Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із первісною позовною заявою до [PERSON] у якій просить суд: усунути їй перешкоди у здійсненні права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], шляхом виселення з вищевказаної квартири [PERSON]; стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати у розмірі 243 (двісті сорок три гривні) 60 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначає, що на підставі договору купівлі - продажу від 30 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], вона придбала у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], у [PERSON], яка володіла нею на праві приватної власності. Даний договір купівлі-продажу квартири був підписаний між нею як покупцем, та [PERSON] і [PERSON], діючими за довіреністю, посвідченою державним нотаріусом Шостої дніпропетровської нотаріальної контори [PERSON] 29 липня 2013 року за реєстром № 3-827 від імені [PERSON], як продавця. Після цього право власності на дану квартиру було зареєстровано за нею в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, що підтверджується витягом про державну реєстрації прав від 30 липня 2013 року, індексний номер №7252869. Згідно довідки Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство №50» Дніпропетровської міської ради про склад сім'ї та місце реєстрації № 426 від 19 червня 2014 року в спірній квартирі, окрім неї більше ніхто не зареєстрований. Отже, на підставі вищевикладеного вона правомірно набула права власності на квартиру [ADDRESS]. Щодо попереднього власника, то згідно частини 1 статті 346 ЦК України право власності у неї припинилося у зв'язку з відчуження свого майна. Проте, вона повною мірою позбавлена своїх прав як власник нерухомості, що пояснюється насамперед безпідставним проживанням відповідачки [PERSON] у квартирі. При цьому, відповідно до договору купівлі-продажу від 30 липня 2014 року відповідач [PERSON] проживає за адресою: [INFO]. Згідно п. 3.1.1 вищезазначеного договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року продавець (попередній власник) мав передати квартиру покупцю у стані, який був в момент візуального огляду покупцем й умовам цього договору, в термін до 01 серпня 2014 року включно. Відповідно до п. 3.1.4 вищезазначеного договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року продавець (попередній власник) мав зняти усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою та звільнити квартиру, залишити її в стані, який був в момент візуального огляду покупцем, передати ключі від квартири та необхідні документи, а також сплатити комунальні платежі за час фактичного користування квартирою в термін до 01 серпні 2014 року включно. Однак, відповідач [PERSON], не виконала цього зобов'язання добровільно та на даний час залишається самовільно проживати у квартирі, чим порушує її права та позбавляє її можливості повною мірою володіти та розпоряджатися своїм власним майном. Окрім цього, всупереч вищевказаного договору, відповідач не виконала обов'язок щодо сплати вартості комунальних послуг, внаслідок чого їй довелося сплатити дані платежі за липень 2014 року, що підтверджується квитанціями про сплату від 14 липня 2014 року. [PERSON] не погодилася із позовними вимогами [PERSON] та предявила зустрічну позовну заяву до [PERSON], [PERSON], [PERSON] підприємства «[PERSON] група Класика», ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, треті особи: Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], у якій просить суд: визнати недійсною довіреність від 29.07.2013 року видану від її імені та посвідчену державним нотаріусом Шостої ДДНК [PERSON], зареєстровану в реєстрі за № 3-827; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 30.07.2013 року, укладений між нею [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1010; визнати недійсним звіт про оцінку майна - квартири від 16.04.2013 року виготовлений [PERSON] підприємцем «[PERSON] група Класика». В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 25.10.2005 року між нею та ЗАТ «КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір за умовами якого вона отримала кредит з терміном погашення до 22.10.2015 року, для придбання спірної квартири. 25.10.2005 року між нею та ЗАТ «КБ «ПриватБанк» був укладений іпотечний договір згідно якого в забезпечення виконання нею умов кредитного договору, вона передала спірну квартиру у іпотеку ЗАТ «КБ ПриватБанк». 25.10.2005 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], згідно із яким вона придбала у [PERSON] спірну квартиру [ADDRESS]. З моменту придбання спірної квартири в ній був зареєстрований та проживав її син [PERSON], а з 17.11.2011 року в спірну квартиру вселилася й вона, де мешкає по цей час. 19.06.2013 року нею кредит був повністю погашений. У січні 2014 року її син [PERSON] сказав, що поїхав на заробітки до Росії, а у березні 2014 року їй зателефонували з м. Харкова та повідомили, що її сина знайшли мертвим. З свідоцтва про смерть вбачається, що її син помер 11.03.2014 року. 08.05.2014 року між нею та КП «Коменергосервіс» був підписаний договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. 03.10.2014 року у вищевказаній квартирі нею були встановлені лічильники на воду. У вересні 2014 року вона отримала з Індустріального районного суду міста Дніпропетровська позовну заяву та додані до неї документи з яких їй стало відомо, що начебто на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2013 року вищевказана квартира була продана її представниками [PERSON] та [PERSON] громадянці [PERSON] Нею були витребувані у приватного нотаріуса [PERSON] документи на підставі яких був посвідчений договір купівлі-продажу від 30.07.2013 року, ознайомившись із якими вона з'ясувала, що договір був укладений [PERSON] та [PERSON] від її імені на підставі нотаріально посвідченої довіреності, а також звіту про оцінку майна виготовленого ПП «[PERSON] Класика», який виготовлений був на підставі договору начебто підписаного нею. Проте, довіреність від 29.07.2013 року та договір із ПП «[PERSON] Класика» вона не підписувала, тому вважає, що договір купівлі-продажу квартири і звіт пор оцінку майна не є законними, а були сфальсифіковані. Якби вона мала наміри продавати власну квартиру у липні 2013 року, то навіщо їй було б у травні 2014 року укладати договори про надання комунальних послуг та встановлювати водомірні лічильники, оплачувати квартплату та комунальні послуги. В судовому засіданні [PERSON] та її представник позовні вимоги за первісним позовом підтримали та просили пред'явлений первісний позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтуванням вимог посилалися на викладені у первісному позові обставини. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити у повному обсязі посилаючись на безпідставність позовних вимог [PERSON] [PERSON] та її представник проти задоволення первісного позову заперечували та просили відмовити [PERSON] у її вимогах, в обґрунтування заперечень посилалися на обставини, викладені у зустрічному позові та письмових поясненнях. Натомість, зустрічний позов просили задовольнити та визнати недійсними довіреність, договір купівлі-продажу квартири та звіт про оцінку майна. В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилалися на викладені у заяві та письмових поясненнях обставини. Відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON] підприємства «[PERSON] група Класика», представник третьої особи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином про місце та час судового розгляду справи, про причини неявки суд не сповістили, заперечень проти позовних вимог сторін в судове засідання не надали. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] сповістила про можливість розгляду справи за її відсутності. Державний нотаріус Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але завчасно надіслала на адресу суду письмові заперечення у яких просила відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] Вказала, що 29 липня 2013 року до неї звернулася [PERSON] за оформленням довіреності на продаж квартири в м. Дніпропетровську по вул. Щербини, 5/42. Нею був наданий паспорт на її ім'я АН 792255, виданий 16.06.2009 року АНД РВ ДМУ УМВС у Дніпропетровській області, та картка платника податків з ДРФО за № [NUMBER]. Особу [PERSON] було встановлено належним чином за поданим паспортом, дієздатність перевірено. Зі слів [PERSON] було записано осіб, яким вона надавала право здійснювати відповідні дії. Після виготовлення проекту довіреності [PERSON] текст довіреності був прочитаний, а після прочитання схвалений. Після прочитання тексту довіреності та розяснення правових наслідків видачі довіреності, довіреність у двох примірниках була [PERSON] особисто у її присутності (нотаріуса) підписана [PERSON] особисто. Після підписання зазначена довіреність 29.07.2013 року нею була зареєстрована у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за реєстровим № 3-827 та зареєстрована у Єдиному реєстрі довіреностей. Особисто [PERSON] був виданий примірник довіреності на нотаріальному бланку ВТЕ 969400. Крім того, на примірнику довіреності, яка зберігається у нотаріальній конторі, [PERSON] було написано власноручно «Доверенность прочитана» та проставлено особистий підпис, написані прізвище, ім'я та по-батькові довірительки. Крім того, [PERSON] неодноразово, протягом кількох років зверталася до Шостої ДДНК за нотаріальним оформленням документів 03.11.2010 року, 17.05.2013 року. Починаючи з вересня 2014 року [PERSON] неодноразово зверталася до нотаріальної контори з письмовими заявами щодо видачі їй копій документів, зупинення дії довіреності та іншими. Заяви були нею написані власноручно. Суд, вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, 30 липня 2013 року між [PERSON] в особі представників [PERSON] і [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1010, за умовами якого [PERSON] продала, а відповідачка [PERSON] купила квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В цей же день, тобто 30 липня 2013 року, була проведена державна реєстрація права власності [PERSON] на спірну квартиру. До продажу, вказана квартира належала [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом ДМНО 25.10.2005 року за реєстровим № 4160. Представники [PERSON] вчиняючи оспорюваний договір купівлі-продажу від 30 липня 2013 року діяли на підставі довіреності від 29 липня 2013 року, посвідченої державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за № 3-827. Згідно вказаної оспорюваної довіреності [PERSON] уповноважила зазначених представників [PERSON] (сина [PERSON]П.) і [PERSON] бути її представниками та представляти її інтереси в органах нотаріату з питань продажу за ціну та на