Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Довгинцівського районного суду м. кривого Рогу Дніпропетровської області 04.11.2014 р. з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначила, що вона працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю «МАГІСТРАЛЬ КР» на посаді комерційного директора з 01.11.2007 року, що підтверджується трудовою книжкою [NUMBER] від 02.10.1990 року. Одного дня прийшовши на роботу вона дізналася, що товариство переїхало та знаходиться за іншою адресою, де воно знаходиться нікому не відомо, на дзвінки директор товариства не відповідав взагалі. 15.10.2012 року позивач додзвонилася до директора ТОВ «МАГІСТРАЛЬ КР» і домовилася про зустріч. Того ж дня вона написала заяву про звільнення за згодою сторін. Згідно наказу № 42 від 15.10.2012 року позивача було звільнено з посади комерційного директора за згодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України та як вбачається в наказі - бухгалтерія повинна була провести остаточний розрахунок з позивачем та виплатити їй компенсацію за невикористану відпустку за період з 01.11.2009 року. Як вказано в самому наказі позивач його отримала 15.10.2012 року. Однак на справді вона його отримала лише в вересні 2013 року та з нею був проведений розрахунок лише за 12 днів жовтня 2012 року, виплачені кошти за невикористану відпустку та були поставлені відповідні відмітки у трудовій книжці про дату звільнення позивача. З моменту отримання наказу позивачем вже пройшло більше року, але вона просить поновити його так як , весь цей час вона крім переживання за втрату роботи зверталася багаторазово до директора товариства в телефонному режимі, їздила на місце юридичної адреси ТОВ «МАГІСТРАЛЬ-КР» з метою отримання будь-яких пояснень , але нічого не добилася, тому 24.04.2013 року звернулася до Довгинцівського РВ м. Кривого Рогу з заявою про порушення її прав з боку відповідача та за її заявою було відкрито кримінальне провадження № 12013040720001535 відносно за ст. 175 ч. 1 КК України. Весь цей час позивач намагалася отримати копії документів, про виплату їй заробітної плати, банківських виписок, ордерів, запит ПФУ про податки, які сплачувало за неї підприємство, але все безуспішно. Через 6 з половиною місяців кримінальне провадження було закрито та неодноразово то відкривалося то знову закривалося. Лише після звернення позивача на «Гарячу лінію Уряду» 19.09.2013 року позивачеві було видано копію наказу про звільнення, зроблено запис в трудову книжку та частково розраховано. Станом на 11.07.2014 року кримінальне провадження відкрито, але до цього часу ніяких результатів не має, позивачеві не виплачена заробітна плата в повному об'ємі та не притягнуто до відповідальності винних. Лише коли позивач звернулася до адвоката їй було роз*яснино, що її права порушено та рекомендовано звернутися до суду. Крім цього в наказі про звільнення «за згодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України». Однак позивач зазначає, що вона була вимушена звільнитися так як директор ТОВ «МАГІСТРАЛЬ-КР» незаконно, не повідомивши її ні про що втік. Вона його розшукувала та не могла зрозуміти де працювати далі та яку заяву писати. ЇЇ право на працю було грубо порушено, незаконним способом позбавлено її роботи та лише через рік їй була видана належним чином оформлена трудова книжка. Також, з питань порушення трудового законодавства директором ТОВ «МАГІСТРАЛЬ-КР» до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу було направлено матеріали Державним Департаментом нагляду за додержанням законодавства про працю Територіальної інспекції праці в Дніпропетровській області про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності . В зв'язку з цим позивач вважає, що наказ по ТОВ «МАГІСТРАЛЬ-КР» №42 від 15.10.2012 року про звільнення [PERSON] з посади комерційного директора - недійсним та зобов'язати відповідача зазначити в трудовій книжці день звільнення позивача - день видачі трудової книжки - 19.09.2013 року. З моменту звільнення 15.10.2012 року по день фактичного розрахунку 19.09.2013 року пройшло 340 календарних днів, тому: середня заробітна плата за два останні календарні місяці 2012 року, а саме: серпень - 4800,00 грн., вересень - 5000,00 грн. = 4900,00 грн. Середня заробітна плата складає (4800,00 грн. додати 5000,00 грн.) та поділити на (31 додати 30 днів) дорівнює 160,65 грн. На момент подачі позовної заяви відповідач має затримку за розрахунком з позивачем при звільненні за 340 днів. Всього за ст. 116 КЗпП відповідач має сплатити позивачеві 160,65 грн. помножено на 340 днів дорівнює 54621,00 грн. Також позивач просить суд стягнути з відповідача відшкодування за час вимушеного прогулу в зв'язку з тим, що фактично її було звільнено 15.10.2012 року , а трудову книжку видано лише 19.09.2013 року, тобто через 238 робочих днів, тому : середній заробіток за два відпрацьованих місяці перед звільненням 4900,00 грн., що поділено на 43 робочі дні та помножено на 238, що в сум становить 54242,58 грн. Також позивач стверджує, що їй завдано моральних страждань так як вона мало того, що залишилася без улюбленої постійної роботи та засобів для існування, та ще й змушена була постійно розшукувати директора товариства, постійно звертатися до міліції та захищати своє грубо порушене право на працю, весь цей час позивач страждала, переживала та оцінює свої моральні страждання в розмірі 30000,00 грн. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позові наполягала просила його задовольнити. Відповідач до суду не з*явився, причини його неявки суду не відомі. З огляду на це та зі згоди позивача, суд вважає можливим розглядати справу згідно ст. 224 ЦПК України в заочному порядку, та згідно ст. 197 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю «МАГІСТРАЛЬ КР» на посаді комерційного директора з 01.11.2007 року, що підтверджується трудовою книжкою [NUMBER] від 02.10.1990 року. (а.с. 10). Згідно наказу № 42 від 15.10.2012 року позивача було звільнено з посади комерційного директора за згодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України та як вбачається в наказі - бухгалтерія повинна була провести остаточний розрахунок з позивачем та виплатити їй компенсацію за невикористану відпустку за період з 01.11.2009 року. Як вказано в самому наказі позивач його отримала 15.10.2012 року. (а.с. 7). Однак на справді вона його отримала лише в вересні 2013 року. (а.с. 7). З нею був проведений розрахунок лише за 12 днів жовтня 2012 року, виплачені кошти за невикористану відпустку та були поставлені відповідні відмітки у трудовій книжці про дату звільнення позивача. (а.с. 8). З моменту отримання наказу позивачем вже пройшло більше року, але вона просить поновити його так як , весь цей час вона крім переживання за втрату роботи зверталася багаторазово до директора товариства в телефонному режимі, їздила на місце юридичної адреси ТОВ «МАГІСТРАЛЬ-КР» з метою отримання будь-яких пояснень , але нічого не добилася, тому 24.04.2013 року звернулася до Довгинцівського РВ м. Кривого Рогу з заявою про порушення її прав з боку відповідача та за її заявою було відкрито кримінальне провадження № 12013040720001535 відносно за ст. 175 ч. 1 КК України. Весь цей час позивач намагалася отримати копії документів, про виплату їй заробітної плати, банківських виписок, ордерів, запит ПФУ про податки, які сплачувало за неї підприємство, але все безуспішно. Через 6 з половиною місяців кримінальне провадження було закрито та неодноразово то відкривалося то знову закривалося. (а.с. 12- 25). З питань порушення трудового законодавства директором ТОВ «МАГІСТРАЛЬ-КР» до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу було направлено матеріали Державним Департаментом нагляду за додержанням законодавства про працю Територіальної інспекції праці в Дніпропетровській області про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності . (а.с. 11). В зв'язку з цим позивач вважає, що наказ ТОВ «МАГІСТРАЛЬ-КР» №42 від 15.10.2012 року про звільнення [PERSON] з посади комерційного директора - недійсний та дату свого звільнення вважає днем видачі трудової книжки - 19.09.2013 року. З моменту звільнення 15.10.2012 року по день фактичного розрахунку 19.09.2013 року пройшло 340 календарних днів, тому: середня заробітна плата за два останні календарні місяці 2012 року, а саме: серпень - 4800,00 грн., вересень - 5000,00 грн. = 4900,00 грн. Середня заробітна плата складає (4800,00 грн. додати 5000,00 грн.) та поділити на (31 додати 30 днів) дорівнює 160,65 грн. На момент подачі позовної заяви відповідач має затримку за розрахунком з позивачем при звільненні за 340 днів. Всього за ст. 116 КЗпП відповідач має сплатити позивачеві 160,65 грн. помножено на 340 днів дорівнює 54621,00 грн. Також оскільки фактично позивача було звільнено 15.10.2012 року , а трудову книжку видано лише 19.09.2013 року, тобто через 238 робочих днів, тому : середній заробіток за два відпрацьованих місяці перед звільненням 4900,00 грн., що поділено на 43 робочі дні та помножено на 238, що в сум становить 54242,58 грн. Позивачеві завдано моральних страждань які вона оцінює в розмірі 30000,00 грн. Відповідно до вимог ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду в тримісячний строк, з дня коли він дізнався або міг дізнатися про порушення свого права , а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно ст. 234 цього ж кодексу у разі пропуску з поважних причин строків установлених статтею 233 цього кодексу, суд може поновити ці строки. Вивчивши матеріали суд вважає причини пропуску [PERSON] строків для звернення до суду з даною позовною заявою поважними, тому вважає можливим задовольнити дану вимогу та поновити їй строк для звернення до суду для захисту своїх порушених прав на працю. Відповідно до п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника, днем звільнення вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. З урахуванням норм п. 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, днем звільнення позивача [PERSON] є 19.09.2013 рік, а не 15.10.2012 рік. Так як трудову книжку вона отримала лише 19.09.2013 року, суд вважає що вимога позивача про внесення змін до трудової книжки підлягає задоволенню. Відповідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач фактично була звільнена 15.10.2012 року, а наказ про звільнення отримала не з своєї вини , а з вини власника директора ТОВ «МАГІСТРАЛЬ -КР» лише 19.09.2013 року, тобто майже через рік, тому суд вважає вимога позивача про виплату їй середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні з 15.10.2012 року по 19.09.2013 року підлягає задоволенню. Згідно постанови КМУ від 8.02.1995 року № 100 « Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. З моменту звільнення 15.10.2012 року по день фактичного розрахунку 19.09.2013 року пройшло 340 календарних днів, тому: середня заробітна плата за два останні календарні місяці 2012 року, а саме: серпень - 4800,00 грн., вересень - 5000,00 грн. = 4900,00 грн. Середня заробітна плата складає (4800,00 грн. додати 5000,00 грн.) та поділити на (31 додати 30 днів) дорівнює 160,65 грн. На момент подачі позовної заяви відповідач має затримку за розрахунком з позивачем при звільненні за 340 днів. Всього за ст. 116 КЗпП відповідач має сплатити позивачеві (160,65 грн. помножено на 340 днів) - 54621,00 грн. Відповідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до п. 4.1., 4.2 «Інструкції про порядок ведення трудової книжки працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України , Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року , власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Згідно ст. 235 ч. 4 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. З огляду на це суд вважає, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки з 15.10.2012 року по 19.09.2013 року підлягає задоволенню. Позивач звільнена 15.10.2012 року , а трудову книжку не з її вини їй видано лише 19.09.2013 року, тобто через 238 робочих днів, тому : середній заробіток за два відпрацьованих місяці перед звільненням 4900,00 грн., що поділено на 43 робочі дні та помножено на 238, що в сум становить 54242,58 грн., ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, моральна шкода стягується на користь робітника в тому випадку, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань , втрати нормальних життєвих зв'язків , та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Свою моральну шкоду позивач оцінює в 30000,00 грн., але враховуючи принципи розумності, моральності та справедливості, якими суд керується при призначенні розміру моральної шкоди, суд вважає, що моральну шкоду позивача необхідно оцінити в розмірі 10 тисяч гривень, оскільки позивач не втратила працездатності, не інвалід, не особа перед пенсійного віку, якій тяжко влаштуватися на роботу, позивач може працювати на працевлаштуватися на будь яку іншу роботу за освітою чи на свій вибір. З огляду на все вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Так як при поданні позову позивач згідно з законодавством була звільнена від сплати судового збору, а позовні вимоги задовольняються частково, судовий збір стягується з відповідача в сумі 364,40 грн. (243,60 грн. за вимогу майнового характеру та 121,80 грн. за вимогу немайнового характеру).

Outcome: partial