Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду 13 липня 2016 року з позовом, вказавши, що 29 жовтня 1996 року вона через [PERSON] товарну біржу за договором купівлі-продажу нерухомого майна придбала житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Цементників, буд. 9. Даний факт підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований [PERSON] товарною біржою за № 573-Н/96 від 29 жовтня 1996 року на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу». Позивач у повному обсязі виконала умови вищевказаного договору, сплативши ЗАТ «Криворізький цементно-гірничий комбінат» 2110 грн., що підтверджується п. 4 вищевказаного договору. На даний час [PERSON] має намір розпорядитись вищевказаною нерухомістю. Однак, для укладання правочинів договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований [PERSON] товарною біржою за № 573-Н/96 від 29 жовтня 1996 року, не вважається правовстановлюючим документом. Позивач звернулась у червні 2016 року до нотаріальної контори з приводу посвідчення договору купівлі-продажу, але їй в усному порядку було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії на підставі ст. 657 ЦК України. Позивач також звертає увагу на те, що земельну ділянку, на якій розташоване вищевказане домоволодіння, площею 0,0785 га вона отримала в приватну власність, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ДП від 08 жовтня 2002 року. [PERSON] просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку «А-1», житловою площею 44,5 кв.м., загальною площею 87,1 кв.м., тамбуру «а», сараю «Б», гаражу «В», вбиральні «Г», замощення «І», басейну «ІІ», огорожі «№1», хвіртки «№2», воріт «№3», розташованих за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Цементників, буд. 9, зареєстрований [PERSON] товарною біржою за № 573-Н/96 від 29 жовтня 1996 року, укладений між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Криворізький цементно-гірничий комбінат», визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок. Ухвалою суду від 15 листопада 2016 року до участі у справі замість Закритого акціонерного товариства «Криворізький цементно-гірничий комбінат» було залучено в якості відповідача [PERSON] акціонерне товариство «ХайдельбергЦемент Україна». Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.82). Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.78). Представник відповідача [PERSON] звернувся до суду з запереченням на позовну заяву, просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «ХайдельбергЦемент Україна» про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку, визнання права власності на будинок, так як позивач укладала договір купівлі-продажу нерухомого майна з Закритим акціонерним товариством «Криворізький цементно-гірничий комбінат», а [PERSON] акціонерне товариство «ХайдельбергЦемент Україна» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Криворізький цементно-гірничий комбінат», а не Закритого акціонерного товариства «Криворізький цементно-гірничий комбінат» (а.с.44,45). Представник [PERSON] товарної біржі у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.80). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 29 жовтня 1996 року Закрите акціонерне товариство «Криворізький цементно-гірничий комбінат» продало [PERSON] домоволодіння № 9 по вул. Цементників у м. Кривому Розі, договір купівлі-продажу нерухомого майна зареєстровано на [PERSON] товарній біржі за № 573-Н/96. Право власності було зареєстроване у Криворізькому БТІ в реєстрову книгу за № 260 70 61850 (а.с.77,9-11 - копії договору, технічного паспорту). Земельна ділянка площею 0,0785 га, на якій розташоване вищевказане домоволодіння, позивач отримала в приватну власність, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії ДП від 08 жовтня 2002 року (а.с.8 копія акту). Як вбачається з матеріалів справи, сторони договору купівлі-продажу нерухомого майна виконали умови договору, передали один одному об'єкт нерухомості та прийняли його. Однак, нотаріально сторони договір не посвідчили, він був укладений на [PERSON] товарній біржі. Згідно тексту договору такий договір не підлягає нотаріальному посвідченню відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу». Відповідно до абзацу 1 п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи викладене, до регулювання спірних правовідносин сторін необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу УРСР (далі ЦК УРСР). Оскільки договір був фактично укладений у 1996 році, тому до правовідносин, що виникли слід застосовувати ЦК України в редакції, яка діяла з 1963 року. За положеннями ст. ст. 224, 225 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Частиною 1 ст. 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Порядок проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~зазначено, що норми ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. На цей час правочини щодо купівлі-продажу нерухомості підлягають державній реєстрації. Договір, укладений 29.10.1996р. був зареєстрований в БТІ, тобто в порядку, передбаченому на той час. Судом встановлено, що між сторонами мав місце договір купівлі-продажу нерухомого майна, який не був нотаріально посвідчений, як того вимагає ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, але він був письмо зареєстрований [PERSON] товарною біржою та зареєстрований в Криворізькому бюро технічної інвентаризації. Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки оформляючи його на товарній біржі, були ознайомлені із застереженням в договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає. На теперішній час нотаріальне посвідчення договору неможливо в зв'язку з тим, що Закритого акціонерного товариства «Криворізький цементно-гірничий комбінат» не існує, а його правонаступник [PERSON] акціонерне товариство «ХайдельбергЦемент Україна» не вважає себе належним відповідачем по справі. Тому суд вважає, що договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути визнаний дійсним та вважає за можливе визнати право власності на вищевказане домоволодіння за позивачем.

Outcome: approved