умовах за своїм розсудом належної їй квартири, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Щербини, 5/42, отримати належні їй від продажу квартири гроші. [PERSON] зауважила, як у зустрічному позові, так і неодноразово у судовому засіданні про те, що довіреність від 29 липня 2013 року та договір із ПП «[PERSON] Класика» про здійснення оцінки майна, вона не підписувала, тому вважає, що довіреність, договір купівлі-продажу квартири та звіт пор оцінку майна є незаконними, а були сфальсифіковані, і через це повинні бути визнані недійсними. Разом із тим, доводи [PERSON] про те, що вона не підписувала оспорювану довіреність від 29.07.2013 року спростовуються висновком судово-почеркознавчої експертизи № 2010-15 від 10.07.2015 року, яким підтверджено, що підпис та рукописний текст «Доверенность прочитана [PERSON]» в довіреності від 29.07.2013 року посвідчений державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 3-827, виконані самою [PERSON]. Зазначений висновок експертизи повною мірою узгоджується із письмовими поясненнями державного нотаріуса Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], які остання особисто надала на адресу суду. Інших належних, допустимих та достатніх доказів, які б спростовували доводи позивачки за первісним позовом [PERSON] та підтверджували обставини, викладені у зустрічному позові [PERSON], в судовому засіданні надано не було. Отже, за встановлених в судовому засіданні обставин, суд доходить обґрунтованого висновку, що [PERSON] правомірно набула права власності на квартиру [ADDRESS]. Щодо попереднього власника [PERSON], то згідно частини 1 статті 346 ЦК України право власності у неї припинилося у зв'язку з відчуження свого нерухомого майна. Через те, що у спірній квартирі [PERSON] залишилася проживати, новий власник квартири [PERSON] повною мірою позбавлена своїх прав як власник нерухомості, що пояснюється насамперед безпідставним проживанням відповідачки за первісним позовом у квартирі. При цьому, відповідно до договору купівлі-продажу від 30 липня 2014 року відповідач [PERSON] проживала за адресою: [INFO]. Це також вбачається із наданої до суду копії домової книги. Згідно п. 3.1.1 вищезазначеного договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року продавець (попередній власник) мав передати квартиру покупцю у стані, який був в момент візуального огляду покупцем й умовам цього договору, в термін до 01 серпня 2014 року включно. Відповідно до п. 3.1.4 вищезазначеного договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року продавець (попередній власник) мав зняти усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою та звільнити квартиру, залишити її в стані, який був в момент візуального огляду покупцем, передати ключі від квартири та необхідні документи, а також сплатити комунальні платежі за час фактичного користування квартирою в термін до 01 серпні 2014 року включно. Однак, відповідач [PERSON], не виконала цього зобов'язання добровільно та на даний час залишається самовільно проживати у квартирі, чим порушує права [PERSON] та позбавляє її можливості повною мірою володіти, користуватися та розпоряджатися своїм власним нерухомим майном. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі статтею 657 ЦК - договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, жилого будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод у ст. 1 Першого протоколу, закріплює принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як встановлено у судовому засіданні відповідачка зі спірної квартири не виселилася у визначений договором купівлі-продажу строк та продовжує у ній проживати, отримує за адресою спірної квартири поштову кореспонденцію, тощо. В судове засідання відповідачка надала заяву в якій вказала, що спірну квартиру вона не продавала. Однак, такі заяви [PERSON] спростовуються доказами, які були вивчені у судовому засіданні, тому до таких заяв відповідачки за первісним позовом суд відноситься критично. Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться у добровільному або судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно п. 3.1.1 договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року продавець (попередній власник) мав передати квартиру покупцю у стані, який був в момент візуального огляду покупцем й умовам цього договору, в термін до 01 серпня 2014 року включно. Відповідно до п. 3.1.4 вищезазначеного договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року продавець (попередній власник) мав зняти усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою та звільнити квартиру, залишити її в стані, який був в момент візуального огляду покупцем, передати ключі від квартири та необхідні документи, а також сплатити комунальні платежі за час фактичного користування квартирою в термін до 01 серпні 2014 року включно. Однак, [PERSON] не виконала цього зобов'язання добровільно та на даний час залишається самовільно проживати у квартирі, чим порушує права позивачки як власника квартири та перешкоджає їй цим повною мірою володіти та розпоряджатися власним майном. За встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає, що первісні позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а у предявленому зустрічному позові необхідно відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача [PERSON]

Outcome: approved