Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова із позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій вказує, що з 11 листопада 2016 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Сімейне життя з відповідачем у неї не склалось. Причиною звернення до суду з позовом про розлучення є те, що відносини зіпсувалися, зникло взаєморозуміння, через що виникають конфліктні ситауції, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, продовження сімейних відносин є неможливим. Від шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO]. Спір про поділ майна відсутній. Після розірвання шлюбу має намір залишити прізвище «Рожкова». Просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе позов задовольнити, виходячи з наступного. 11 листопада 2016 року між сторонами було зареєстровано шлюб у Московському районному у м. Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис 1550, про що видано два свідоцтва про одруження: серії І-ВЛ №302053, серії І-ВЛ №302054. Відповідно до ч.2 ст.112\~СК\~України суд постановляє рішення про розірвання\~\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей,\~\~що мають істотне значення. Згідно зі ст.24\~СК\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. \~\~\~\~

Outcome: approved