Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дочку на період її навчання, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про народження її батьком є [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу між її батьками, вона залишилась проживати разом матірю, а батько проживає окремо та за рішенням Соснівського районного суду д 17 жовтня 2011 року (справа № 2-3934/11) був зобовязаний сплачувати аліменти на її утримання до повноліття, але аліменти не сплачував та станом на 25 березня 2018 року має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 72842,23 грн. 21 вересня 2015 року вона досягла повноліття та виплата аліментів припинилась. Однак на даний час вона навчається в Черкаському національному університеті імені [PERSON] на денній формі навчання. Відповідно до довідки № 616 від 08 вересня 2017 року виданої директором навчально-наукового інституту економіки і права Черкаського національного університету імені [PERSON], [PERSON] являється студенткою 2 курсу, денної форми навчання. Термін навчання складає з 01 вересня 2016 року по 01 липня 2018 року. Її батько працездатний та здоровий, на утриманні інших осіб не має та аліменти нікому не сплачує. Просить суд стягнути з відповідача, [PERSON], [INFO], уродження м. Черкаси, не працюючого, ІПН [NUMBER], проживаючого: [INFO], аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, на період навчання з моменту звернення нею з відповідною заявою до суду та до закінчення навчання, тобто до 01 липня 2018 року, або не більше як до досягнення нею 23 років. Судові витрати стягнути з відповідача. 03.04.2018 року позивач скерувала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача, [PERSON], [INFO], уродження м. Черкаси, не працюючого, ІПН [NUMBER], проживаючого: [INFO], аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, на період навчання з моменту вступу до навчального закладу, а саме з 22 вересня 2015 року та до закінчення навчання, тобто до 01 липня 2018 року, або не більше як до досягнення нею 23 років. Судові витрати стягнути з відповідача. 27.04.2018 року позивач скерувала заяву, в якій просить залишити її позовну заяву про збільшення позовних вимог без розгляду, а первинні позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути [PERSON], [INFO], уродження м. Черкаси, не працюючого, ІПН [NUMBER], проживаючого: [INFO], аліменти на користь [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], в твердій грошовій сумі 1000 грн., щомісячно з відповідною індексацією згідно закону з дати подачі позову до суду і закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років, 21.09.2020 року. В судове засідання позивач не зявилась, скерувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує відповідно до відзиву який наданий відповідачем по справі [PERSON] Відповідач в судове засідання не зявився, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнає відповідно до письмового відзиву, який наданий ним до справи. Суд, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та сімейного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється рідним батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія І-СР № 025879. Відповідно до рішення Соснівського районного суду д 17 жовтня 2011 року (справа № 2-3934/11) [PERSON] зобовязаний сплачувати аліменти на утримання [PERSON] до повноліття, однак аліменти не сплачував та станом на 25 березня 2018 року має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 72842,23 грн. 21 вересня 2015 року позивач досягла повноліття та виплата аліментів припинилась. Відповідно до довідки № 616 від 08 вересня 2017 року виданої директором навчально-наукового інституту економіки і права Черкаського національного університету імені [PERSON], [PERSON] являється студенткою 2 курсу, денної форми навчання. Термін навчання складає з 01 вересня 2016 року по 01 липня 2018 року. Згідно з ч. 1\~ст. 199 Сімейного кодексу України\~(далі\~СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 2\~ст. 199 СК України\~право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надати. Крім того, обов'язок по утриманню повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не є продовженням обов'язку по утриманню дитини до вісімнадцяти років. Це два самостійні обов'язки, які закріплені в різних главах Сімейного кодексу України. Вони мають власні підстави виникнення і припинення. Розмежування між ними, дійсно, є не досить явним, якщо дитина вирішила продовжити навчання відразу по закінченні загальноосвітнього навчального закладу. Якщо обов'язок по утриманню не виконується добровільно, стягнення аліментів на дочку, сина, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями 198, 199 СК України, здійснюється у судовому порядку за позовною заявою (абз.4 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 p.). Відповідно до абз. 1 п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Крім того, потреба в матеріальній допомозі має бути пов'язаною саме з навчанням. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Зазначена норма передбачає, що суд самостійно визначає розмір аліментів, який вважає необхідним призначити на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання при цьому суд повинен обовязково врахувати вимоги можливість надання такого утримання другим з батьків. При цьому при визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину яка продовжує навчання, судом положення ч. 2 ст. 182 СК України - не застосовується, тому мінімальний розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина - законом не встановлюється. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ч.ч. 12\~ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідач будь-яких документів про дохід суду не надав. За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідач не підтвердив відсутність в нього можливості надавати допомогу на утримання повнолітньої доньки. Однак, суд враховує те, що відповідач не має постійного місця роботи, тобто має мінливий дохід, що є підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі відповідно до ч.ч. 12\~ст. 184 СК України. При визначенні розміру аліментів, відповідно до\~ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини [PERSON], стан здоров'я та матеріальний стан відповідача - батька [PERSON], який є\~працездатною особою, а також бере до уваги позицію позивача щодо зміни позовних вимог, яка не суперечать чинному законодавству, інтереси повнолітньої дитини, позицію відповідача, який не заперечує проти змінених позовних вимог, а тому вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дочки в зміненому позивачем розмірі. Згідно ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від\~дня предявлення позову, тому стягнення необхідно проводити з 23 березня 2018 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved