Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10 травня 2013 року позивач усно домовилась з відповідачем про купівлю-продаж будинку по [ADDRESS] за 5000 дол. США. Також сторони домовились про те, що на час, коли позивач буде частинами сплачувати вартість будинку, позивач буде мешкати в даному будинку разом зі своєю сім'єю. В період з 10 травня 2013 року до 18 березня 2014 року позивач сплатила відповідачу 21876 грн. Зараз в будинку мешкають інші особи. Коли запропонувала позивачу повернути їй кошти, він відмовився від цього. Позивач вважає, що правочин, укладений між нею та відповідачем необхідно визнати недійсним та у зв'язку з цим зобов'язати відповідача повернути їй грошові кошти в сумі 21876 грн., про що [PERSON] просила суд. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснила, що побачила в газеті об'яву про продаж будинку. Зв'язалася з власником - [PERSON]. Домовились про те, що вона придбає в нього будинок за 5000 дол. США. Сплачували йому кошти щомісяця до вересня 2014 року. Потім дізналася, що відповідач продав будинок іншим особам, які на момент звернення до суду мешкають в даному будинку. Після цього відповідач на телефонні дзвінки не відповідає та уникає спілкування. Отримані кошти відмовився повертати та сказав, що, коли в нього будуть кошти - віддасть. Представник позивача позов також підтримав та просив суд визнати недійним договір купівлі-продажу будинку, оскільки його було укладено без додержання встановленої законом форми та просив суд зобов'язати відповідача повернути позивачу отримані кошти в сумі 21 876 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, не дивлячись на те, що судом його явка в судові засідання була визнана обов'язковою, подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позивних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивачем не доведено факт будь-якої домовленості з відповідачем про купівлю-продажу будинку та не доведено передачу позивачем відповідачу будь-яких коштів за будинок. Докази, надані позивачем на підтвердження обґрунтування доводів позовної заяви, представник відповідача вважає неналежними. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується договором дарування жилого будинку від 13 лютого 2009 року (а.с.32) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.33). 10 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] усно було досягнуто домовленості про купівлю-продаж будинку, який належить [PERSON], та знаходиться за адресою: [ADDRESS] за 5000 дол. США. Також сторони домовились про те, що [PERSON] буде сплачувати гроші за будинок щомісяця в розмірі 200 дол. США. В порядку виконання усної домовленості між сторонами [PERSON] в період з 10 травня 2013 року до 18 березня 2014 року сплатила [PERSON] 22 770 грн., що підтверджується розпискою, оригінал якої було досліджено в судовому засіданні (а.с.5). Згідно зі ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому числі на підставі письмових доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 64 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Отже, в суду не має підстав не приймати до уваги розписку, надану позивачем на підтвердження факту передачі відповідачу грошових коштів в сумі 22770 грн. Підстав вважати даний доказ неналежним або недопустимим судом не встановлено. Розбіжності в сумі зазначеній в розписці та сумі, яку позивач просила суд зобов'язати відповідача їй повернути, позивач пояснила неправильним розрахунком її представника, проте позовні вимоги не змінювала та не уточнювала та просила суд розглядати справу в межах заявлених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 даної статті Кодексу передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд, сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, створив всі умови для сторін для надання доказів в обґрунтування своїх доводів та заперечень, справа неодноразово відкладаласть у зв'язку з неявкою відповідача, проте відповідачем не було надано жодних заперечень та доказів на спростування доводів позивача про домовленість про купівлю-продажу будинку та передачу грошових коштів, а заперечення відповідача та його представника зводяться лише до не доведення позивачем обставин, зазначених в позовній заяві. У зв'язку з чим суд вважає доведеною ту обставину, що [PERSON] в період з 10 травня 2013 року до 18 березня 2014 року передала [PERSON] 22 770 грн. як частину вартості будинку, про купівлю-продаж якого вони домовились. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Отже у відповідності до вимог ч. 3 ст. 640 Цивільного кодексу України договір житлового будинку, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Враховуючи те, що між [PERSON] та [PERSON] не було досягнуто усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку в належній формі, тобто у письмовій нотаріально посвідчений формі, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] є неукладеним, а тому в силу вимог ст. 215 Цивільного кодексу України не може бути визнаний недійсним. У зв'язку з чим суд вважає необґрунтованим вимоги позивача про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку між [PERSON] та [PERSON] недійсним такими, що не відповідають вимогам закону, а тому в цій частині позову необхідно відмовити. Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача повернути позивачу 21 876 грн. суд приходить до висновку, що в даному випадку до спірних правовідносин, що виникли між сторонами, необхідно застосовувати положення глави 83 Цивільного кодексу України. Так відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула або зберегла у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстава (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. З урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить до переконання, що [PERSON] безпідставно набув майно, а саме грошові кошти в сумі 27 770 грн., які належить [PERSON]. У відповідності до ч. 1 ст. 20 Цивільного кодексу України та статей 3, 4 Цивільного процесуального кодексу України, право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. Обраний позивачем спосіб захисту у виді зобов'язання відповідача повернути позивачу грошові кошти, на думку суду, відповідає вимогам закону, зокрема ст. 16 Цивільного кодексу України, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрати у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд приходить до наступних висновків. За подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. Разом з тим у відповідності до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Отже за подання позову [PERSON] мала сплатити судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. Проте до позовної заяви надано докази сплати судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. таким чином, з позивача підлягає стягненню в дохід держави сума недоплаченого судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. Разом з тим, з урахуванням того, що позов було задоволено частково, судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial