Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду із позовом до [PERSON] про стягнення 1/2 вартості відчуженого майна. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 27.11.2004 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. 24.01.2018 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У шлюбі, за спільні кошти 31.12.2014 року сторонами було придбано автомобіль Volkswagen Caddy, 2004 року випуску, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №80445/ [NUMBER] /768980 від 28.12.2017 року, зазначений автомобіль відповідач відчужив громадянину [PERSON] за 139 472 гривень, 10 копійок. Згоду на відчуження спільного сумісного майна, а саме зазначеного автомобіля, позивач, а ні в усній формі, а ні в письмовій не давала, та взагалі про його відчуження дізналась нещодавно. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24.01.2018 року, яке набрало законної сили, встановлено, що шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинились з грудня 2016 року. Отже, автомобіль відчужено після припинення шлюбних відносин та не в інтересах сім`ї, а тому позивач має право на компенсацію 1/2 вартості відчуженого майна, що складає 69 736 грн. 05 коп. На підставі викладено звернулась до суду та просила стягнути з відповідача 1/2 вартості відчуженого автомобіля Volkswagen Caddy, 2004 року випуску, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] відповідно до договору купівлі-продажу, що складає 69 736 грн. 05 коп. А також стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримували та просили про їх задоволення. В подальшому, позивач подала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували. В подальшому, відповідач подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та відсутності представника. Крім того, представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що викладені у позовній заяві доводи не відповідають дійсності, оскільки спірний автомобіль був придбаний частково за спільні кошти подружжя, а саме 1/2 частку грошової суми для придбання автомобіля відповідач взяв в боргу свого знайомого [PERSON] , а іншу 1/2 частку грошової суми відповідач сплатив спільними з позивачкою коштами. Після погіршення між сторонами шлюбних стосунків, на вимогу позивача, відповідач був вимушений продати автомобіль та розділити з позивачем гроші з продажу автомобіля. 28.12.2017 року відповідач ще перебуваючи у шлюбі з позивачем, після продажу автомобіля передав позивачу кошти від продажу автомобіля. На час розірвання шлюбу у позивача не було жодних майновий та матеріальних претензій до відповідача. Вважає даний позов безпідставний та такий, що не підлягає задоволенню. В свою чергу, представником позивача, було подано до суду, відповідь на відзив, згідно якого вказала, що доводи викладені у відзиві не підтверджуються будь якими доказами. Відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх доводів щодо позичання грошових коштів та те, що автомобіль відчужувався зі згоди позивача. З договору купівлі-продажу вбачається, що автомобіль відчужено після припинення шлюбних відносин, а отже не в інтересах сім`ї. Крім того, вказала, що відсутність письмової згоди позивача на укладення договору відповідачем не спростована, що протирічить вимогам ст. 65 СК України. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідка,дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 27 листопада 2004 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 185 (а.с. 13). Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 січня 2018 року шлюб між сторонами булу розірвано (а.с. 14). Позивач звернувшись до суду просила стягнути з відповідача 1/2 вартості відчуженого автомобіля Volkswagen Caddy, 2004 року випуску, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] відповідно до договору купівлі-продажу, що складає 69 736 грн. 05 коп. Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №80445/ [NUMBER] /768980 від 28.12.2017 року, згідно якого [PERSON] відчужив на користь гр. [PERSON] автомобіля марки Volkswagen Caddy, 2004 року випуску, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] за 139 472 гривень 10 копійок (а.с. 15). Позивач вказала, що згоду на відчуження спільного сумісного майна, а саме зазначеного автомобіля, а ні в усній формі, а ні в письмовій не давала, та взагалі про його відчуження дізналась нещодавно. Статтею 51\~Конституції України закріплено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. ст. 60, 61\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту Частиною першою статті 70\~СК України встановлено, що уразі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності на майно, яке набуте ними в період шлюбу, що означає, що а ні дружина, а ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Спростувати цю\~презумпцію може\~сторона,\~яка надає\~докази протилежного,\~що мають\~відповідати вимогам\~належності та\~допустимості і\~це є\~її процесуальним\~обов`язком,\~як про\~це вказано\~у Постанові\~ ВС\~від 05 вересня 2018 року у справі № 337/804/16-ц. Судом встановлено, що автомобіль був придбаний подружжям за час перебування в шлюбі, що і не спростовувалось відповідачем під час розгляду справи у суді. Пояснення відповідача, що спірний автомобіль був придбаний частково за спільні кошти подружжя, а саме 1/2 частку грошової суми для придбання автомобіля відповідач взяв в боргу свого знайомого [PERSON] , а іншу 1/2 частку грошової суми відповідач сплатив спільними з позивачкою коштами не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами. Надані відповідачем у судовому засіданні пояснення, що ним було взято у борг у гр. [PERSON] гроші в сумі 3000 доларів США грн. для придбання автомобіля вказані доводи не спростовують. Допитаний у судовому засідання, в якості свідка, [PERSON] , зазначив, що перебуває у дружніх стосунках із відповідачем та вказав, що у грудні 2014 року відповідач позичав у нього кошти в сумі 3500 доларів США. Однак, відповідачем не були надані суду жодні належні та допустимі докази на підтвердження показів свідка. Позивач у судовому засіданні зазначила, що про факт позики коштів відповідачем у гр. [PERSON] для придбання автомобіля, їй не відомо та вказала, що автомобіль було придбано за кошти від відчуження попередніх автомобілів, що належали подружжю. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, у суду не викликає сумнівів, що автомобіль був придбаний у період перебування позивача та відповідача у шлюбі, тобто належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Таким чином, відповідач здійснив відчуження автомобіля проти волі позивача, оскільки вона не надавала йому письмової згоди на продаж автомобілю, як це вимагають положення ст. 65 СК України. Суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження доводів відповідача щодо обізнаності та згоди позивача на відчуження спільного майна. Крім того, відповідач не надав доказів, що вчинив продаж автомобіля в інтересах сім`ї чи або на її потреби. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 (справа №554/8023/15-ц, провадження №14-130цс19) зазначає, що у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня 2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст.65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, оскільки відповідач самостійно розпорядився автомобілем, незважаючи на необхідність отримання відповідно до положень ст. 65\~Сімейного Кодексу\~України письмової згоди на відчуження такого цінного майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, без згоди позивача на це і не в інтересах сім`ї, то вартість відчуженого автомобіля має бути врахована при поділі майна подружжя, а позивач має право на компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля. Аналізуючи вказані положення законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації, оскільки спірний автомобіль набутий сторонами за час перебування їх у шлюбі та відчужений відповідачем без згоди позивача, чим порушено право власності останньої. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд вважає можливим захист порушених прав позивача шляхом стягнення у порядку поділу спільного майна подружжя з відповідача на її користь 1/2 вартості відчуженого автомобіля Volkswagen Caddy, 2004 року випуску, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] відповідно до договору купівлі-продажу, що складає 69 736 грн. 05 коп. Також з відповідача, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 704, 80 гривень. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved