Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. Розпорядженням Михайлівської РДА Запорізької області № 279 від 07.10.2016 року вона призначена опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO], який був покинутий [PERSON] в пологовому будинку. Державна реєстрація народження дитини була проведена відповідно до ч.1 ст.135 СК України (за заявою родичів, інших осіб або представника закладу охорони здоров'я). З моменту знаходження у позивача малолітнього [PERSON], його мати - [PERSON], фактично ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання своєї дитини. Зовсім не навідує дитину та не спілкується з нею; не сприяє засвоєнню загально визначених норм моралі; не виявляє інтересу до нього та його внутрішнього світу. Тобто, відповідач не піклується фізичний і духовний розвиток сина, його утримання, навчання, підготовку до самостійного життя, хоча має таку можливість. У зв'язку з викладеним, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти на її на користь на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягненнями дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON]в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про його дату, час та місце, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Відповідно до вимог ст.ст. 280-283 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Начальник органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Михайлівської державної адміністрації Запорізької області Озмитель Д.Д. в судовому засіданні надала письмові пояснення, з яких вбачається доцільним позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до її малолітнього сина - [PERSON] Представник органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про його дату, час та місце, письмових пояснень щодо позову не надав. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є матір'ю [PERSON] [INFO], відомості про батька зазначені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (а.с. 4). Згідно повного Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження стосовно [PERSON] [INFO], в відомостях про матір зазначено [PERSON] [INFO]. Державна реєстрація народження дитини, була проведена відповідно до ч.1 ст.135 СК України (зазаявою родичів, інших осіб або представника закладу охорони здоров'я) (а.с . 5-6) Згідно розпорядження Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області за № 279 від 07.10.2016 року, [PERSON] було призначено опікуном над дитиною, позбавленої батьківського піклування [PERSON], [INFO] (а.с 7). Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з частиною 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог п. 2 частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 своєї постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обставини матеріального забезпечення, соціально-побутові умови проживання і особисті якості відповідача з'ясовувалися службою у справах дітей і судом. При цьому, судом встановлено, що відповідач вихованням дитини не займається, сприятливих умов для проживання та розвитку дитини не створює. В судому засіданні встановлені докази винної поведінки відповідача, яка свідчить саме про безпідставне ухилення її від виконання своїх батьківських обов'язків. Своєю поведінкою відповідач не забезпечує своїй дитині рівня життя, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Характер поведінки відповідача, її особистості та інші конкретні встановлені судом обставини вимагають позбавлення батьківських прав і не свідчать про наявність підстав збереження батьківських прав з відмовою в позові і попередженням відповідача про необхідність зміни її ставлення до виховання дитини, відсутні підстави для надання переваги інтересам відповідача, а не дитини, яка саме в цей час, з урахуванням віку, потребує захисту своїх прав. Головною метою позбавлення батьківських прав при вирішенні цієї справи, суд вважає захист саме інтересів дитини і стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов'язків, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція за протиправну винну поведінку. За таких обставин, позбавлення відповідача батьківських прав на теперішній час є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя, гармонічного виховання в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, як того вимагає ст. 150 СК України. Стосовно вимоги позивача про стягнення аліментів, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини, оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі та доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. При цьому, застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, вона має право бути поновленою у батьківських правах відносно своєї дитини, відповідно до положень ст. 169 СК України. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь позивача [PERSON], сплачені нею за вимоги про позбавлення батьківських прав, а також у прибуток держави за вимоги про стягнення аліментів.

Outcome: approved