Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на дитину, вказавши на те, що з відповідачем проживали у незареєстрованому шлюбі. В даному шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], і дочка [PERSON] [PERSON], 08.02. [INFO]. На даний час сторони проживають окремо. Після припинення подружніх стосунків відповідач не надавав допомоги на утримання та виховання дітей, а тому позивач змушена була звернутися в суд для примусового стягнення аліментів з відповідача. 15.08.2014 року Луцьким міськрайонним судом було вирішено стягувати з [PERSON] в користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 40% від усіх видів доходів щомісячно. Дочка сторін є інвалідом з дитинства, з народження їй було встановлено діагноз ДЦП диплегічна форма. В силу захворювання дочка сторін потребує постійного лікування, стороннього догляду, оскільки самостійно не ходить і має проблеми із зором. Потребує неодноразового оперативного втручання. Враховуючи наведене і наявність другої малолітньої дитини позивач зазначила, що змоги працювати вона не має, відповідно і доходу також, крім аліментів, про що зазначила вище, і допомоги, яку отримує від держави на дитину-інваліда. Проживає в орендованій квартирі, оскільки власного житла не має. 25 липня 2015 року дочку було прооперовано в Ізраїлі, витрати на що поніс відповідач. У вересні 2015 року позивач з дочкою знову була в лікарні в Ізраїлі на повторному огляді і для виготовлення спеціального взуття. Вартість повторного перебування в Ізраїлі позивача з хворою дочкою становить 28\~626 грн., які повністю понесла позивач і її батьки. Відповідач категорично відмовився від оплати цих додаткових коштів на лікування дочки. Покликаючись на вищенаведене просила стягнути з відповідача 28\~626 грн. додаткових витрат, які понесла у вересні 2015 року на лікування дитини в клініці Ізраїля. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач та його представник заперечили проти задоволення позову з наступних підстав. Дійсно, відповідач є батьком малолітніх дітей позивача: [PERSON] та [PERSON] [PERSON]. Однак ці діти не були народжені в шлюбі, як зазначає позивач. Більше того, сторони спору ніколи не проживали однією сімєю, в тому розумінні сімї, як це визначає законодавство та судова практика. Твердження позивача щодо його небажання утримувати дітей не відповідає дійсності. Зокрема: 1. Квартира, у якій проживає позивач винаймається за кошти відповідача. Розмір аліментів, які отримує позивач становить 5\~500,00 грн. 2. Рішення Луцького міськрайонного суду від 15.08.2014 про стягнення аліментів не є свідченням ухилення відповідача від утримання дітей. Воно свідчить про недобросовісність вчинків [PERSON], оскільки вона постійно користувалася банківською карткою відповідача, на яку зараховувалася його заробітна плата. Коли ж відповідач поїхав у чергове тривале закордонне відрядження (понад чотири місяці), позивач звернулася з позовом про стягнення аліментів, приховавши у суді факт використання зарплатної картки відповідача. 3. Діти сторін спору фактично постійно проживають у батьків [PERSON] за адресою: Луцький район, с. Рованці, вул. Привітна, 22. Тобто, дітьми позивач фактично не займається, а лише прикриває ними свій легковажний спосіб життя. Поїздка у вересні 2015 року до Ізраїлю була продовженням лікування, яке розпочалося у липні 2015 року. Тобто поїздка до Ізраїлю у вересні є частиною програми по лікуванню дитини, яка розпочалася у липні, та є триваючою, а не щось відокремлене, на що [PERSON] понесла витрати. Стан здоровя дитини такий, що потребуватиме ще неодноразових поїздок для лікування та реабілітації. Позивач стверджує, що у вересні 2015 року нею на потреби [PERSON] [PERSON] було витрачено 28 626,00 грн., які вона просить стягнути з відповідача. [PERSON] у липні 2015 року витратив на додаткові потреби малолітньої [PERSON] значно більше. Зокрема: - 24\~530,00 грн. на оплату дороги; - орієнтовно 15\~000,00 дол. США (що станом на той час (06.07.2015) по курсу НБУ еквівалентно 315 273,72 грн. (15000,00 х 21.018248 грн. = 315 273,72 грн.)) на лікування та проживання [PERSON] з дітьми в Ізраїлі. Даних обставин не заперечувала в судовому засіданні і позивач. Поїздка на лікування до Ізраїлю відбулася саме за наполяганням відповідача та ним же організована. Оскільки він проявляє турботу щодо необхідності лікування дитини і її реабілітації. Покликаючись на наведене просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши документи справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З даної норми вбачається, що батьки зобовязані спільно нести додаткові витрати на потреби дитини. Такі витрати не можуть бути покладені лише на одного з батьків. З врахуванням дійсних обставин справи, зокрема того, що в липні 2015 року лікування дитини повністю оплатив відповідач, що не заперечила позивач, а обовязок витрат на дітей лежить на обох батьках, то за таких умов позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed