Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Жденіївської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно - гараж загальною площею 58,46 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] Свою заяву мотивувала тим, що у 2016 році на вільній земельній ділянці по [ADDRESS], побудувала гараж загальною площею 58,46 кв.м. 27.01.2016 року на підставі рішення Жденіївської селищної ради позивач отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,0030 га., для будівництва індивідуальних гаражів в [ADDRESS], на території Жденіївської селищної ради Воловецького району. В жовтні 2016 року розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва індивідуальних гаражів в [ADDRESS]. Розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуальних гаражів відділ містобудування, архітектури та цивільного захисту Воловецької райдержадміністрації погодив його та надав свій висновок. 27.12.2016 року нерухоме майно земельну ділянку для будівництва індивідуальних гаражів зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 24.03.2017 року позивачем виготовлено технічний паспорт на новозбудований гараж, в якому вказано, що гараж побудовано самовільно. При зверненні до державного реєстратора речових прав для отримання дозвільних документів, їй відмовлено через те, що вказаний гараж було побудовано самовільно, дана обставина стала перешкодою для реєстрації права на гараж в Єдиному державному реєстрі прав власності на об?єкти нерухомого майна. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача - селищний голова Жденіївської селищної ради [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Заслухавши та обміркувавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у 2016 році на вільній земельній ділянці по [ADDRESS] самовільно побудувала гараж загальною площею 58,46 кв.м. 27.01.2016 року на підставі рішення п'ятої сесії сьомого скликання Жденіївської селищної ради №49 [PERSON] отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,0030 га., для будівництва індивідуальних гаражів в [ADDRESS], на території Жденіївської селищної ради Воловецького району ( а.с. 5 ). В жовтні 2016 року розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва індивідуальних гаражів в [ADDRESS], на території Жденіївської селищної ради Воловецького району, який розглянуто та погоджено відділом містобудування, архітектури та цивільного захисту Воловецької райдержадміністрації, що стверджується відповідним висновком, ( а.с.7 ). 27.12.2016 року земельну ділянку для будівництва індивідуальних гаражів в [ADDRESS], на території Жденіївської селищної ради Воловецького району зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.14). Як вбачається із технічного паспорта на новозбудований гараж від 24.03.2017 року, гараж побудовано самовільно (а.с. 8-13). Дана обставина стала перешкодою позивачу для реєстрації права на гараж в Єдиному державному реєстрі прав власності на обєкти нерухомого майна. Згідно ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. В п. 14 Постанови №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що на підставі ч.3 ст.376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно, а згідно статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved