Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В позові [PERSON] зазначила, що з 1991 року по 2003 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу вони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Вона займається вихованням сина самостійно. Відповідач не спілкується з сином, не сплачує аліменти на його утримання та не приймає участі у його вихованні. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд позбавити батьківських прав [PERSON], у відношенні його сина, [PERSON], [INFO]. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що з позивач самостійно виховує сина [PERSON], матеріально його забезпечує. Відповідач не цікавиться життям сина, не виявляє бажання з ним спілкуватися. З моменту розірвання шлюбу сторін участі в розвитку та вихованні дитини він не приймає, матеріально не допомагає утримувати сина. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом опублікування оголошення про виклик до суду в засобах масової інформації. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Прокурор м. Кременчука Бендеров Є.С. в інтересах дитини в судовому засіданні зазначив, що вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки батько вихованням дитини не займається та самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області - Соклолова А.В. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Вважала, що позбавлення батьківських прав відповідача повністю відповідає інтересам дитини. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] до 01.12.2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], яке видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Автозаводського районного управління юстиції м. Кременчука Полтавської області 01.12.2003 року, за актовим записом № 650. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Автозаводського районного управління юстиції м. Кременчука Полтавської області 27.01.2003 року, за актовим записом № 89. [PERSON] проживає разом з матір'ю, яка займається його вихованням, розвитком і матеріальним забезпеченням. З листа Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ № 61087 від 27.10.2014 року вбачається, що з 17.12.2013 року по 29.10.2013 року у відділі на примусовому виконанні перебував виконавчий лист № 2-4599, виданий Автозаводським районним судом м. Кременчука 09.12.2004 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника. Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука № 2871 від 31.10.2014 року, [PERSON] з липня 2008 року перебуває на обліку в управлінні та отримує державну допомогу. Рішенням Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області № 442 від 27.11.2014 року суду надано висновок органу опіки та піклування Автозаводського району м.Кременчука щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні його малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки, або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, відповідач ухиляється та фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків відносно сина, [PERSON]. Він не спілкується з сином, не виявляє інтересу до його життя, тривалий час не сплачує кошти на утримання сина. [PERSON] не займається вихованням дитини, не проявляє до неї батьківської уваги та турботи. Проаналізувавши встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 243,60 грн. та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 420 грн., які підтверджуються квитанцією № 0.0.355733668.1 від 02.03.2015 року.

Outcome: approved