Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до [PERSON] якого просить позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO], стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки , мотивуючи тим, що він не займається вихованням дитини та не надає матеріальної допомоги на її утримання. Відповідач до суду не з'явився про час розгляду справи належно повідомлявся про розгляд справи про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Суд находить за можливе слухати справу за його відсутності. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала позовну заяву позивача та вважає за можливе її задовольнити. Ухвалою судді від 23.05.2018 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11.07.2018 року підготовче засідання закрито та призначена справа до розгляду. Заслухавши пояснення позивача його представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи суд находить позов який підлягає задоволенню. Встановлено,що [PERSON], перебувала в зареєстрованому шлюбі з зідповідачем - [PERSON] з 09 липня 2010 року по 18 грудня 2015 року після чого шлюб було розірвано. Від спільного шлюбу, позивач та відповідач мають доньку [PERSON], [INFO] року народження, що підтверджуюється свідоцтвом про народження серія [NUMBER]. На теперішній час неповнолітня [PERSON] мешкає разом з позивачкою [ADDRESS]. Вказані обставини підтверджені договором оренди квартири у приватної особи та актом обстеження умов проживання. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню малолітньої доньки. Відповідач не цікавиться здоров'ям дитини, навчанням, інтересами та потребами доньки. Відповідач добровільно не надає аліменти на утримання доньки. Іграшки, ліки та одежу для доньки, відповідач ніколи не купував, гроші на додаткові витрати не надавав, батьки відповідача онукою не цікавляться. Згідно висновку органу опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького від 03.05.2018р. № 2065/49-05-24, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] [INFO]. Доказом, що підтверджує дану обставину є вищенаведений висновок. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», які мають для суду характер правового звичаю і підлягають застосуванню через статтю 7 ЦК України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.іб зазначеної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її нутрішнього світу; не створюють умов для отримання освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.2 ст.171 Сімейного кодексу України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до ст.б Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року) суд надає дивині можливість висловити свою думку і приділяє цій думці належну увагу. В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Статтею 11 цього ж Закону вказано, що «Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини». Згідно статті 12 цього ж Закону вказано, що «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до статті 15 цього ж Закону встановлено, що «Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею». Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили,що відповідача не бачать більше 3-х років інколи приходив до дитини але в нетрезвому стані. Відповідачка перешкод у вихованні неповнолітньої доньки відповідачу не чинить. Відповідно до довідки №01-10/28 від 19.03.2018 року з дошкільного навчального закладу №47, довідок спортивної школи олімпійського резерву «Надія» від 16.03.2018 року №56 та школи №6 №259 від 16.03.2018 року батько [PERSON] життям дитини не цікавився, участі у вихованні не приймав.(а.с.11). Згідно ч.2 та ч.3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно ст.121 СК України, права та обов'язки батька ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача. На підставі ст. ст. 150, 164-166, 180-182 СК України та

Outcome: approved