Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з вищевказаним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що вона являється власником квартири, яка розташована за адресою: Харківська область, [ADDRESS]. Окрім позивача в квартирі зареєстрований але фактично не проживає відповідач по справі - [PERSON], син позивачки. Позивачка стверджує, що відповідач не проживає за адресою місця реєстрації протягом тривалого часу, виїхав з місця реєстрації до РФ разом зі всіма своїми речами та до цього часу не повернувся, фактичне місце перебування відповідача позивачу невідоме. Позивач стверджує, що особистих речей відповідача у спірній квартирі немає, а реєстрація місця проживання відповідача у квартирі створює незручності власнику квартири оскільки остання змушена сплачувати ряд комунальних послуг в залежності від кількості зареєстрованих осіб в квартирі та не може оформити субсидію на житлово-комунальні послуги. У зв'язку з вищевикладеним позивач була вимушена звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Крім того, зазначила, що відповідач не мешкає у квартирі позивача більше 3 років та вона не може оформити субсидії. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване почтове повідомлення, оскільки згідно з ст.130 ЦПК України у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім'ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Крім того, відповідач повідомлявся про час та місце судового засідання шляхом розміщення на офіційному сайті Куп'янського міськрайонного суду Харківської області оголошення про виклик у судове засідання. Причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи тому у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, свідків, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS], що підтверджується ксерокопією договору купівлі-продажу від 07 листопада 2011 року, ксерокопією витягу про реєстрацію права власності в БТІ від 29 грудня 2011 року та ксерокопією технічного паспорту на квартиру (а.с. 4-9). В спірній квартирі [ADDRESS] окрім власника зареєстрований [PERSON] Даний факт підтверджується ксерокопією довідки про склад сім'ї від 26 жовтня 2018 року №12-13/1448 про склад сім'ї (а.с. 10). Факт не проживання відповідача [PERSON] у спірній квартирі [ADDRESS] також підтверджується актом не проживання громадянина за місцем його реєстрації від 25 жовтня 2018 року складеним в присутності двох сусідів спірної квартири. В акті не проживання зазначено, що [PERSON] не мешкає в квартирі за місцем реєстрації з 01 червня 2017 року (а.с. 11). Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила суду, що вона являється сусідом позивача та підтвердила факт не проживання відповідача у квартирі позивача тривалий час, десь близько 2-х років. Також зазначила, що відповідач добровільно покинула місце своєї реєстрації та виїхав до РФ. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила суду, що вона являється сусідом позивача та підтвердила факт не проживання відповідача у квартирі позивача останні 2-3 роки, виїхав до РФ. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] був прописаний у спірній квартирі, як син позивача. Відповідач добровільно виїхав з будинку та понад 2 роки за місцем реєстрації не проживає. Крім того свідки у судовому засіданні зазначили, що відповідача тривалий час вони не бачили за адресою місця реєстрації у спірній квартирі [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що відповідач за комунальні послуги не платить, у спірній квартирі не проживає з 2017 року, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що відповідач втратив право на користування спірним житлом та його реєстрація у квартирі порушує майнові права єдиного власника квартири - позивача по справі [PERSON], у зв'язку з чим, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved