Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, вказавши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Кремінської міської ради Луганської області. В обгрунтування позову зазначається, що [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: Луганська область, м. Кремінна, пров. Мельникова, 23, де вона зареєстрована. За вказаною адресою також зареєстрований син позивача [PERSON] На даний час відповідач, який зареєстрований у зазначеному житлового будинку, з 2014 року, тобто більше трьох років, за вказаною адресою не проживає. У цьому ж році відповідач виїхав у Російську Федерацію, його місцезнаходження та місце проживання позивачу невідоме. В той же час, факт реєстрації відповідача створює перешкоди для позивача в оформленні субсидії, оскільки позивач не має можливості отримати довідку про його доходи. У звязку із викладеними обставинами позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням. В судовому засіданні позивач зазначила, що її син зареєстрований у її будинку за адресою: Луганська область, м. Кремінна, пров. Мельникова, 23, однак з 2014 року фактично там не проживає, оскільки виїхав у Російську Федерацію, де працює та створив сімю. В той же час, наявність реєстрації відповідача у будинку позивача створює перешкоди для оформлення субсидії. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило, відзив на позов не подав. Представник третьої особи в судове засідання також не зявився, голова Кремінської міської ради Луганської області [PERSON] надав суду письмову заяву, в якій вказав, що проти позову не заперечує та просить розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку із неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки ним не повідомлялися, відзиву на позову він не подав, а позивач не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що є сусідами та подругами позивача, син останньої проживав разом з позивачем за адресою: Луганська область, м. Кремінна, пров. Мельникова, 23, однак у 2014 році виїхав до Російської Федерації, де наразі фактично проживає та працює, і звідки відповідач не повертався до України з того часу. Заслухавши позивача та свідків, повно, всебічно і обєктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані суду докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Пащенко) [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом від 21.06.1996 та договору дарування від 21.09.2000 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Луганська область, м. Кремінна пров. Мельникова, 23 (а.с. 9, 10, 10а). Зазначені обставини також підтверджуються технічним паспортом на зазначений житловий будинок (а.с. 14). Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої адміністратором відділу адміністративних послуг виконавчого комітету Кремінської міської ради Луганської області № 4406 від 18.07.2018, станом на цю дату позивач [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO]. За вказаною адресою також зареєстрований син відповідача [PERSON] (а.с. 15). Зазначені обставини також підтверджуються домовою книгою на вказаний будинок (а.с. 11-13). З характеристики обстеження умов проживання від 05.07.2018, підписаною депутатом та секретарем Кремінської міської ради Луганської області, вбачається, що з 2014 року [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] (а.с. 16). Як зазначається у ст. 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. У звязку з цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: Луганська область, м. Кремінна, пров. Мельникова, 23, в якій залишається зареєстрованим її син відповідач [PERSON], що позбавляє позивача права вільно користуватися та розпоряджатися належною їй власністю. Враховуючи зазначені обставини, а також той факт, що [PERSON] не проживає за адресою своєї реєстрації більше, ніж один рік, а саме з 2014 року, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні характеристикою обстеження умов проживання від 05.07.2018 та показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням за місцем реєстрації, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved