Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свій позов тим, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 18лютого 2005 року, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 133. Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Впродовж останнього року подружнє життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті привело до фактичного припинення шлюбних відносин. Збереження сім'ї вважає неможливим. Від шлюбу у них народились діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які перебувають лише на її утриманні. Позивачу одній важко утримувати дітей. Відповідач відмовляється від надання їм матеріальної допомоги у добровільному порядку. Посилаючись на вищенаведене, позивач просила шлюб розірвати та стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 2000 (дві тисячі гривень), щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду. Позивач подала заяву суду з проханням розглядати справу за її відсутності. Позов підтримує, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать надіслані повідомлення. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі з 18лютого 2005 року, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 133, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 09 вересня 2016року. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, шлюб існує лише формально. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що має істотне значення. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 січня 2010 року, та копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03 червня 2005 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області вбачається, що [INFO] [PERSON], [INFO] [PERSON], батьками яких є сторони по справі [PERSON] і [PERSON] (а.с. 6-7). Судом встановлено, що неповнолітні діти на даний час перебувають на утриманні позивача. Відповідач є батьком дітей, однак в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Відповідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти присуджується у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі п.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 статті 84 СК України , дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При визначенні розміру аліментів, у відповідності до ст.182 СК України, суд врахував стан здоров'я та матеріальне становище сторін, і приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати в користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття. А тому, позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 2000грн.є безпідставним. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки рішення постановлено на користь позивача, тому її вимога щодо стягнення з відповідача понесених нею судових витрат підлягає до задоволення .

Outcome: partial