Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON], Слов`янської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 07 грудня 1984 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем гр. [PERSON] 17 грудня 1998 року, розпорядженням міського голови м. Словянська, сторонам було передано у спільну часткову власність у рівних долях двокімнатну квартиру [ADDRESS]. 19 січня 1999 року, Слов`янською міською радою, було видане свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого квартира [ADDRESS] м. Слов`янська, належить на праві спільної власності гр. [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. У 1993 році, [PERSON] зареєструвала місце свого проживання у [INFO] та з того часу безперервно проживає у квартирі. Відповідач - [PERSON], у січні 2002 року, знявся із реєстраційного обліку у квартирі та зібравши усі свої особисті речі виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, залишивши Позивача проживати у квартирі. 24 листопада 2006 року [PERSON] здійснила державну реєстрацію свідоцтва про право власності від 19 січня 1999 року у КП БТІ м. Слов`янська та отримала на її імя відповідний витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно на Ѕ частку квартири. [PERSON] вважає, що вона добросовісно заволоділа Ѕ часткою належної [PERSON] квартири під № 90 будинку № 33 по вулиці Г.Батюка м. Слов`янська, якою вона продовжує відкрито, безперервно, із січня 2002 року володіти та користуватися по теперішній час, повністю утримуючи увесь цей час дану двокімнатну квартиру. Враховуючи вищевказані обставини, вважає, що судом може бути визнано її позовні вимоги. На підставі викладеного, просить суд, визнати за нею, [PERSON], [INFO], РНОКПП: [NUMBER], право власності за набувальною давністю на 1/2 частку двокімнатної квартири [ADDRESS] області, загальною площею 53,8 кв.м., житловою площею 33,3 кв.м. Позивач - [PERSON], належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судовому засіданні, заявлені позовні вимоги підтримала. Просила їх задовольнити, у повному обсязі. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі Ордеру АА № 079037 від 14 грудня 2018 року (а.с.38), належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. У судовому засіданні, заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, у повному обсязі. Відповідач - [PERSON], належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.56), у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відповідач\~ Слов`янська міська рада Донецької області, явку свого представника у судове засідання не забезпечила. 15 січня 2019 року надав до суду Заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, рішення просили винести на розсуд суду (а.с.44). Суд,\~розглянувши подані\~позивачем документи\~та матеріали,\~всебічно і\~повно зясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~обєктивно оцінивши\~докази,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення справи\~по суті,\~приходить до\~висновку,\~що позовні\~вимоги позивача\~[PERSON] до\~[PERSON],\~Слов`янської\~міської ради\~Донецької області\~про визнання\~права власності\~на нерухоме\~майно за\~набувальною давністю підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про шлюб серії І-НО № 509818, виданого 11 грудня 2018 року, повторно, виконкомом Билбасівської селищної ради Словянського району Донецької області, [PERSON], [INFO] та [PERSON] (до шлюбу - Мороз) [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 07 грудня 1984 року, про що було зроблено Актовий запис № 67 (а.с.10). [PERSON] та [PERSON] на праві власності в рівних долях належить квартира № 90, розташована за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вулиця Г.Батюка, будинок № 33, що обєктивно підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, посвідчене 19 січня 1999 року. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 17 грудня 1998 року № 2041р (а.с.12). Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 12632805, [PERSON], на підставі Свідоцтва про право власності від 19 січня 1999 року, на приватній формі власності належить Ѕ частки квартири [ADDRESS] (а.с.16). [PERSON] № 3863-4/0.45/01 від 18 грудня 2018 року, виданої КП «Бюро технічної інвентаризації» вбачається, що право власності на Ѕ частку квартири № 90, розташованій у м. Словянську по вул. Г.Батюка, будинок № 33, за станом на 01 січня 2013 року, зареєстроване за нею на підставі свідоцтва про право власності на житло, право власності на решту Ѕ частки квартири в КП «БТІ» станом на 01 січня 2013 року не зареєстроване (а.с.17). Відповідно до [PERSON] № 5862 від 26 грудня 2018 року, виданої КП «ЖЕК № 4», [PERSON] зареєстрована у м. [ADDRESS], з 10 березня 1993 року до теперішнього часу (а.с.19). Згідно з [PERSON] № 529 від 27 грудня 2018 року, виданої комітетом мікрорайону «Лісний» м. Словянська, [PERSON] виписався з квартири 29 січня 2002 року, з того часу у квартирі не проживає по теперішній день, його особистих речей в квартирі немає (а.с.20-21). Також, з матеріалів справи вбачається, що між Позивачем та КП «ЖЕК № 4» був укладений Договір від 24 жовтня 2018 року про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій (а.с.22). Позивачем систематично сплачуються кошти за користування житлово-комунальними послугами, що підтверджується наданими копіями квитанцій про їх сплату (а.с.28-37). Також, у судовому засіданні, призначеному на 12 березня 2019 року, було опитано свідків: -[PERSON], у судовому засіданні, пояснила, що її чоловік та чоловік Позивача [PERSON], працювали на одному підприємстві. Вони разом отримували квартиру, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вулиця Г.Батюка, будинок № 33. Вони спілкувалися сімями, потім вона мешкала окремо від чоловіка, але із Позивачем у неї були дружні стосунки. Вони разом проводять вільний час, на свята відвідують одне одного, тому їй відомо, що приблизно з 1998-1989 року, Відповідач поїхав на заробітки до Російської Федерації, з того часу, він в квартирі не проживає. Квартирою, увесь час, відкрито користується Позивач [PERSON]. -[PERSON], у судовому засіданні пояснив, що він у кінці 1998 року отримав квартиру [ADDRESS]. Його сусідами були [PERSON] та [PERSON]. Приблизно з початку 2000-х років, точну дату не памятає, [PERSON] виїхав на заробітки до Російської Федерації і з того часу він у спірній квартирі не проживає. Йому це відомо, оскільки він, як сусід, спілкується із Позивачем [PERSON]. Також, [PERSON] відомо, що вона отримує рахунки за комунальні послуги та сплачує їх у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено ЦК України. Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 344 ЦК України, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказується, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 5,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно з абз. 2 п. 13 указаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Отже, враховуючи те, що Позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє квартирою № 90 у будинку № 33 по вулиці Г.Батюка, у м. Слов`янську Донецької області, доглядає за нею, аби запобігти її псуванню чи руйнуванню, робить необхідні ремонтні роботи, проживає в цій квартирі, відкрито володіє нею більше десяти років, не приховуючи цей факт, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати в порядку набувальної давності за Позивачем право власності на вказану частку квартири, яка належала [PERSON].

Outcome: approved