.2017 року, на підставі чого позивач була притягнута до дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення вихователя дошкільного навчального закладу ясла-садок № 3 міста Ківерці «Лісова казка» та з звільнена з посади вихователя з 08 червня 2017 року на підставі ч. 3 ст. 41 КЗпП України «За вчинення аморального проступку несумісного з продовженням даної роботи. 12.06.2017 року позивач звернулась до завідувача навчальним закладом, в якій посилалась на те, що їй невідомі підстави її звільнення, просила видати їй копії всіх документів, які стосуються її звільнення та наказу про її звільнення. Однак їй було відмовлено, вважає звільнення її з робот безпідставним, таким, що ґрунтується на особистій неприязні завідувача садочком до неї, будь-яких аморальних проступків вона не вчиняла, конфлікту у колективі не створювала, взагалі написане у наказі про її звільнення не відповідає дійсності. Тому просить суд визнати незаконним її звільнення з посади вихователя дошкільного навчального закладу ясла-садок № 3 «Лісова Казка» м. Ківерці, скасувати наказ № 21-к від 08.06.2017 року про її звільнення з посади вихователя за вчинення аморального поступку, несумісного з продовженням даної роботи; поновити її на посаді вихователя дошкільного навчального закладу ясла-садок № 3 «Лісова Казка» м. Ківерці, з 09.06.2017 року, також стягнути з дошкільного навчального закладу ясла-садок № 3 «Лісова Казка» на користь [PERSON] заробітну плату за вимушений прогул з 09.06.2017 року по 03.08.2017 року в розмірі 8628 грн. 39 коп. та моральну шкоду в розмірі 40000 грн. Відповідачем дошкільним навчальним закладом ясла-садок № 3 «Лісова казка» було подано заперечення на позовну заяву, відповідно до якого просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки у 2014 році батьками вихованців вперше було написано скаргу на дії вихователя [PERSON], в подальшому почали надходити усні скарги працівників садочка, тому завідувачем було проведено виховну бесіду із позивачем з метою недопущення повторення таких ситуацій. Однак у січні 2017 року від помічника вихователя [PERSON] надійшла скарга щодо неналежної поведінки вихователя [PERSON]І, тому було створено комісію із трудових спорів, за результатами проведених зборів позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Після чого поведінка вихователя [PERSON] взагалі стала нестерпною, колективне звернення батьків щодо неналежного виконання своїх обовязків позивачем було направлено у прокуратуру, Ківерцівський ВП ГУНП у Волинській області, за результатами звернення поліцією було рекомендовано відсторонення (звільнення) із займаної посади вихователя [PERSON], а відділом освіти Ківерцівської районної державної адміністрації рекомендовано вихователя [PERSON] притягнути до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обовязків. Отже причиною звільнення позивача стало вчинення аморального проступку та те, що вказаний проступок несумісний з продовженням роботи. В судовому засіданні позивач [PERSON], її представник [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в задоволенні позовних вимог просила відмовити в повному обсязі з підстав, наведених у запереченні на позовну заяву. Представник третьої особи Ківерцівської міської ради [PERSON] в судовому засіданні визнала факт порушення процедури звільнення позивача із займаної посади, однак просила в задоволенні позову просила відмовити, оскільки позивач своїми аморальним вчинками дискредитувала себе як особу, що може займатись вихованням дітей. Представник третьої особи відділу освіти Ківерцівської РДА [PERSON] в судовому засіданні в судовому засіданні також щодо задоволення позову заперечувала. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, наказом № 21-к від 08.06.2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності вихователя ДНЗ ясла-садок № 3 [PERSON]І» [PERSON] притягнуто до дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади вихователя дошкільного начального закладу ясла-садок № 3 міста Ківерці «лісова казка», звільнено [PERSON] із посади вихователя дошкільного навчального закладу ясла-садок № 3 міста Ківерці «Лісова казка» 08 червня 2017 року на підставі ч. 3 ст. 41 Кодексу законів про працю України за вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (а.с. 12), відповідний запис зроблено у трудову книжку позивача (а.с. 13). Актом про відмову працівника [PERSON] підписати наказ про своє звільнення від 08.06.2017 року (а.с. 39) засвідчено, що остання 08.06.2017 року відмовилась підписати наказ про своє звільнення. Як вбачається із звернень та скарг, на вихователя [PERSON] неодноразово скаржились батьки вихованців, за результатами звернень було рекомендовано притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності, відсторонити (звільнити) від виконання посадових обовязків.(а.с. 40-64). На думку суду звільнення позивача з роботи проведено з порушенням закону з наступних підстав. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. Відповідно до вимог статей 147, 148 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки одне з таких заходів стягнення, як догана і звільнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Відповідно до положень ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу № 21-к від 08.06.2017 року, позивача [PERSON] було одночасно звільнено з посади вихователя як в порядку застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за вчинення дисциплінарного проступку, так і розірвано безстроковий трудовий договір на підставі п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України за вчинення аморального проступку, що несумісний з продовженням роботи, що має виховну функцію, що не є дисциплінарним стягненням, тому встановити точну підставу звільнення [PERSON]І, з посади неможливо, крім того, наказ про звільнення містить посилання на ч. 3 ст. 41 КЗпП України, яка взагалі не передбачає підстав звільнення. Таким чином, суд позбавлений можливості перевірити підставність звільнення позивачки, оскільки остання була звільнена одночасно з двох підстав (за дисциплінарне стягнення та підстави одностороннього розірвання трудового договору), що є недопустимим. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про необхідність визнання протиправним та скасування наказу № 21-к від 08.06.2017 року про звільнення [PERSON] з посади вихователя за вчинення аморального поступку, несумісного з продовженням даної роботи за ч. 3 ст. 41 КЗпП України. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Тому порушене право [PERSON] слід відновити і поновити її на роботі на посаді вихователя Дошкільного навчального закладу ясла-садок № 3 «Лісова казка». Відповідно до положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові, зокрема, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її права. Моральна шкода полягає також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Враховуючи вищезазначене та те, що позивачем та й представником доведено порушення її прав, однак обґрунтовано у відповідності до вимог закону наявність завданої шкоди лише у розмірі 2000 гривень, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню підлягають частково. Крім того, на підставі ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць

Outcome: partial