Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до Професійно-технічного училища № 26 м. Кременчука про стягнення невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона з 13.02.1996 року по 09.10.2012 року працювала в Професійно-технічному училищі № 22 м. Кременчука (після реорганізації Професійно-технічне училище № 26 м. Кременчука) на посадах викладача історії, заступника директора з навчально-виробничої роботи. За період її роботи відповідачем не доплачено заробітну плату за відпрацьовані години роботи у травні, червні 1999 року та березні 2000 році в розмірі 84,10 грн. Також в січні-лютому 2009 року їй не виплачено 231 грн. за головування в методичній комісії. Крім того, відповідачем у зв'язку з присвоєнням їй кваліфікаційних категорій у 1998 році, 2002 році та 2005 році не доплачено грошові кошти у розмірі 31 грн. за 1998 рік, 69,70 грн. - за 2002 рік, 785 грн. - за 2005 рік. Оскільки вона багато років недотримувала заробітну плату, вважає, що діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 3000 грн. Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь недоплачену заробітну плату в розмірі 84,10 грн., доплату за головування в методичній комісії в сумі 231 грн., доплату за категорію у розмірі 31 грн. за 1998 рік, 69,70 грн. - за 2002 рік, 785 грн. - за 2005 рік та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав, визначених в позовній заяві. Не заперечувала проти стягнення з відповідача доплати за категорію у розмірах, визначених в розрахунках, наданих відповідачем. Наполягала на стягненні моральної шкоди завданої невиплатою заробітної плати у розмірі 3000 грн. Представник відповідача Професійно-технічного училища № 26 м. Кременчука - Зайченко Р.М. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, посилався на письмові заперечення. Зазначив, що після отримання позову [PERSON], ПТУ № 26 було здійснено перевірку правильності нарахування і виплати заробітної плати позивачу за періоди, зазначені в позовній заяві. Встановлено, що сума, яку необхідно доплатити [PERSON] в зв'язку з її переатестацією за 1998 рік становить 31 грн., за 2002 рік - 58,97 грн., за 2005 рік - 314,69 грн. Оскільки позивач тривалий час не зверталася до відповідача та контролюючих органів з приводу невиплати їй заробітної плати, вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. Третя особа - директор Професійно-технічного училища № 26 м. Кременчука Зайченко Р.М. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову в частині стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, приходить до наступних висновків. Судом достовірно встановлено, що позивач з 13.02.1996 року по 09.10.2012 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Згідно наказу № 5-к від 13.02.1996 року, [PERSON] було прийнято на посаду викладача історії в ПТУ № 22 м.Кременчука. Відповідно до наказів № 61-В від 15.05.1998 року, № 109-В від 12.08.2002 року, № 81-В від 16.06.2005 року [PERSON] було присвоєно кваліфікаційні категорії «Спеціаліст другої категорії», «Спеціаліст першої категорії», «Спеціаліст вищої категорії» відповідно. 14.09.2010 року позивача переведено на посаду заступника директора з навчально-виробничої роботи тимчасово (наказ № 42-к від 14.09.2010 року). Згідно наказу № 44-к від 14.10.2010 року [PERSON] переведено на постійне місце роботи на посаду заступника з навчально-виробничої роботи. Наказом № 43-к від 05.09.2011 року [PERSON] переведено на посаду викладача історії. 09.10.2012 року відповідно до наказу № 58-К позивача звільнено з роботи у зв'язку з реорганізацією училища, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Приписами ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заробітної плати за відпрацьовані години роботи у травні, червні 1999 року та березні 2000 року та доплати за головування в методичній комісії у 2009 році суд виходив із наступного. Територіальною державною інспекцією з питань праці у Полтавській області в ході перевірки заяви [PERSON] по питанню порушень вимог законодавства про працю керівництвом ПТУ № 22 встановлено, що відповідно до табелів обліку робочого часу за травень, червень 1999 року та березень 2000 року [PERSON] перебувала у відпустці без збереження заробітної плати 5, 7, 11 травня, 10,14,15 та 17 червня 1999 року, 13,16,20,23, 27 березня 2000 року. Дані відпустки надано згідно наказів № 31 від 05.05.1999 року, № 38 від 01.06.1999 року, № 14 від 06.03.2000 року відповідно, на підставі поданих нею особистих заяв. Оплата праці [PERSON] у вищевказані періоди була здійснена відповідно до кількості відпрацьованих годин, що відображено у відомості нарахування заробітної плати [PERSON], зокрема у травні 1999 року за 66 годин, червні 1999 року - 65 годин, березні 2000 року - 66 годин. Згідно ж ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів, які б свідчили про те, що позивачем відпрацьовано більшу кількість годин, ніж зазначено у відомості суду не надано. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача заробітної плати за відпрацьовані години роботи у травні, червні 1999 року та березні 2000 року в розмірі 84,10 грн. суд вважає не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. З листа Територіальної державної інспекції з питань праці у Полтавській області № 16-с 193/03-5 від 26.02.2013 року вбачається, що наказом № 114-В від 01.09.2008 року створено методичні комісії. Головою комісії національної культури призначена [PERSON] За роботу в методичній комісії їй проводилась доплата у розмірі 10 % посадового окладу. Наказом № 3-В від 19.01.2009 року т.в.о. директора заступника директора з НВР ПТУ № 22 Гордієнко А.Г. з 01.01.2009 року об'єднано методичні комісії точних наук, національної культури та спецдисципліни, Глобинської філії в одну об'єднану методичну комісію під керівництвом Курилько Т.П. Оскільки з 01.01.2009 року позивач не була головою методичної комісії їй не виплачувалась доплата за головування в комісії. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача доплати за головування в методичній комісії за січень-лютий 2009 року в розмірі 231 грн. є безпідставними і не підлягають задоволенню. При вирішенні позовних вимог стягнення доплати за категорію суд виходив із наступного. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідачем в судовому засіданні визнано факт неповної виплати позивачу доплати [PERSON] в зв'язку з її переатестацією. Згідно наданих ПТУ № 26 м.Кременчука розрахунків, позивачу необхідно доплатити у зв'язку з її переатестацією за 1998 році 31 грн., за 2002 рік 58,97 грн., за 2005 рік - 314,69 грн. Позивач [PERSON] погодилася з розрахунками заборгованості наданими відповідачем та не заперечувала проти стягнення з ПТУ № 26 на її користь невиплаченої заробітної плати в розмірі 404,66 грн. Враховуючи факт неповної виплати позивачу [PERSON] заробітної плати в розмірі 404,66 грн., визнаний відповідачем, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у вказаному розмірі. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду. Відповідно до роз'яснень, даних в п.3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. На думку суду позивач [PERSON] не надала суду доказів на підтвердження позовних вимог про стягнення моральної шкоди і не довела спричинення їй такої шкоди діями відповідача у розмірі 3000 грн., тому суд відмовляє в задоволенні даних позовних вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON] та стягує з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату в розмірі 404,66 грн. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням тих обставин, що позивач на підставі п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial