Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що з 21.02.1990 року позивач зареєстрована та постійно проживає в [INFO]. Позивач є основним квартиронаймачем даної квартири, і на її імя відкритий особовий рахунок № 300998 на спірну квартиру в ПП «Бокуд». Відповідач по справі [PERSON] син позивачки. З дозволу позивача [PERSON] проживав в квартирі і був зареєстрований в ній 06.02.2008 року. Однак, син часто і надовго їздив в м. Москву до свого батька, працював там, а в 2013 році виїхав з квартири остаточно разом з усіма своїми речами, і більше в спірній квартирі не зявлявся, припинив будь-яке спілкування з позивачем. 30.05.2007 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем по даній справі [PERSON], який вселився в спірну квартиру і був в ній зареєстрований 30.01.2007 року. Спільне життя з відповідачем не склалось. Вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.12.2009 року чоловік позивача [PERSON] був засуджений до позбавлення волі строком на 8 років, відбував покарання у [PERSON] № 39 Вінницької області з 14.07.2010 року по 02.10.2015 року. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31.10.2012 року, яке набуло чинності 13.11.2012 року, шлюб був розірваний. Після звільнення з місць позбавлення волі відповідач зателефонував позивачці і повідомив, що в квартиру повертатись не має наміру, і обіцяв найближчим часом знятись з паспортної реєстрації в спірній квартирі, але не виконав цієї обіцянки. Таким чином, відповідач по справі [PERSON] остаточно вибув із спірної квартири в 2013 році, а відповідач [PERSON] в жовтні 2015 року, після чого в квартирі вони не зявлялись і не зявляються, квартирою не цікавляться, своїх речей в ній не зберігають, участі в утриманні даного житлового приміщення і в оплаті комунальних платежів не приймають. Всі обовязки, повязані з договором найму вказаної квартири, покладені лише на мене позивача по справі. Оскільки відповідачі без поважних причин не проживають в квартирі понад 6 місяців, позивач вважає, що вони втратили право на користування даним жилим приміщенням. Факт відсутності відповідачів підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.10.2012, довідкою [PERSON] № 39 від 29.01.2013 року, актом № 220, та може бути підтверджено сусідами. На відповідачів нараховуються комунальні платежі, позивач має проблеми з оформленням субсидії, а також позивач не може реалізувати своє право на приватизацію житла. На підставі вищевикладеного, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. Позивач до судового засідання не з'явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку неодноразово, що підтверджується матеріалами справи. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідачів, на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно паспорта серії АВ 775959, [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою: пр.. [PERSON][ADDRESS] з 21.02.1990 року. Відповідно до довідки ПП «Бокуд» № 1044 від 23.04.2016 року, за адресою: м. Вінниця, провул. К. Маркса, б. 40, кВ. 8 зареєстровано 4 чоловік: [PERSON] квартиронаймач, [PERSON] син, [PERSON] внук, [PERSON] колишній чоловік. (а.с.5). Згідно особового рахунку №300\~948 квартиронаймачем є [PERSON], квартири по пр.. [PERSON][ADDRESS] (а.с.6). Актом від 26.04.2016 року комісія встановила із слів сусідів, що прописані [ADDRESS] [PERSON] [INFO] не проживає за даною адресою з 2007 року та [PERSON] [INFO] не проживає за даною адресою з 2013 року. (а.с.7). Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 жовтня 2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.8). Згідно довідки [PERSON] виправної колонії № 39 від 29.01.2013 року, [PERSON] [INFO] відбуває міру кримінального покарання, початок строку: 02.10.2007 рік, кінець строку: 02.10.2015 року. (а.с.9). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК УРСР, суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідачів у квартирі за адресою: м. Вінниця, пр. Карла Маркса 40-а понад шість місяців, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved