Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , мотивуючи вимоги тим, що 09.08.2011р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, за час якого у них народився син [PERSON] , [INFO] , але під час подружнього життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, що призвело до припинення сімейних відносин, в результаті чого з березня 2015 року вони стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть, син проживає біля позивача. З огляду на зазначене, позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб, залишивши незмінним її прізвище, та визначити місце проживання сина біля неї. В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, а справу розглянути за її відсутності (а.с.6). Відповідач та його представник - адвокат Савченко С.М. в судове засідання також не з`явилися, останній подав до суду заяву, в якій зазначив, що відповідач проти позову не заперечує, справу просив розглянути за їх відсутності (а.с.21). Як зазначено у ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а в силу ч.3 ст.211 цього Кодексу особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, вважає, що заява у частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо, позивач на примирення не згодна і відповідач проти позову не заперечує. Також суд, враховуючи приписи ч.1 ст.113 СК України і ч.8 ст.294 ЦПК України, та вимоги позивача щодо залишення після розірвання шлюбу її прізвища незмінним, вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Щодо визначення місця проживання дитини суд прийшов до наступного. Оскільки дитині [PERSON] на час розгляду справи виповнилося 5 років, то ураховуючи положення ч.1 ст.160 СК України, згідно якої місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а також приймаючи до уваги той факт, що дитина проживає біля матері (позивача) і відповідач проти цього не заперечує, суд дійшов висновку, що місце проживання дитини біля позивача визначено за згодою сторін, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Суд роз`яснює, що згідно зі ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved