Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приазовського районного суду Запорізької області з вказаною позовною заявою, в якій просить: позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем, який був розірваний згідно рішення суду від 04.10.2012 року, вони мають сина - [PERSON], [INFO]. Після народження сина, коли дитині був лише один місяць, відповідач покинув їх та почав жити окремо, матеріальної допомоги не надавав. Тому, вона була вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 10 лютого 2012 року було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина. З часу народження сина, він повністю знаходиться на утриманні у неї, відповідач аліменти не сплачує, має заборгованість. Крім того, відповідач, як батько дитини не виконує свої батьківські обов'язки щодо виховання сина, не проявляє до нього батьківської турботи, не цікавиться його навчанням та здоров'я, не спілкується з ним. Таким чином, в інтересах дитини, вважає необхідним позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина - [PERSON]. Ухвалою судді від 04 липня 2018 року відкрито провадження у справі, на підставі ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 2710/38-14. Відзив відповідачем не подано, інших заяв та клопотань по справі від учасників справи до суду не надходило. В судове засідання позивачка не з'явилася, проте на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та що підтримує свої позовні вимоги. Відповідач повторно у судове засідання не з?явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України; не повідомив суд про причину своєї неявки; відзив на позовну заяву суду не надав. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Мангушської районної державної адміністрації Донецької області не з'явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, та ухвалити рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене та згідно ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON], [INFO], батьком дитини є [PERSON] (а.с. 5). Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітня дитина мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою з виконавчого комітету Мангушської селищної ради Мангушського району Донецької області від 04 червня 2018 року за № 866 /а.с. 10/. Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 11 лютого 2012 року /а.с. 8/ з [PERSON] - відповідача по справі, стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 січня 2012 року та до його повноліття. Відповідно до довідки з КДНЗ загального типу № 1 «Аліса» від 12.04.2018 року /а.с. 13/ батько дитини [PERSON], не цікавиться вихованням дитини; вихованням займається мати [PERSON] та її чоловік [PERSON], якого [PERSON] вважає рідним батьком. Згідно характеристики на [PERSON] - учня 1-А класу Мангушської ЗОШ І-ІІІ ст.. № 2 Першотравневої районної ради Донецької області від 17.04.2018 /а.с. 14/ батько дитини [PERSON] жодного разу особисто не відвідував школу, не цікавився успіхами, не приймав участь у вихованні сина; вихованням дитини займається мати - [PERSON] та її чоловік [PERSON]. Відповідно до акту обстеження стану виховання дитини [PERSON] від 16 квітня 2018 року /а.с. 15/ батько дитини [PERSON] не приймає участі у шкільному житті дитини. Згідно до витягу з амбулаторної картки [PERSON], [INFO], виданою КУ «Мангушський центр ПМСД» від 10 травня 2018 року за № 325 /а.с. 17/ доглядом за дитиною від народження здійснювала мама; вихованням, лікуванням та догляд за дитиною після року здійснювала мама; батько у догляді та вихованні дитини участі не приймав. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов дітей від 17.07.2018 року під час відвідування за місцем проживання [PERSON], була проведена бесіда з дитиною, в результаті якої було встановлено, що [PERSON] вважає своїм батьком [PERSON] - чоловіка мами, біологічного батька він не пам'ятає, батько не дзвонить, до шкоди не приходить, біологічного батька він ніколи не бачив. Згідно ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такі ж обов'язки на батьків покладені статтею 150 Сімейного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 5 ст. 12 цього ж закону передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Таким чином, оглянувши всі надані докази, як по одинці так і в сукупності, суд приходить до висновку, що дійсно батько малолітньої дитини - відповідач по справі, ухиляється від своїх обов'язків по вихованню та розвитку дитини, які передбачені вимогами ст.. 150 СК України. Ухилення відповідача від виховання дитини суперечить її інтересам, перешкоджає її нормальному вихованню в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини і сім'ї. З урахуванням викладеного, суд вважає, що захист прав неповнолітньої дитини шляхом позбавлення відповідача батьківських прав є виправданим і таким, що відповідає інтересам дитини. За таких обставин, позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню.

Outcome: approved