Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , у якому просить: визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування належною [PERSON] квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 08.11.2019 приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу Харченко Т.П. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 188020670 від 08.11.2019. [PERSON] зазначає, що у вищевказаній квартирі зареєстрований [PERSON] .. Відповідач не є і не був членом сім`ї позивача, а є колишнім співвласником спірної квартири. Пунктом 9 договору купівлі-продажу квартири передбачено обов`язок відповідача знятися з реєстраційного обліку у строк до 30.11.2019. Позивач вказала, що особисто з відповідачем не знайома, при укладенні договору купівлі-продажу він не був присутнім, від його імені на підставі довіреності діяла [PERSON] , будь-які особисті речі відповідача в квартирі відсутні, зі слів сусідів стало відомо, що [PERSON] виїхав у невідомому напрямку та не проживає у квартирі з 2006 року. Таким чином, відповідач з власної волі не проживає за місцем реєстрації більше трьох років, не сплачує комунальні послуги, не надає коштів на утримання будинку, його особисте майно за місцем реєстрації відсутнє, зобов`язався знятися з реєстраційного обліку до 30.11.2019, але взяті на себе зобов`язання добровільно не виконав. Вказаними діями відповідач створює позивачу перешкоди, як власнику, у користуванні, володінні та розпорядженні квартирою, у зв`язку з чим [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області 02.09.2021 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано в установлений судом строк подати письмовий відзив на позов. Заходи забезпечення позову не вживались. Ухвалою Богодухівського районногосуду Харківської області від 21.09.2021 задоволено заяву позивача про витребування доказів. Витребувано з Богодухівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області відомості про те, чи звертався [PERSON] , [INFO] , в період з 2020 року по теперішній час із заявою про чинення йому перешкод у користуванні житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , з боку [PERSON] чи інших осіб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У поданій до суду заяві просила розглянути справу за її відсутності. Зазначила, що позов підтримує, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином як шляхом надіслання судових повісток на зареєстровану адресу місця проживання, так і відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Причини неприбуття до суду не повідомив. Відзиву на позов не подав. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву на позов не подав, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст.247 КУпАП фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини. Згідно з договором купівлі-продажу житлового квартири від 08.11.2019, посвідченим приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області, зареєстрованим у реєстрові за № 1620, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 188020670 від 08.11.2019 - [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-9, 10). Пунктом 9 вказаного договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.11.2019 визначено, що сторони домовилися, що «Продавці» ( [PERSON] , яка під час укладання договору купівлі-продажу квартири діяла від свого імені та в силу повноважень, що ґрунтуються на довіреності, посвідченій нотаріусом міста Москви Семеновою Г.Л. 07 вересня 2019 року за реєстром №77/510-н/77-2019-2-698 діяла від імені [PERSON] та [PERSON] ) та члени їх сімей, що мешкають разом з ними, повністю звільнять відчужувану квартиру та будуть зняті з реєстраційного обліку за адресою відчужуваної квартири до 30 листопада 2019 року (а.с. 9). Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 15.06.2021 вих. № 3049, виданої відділом «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Богодухівської міської ради», за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Згідно з довідкою від 17.06.2021, виданої квартальною [PERSON] , підпис якої засвідчено керуючим справами виконкому Богодухівської міської ради Харківської області, за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає з 2006 року [PERSON] , 1978 року народження. Вказане підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON] , підписи яких наявні у довідці (а.с. 12). Відповідно до листа Богодухівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області від 29.09.2021 № 5319/119-71/01-2021, за період з 2020 року по теперішній час [PERSON] , [INFO] , із заявою про чинення йому перешкод у користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , до Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області не звертався (а.с. 31). Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами ст. 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, судом встановлено, що через реєстрацію відповідача у належній позивачці квартирі [PERSON] не може в повній мірі реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження вказаним майном, оскільки [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, що порушує права власника. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , а відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача, суд вважає, що на правовідносини, які виникли між сторонами, не поширюються норми статей 64, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України. Відповідно до наявної у матеріалах справи копії договору купівлі-продажу квартири від 08.11.2019 вбачається, що відповідач [PERSON] є колишнім співвласником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Під час вчинення правочину купівлі-продажу квартири від імені [PERSON] діяла на підставі довіреності, посвідченій нотаріусом міста Москви Семеновою Г.Л. 07 вересня 2019 року за реєстром №77/510-н/77-2019-2-698 - [PERSON] . Позивач стала власником квартири [ADDRESS] , з 08.11.2019. Відповідач [PERSON] не є і не був членом сім`ї позивача, що підтверджено матеріалами справи. На час придбання та після того, як позивач придбала квартиру 08.11.2019, [PERSON] у вказаній квартирі не проживав і добровільно не знявся з реєстрації за вищевказаною адресою, при цьому, умовами п. 9 договору купівлі-продажу квартири встановлений обов`язок щодо зняття усіх осіб з реєстраційного обліку за адресою відчужуваної квартири до 30.11.2019. Відомостей про укладення між сторонами по справі договору найму на проживання у спірному житловому приміщенні суду надано не було. Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене, зокрема, щодо іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати, зокрема, іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно з ст. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Статтею 403 ЦК України, визначено зміст сервітуту, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Відповідно до ст. 406 ЦК України сервітут припиняється, зокрема, у разі відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; спливу строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд. Згідно з ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, зокрема, здавати в оренду, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 158 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку і наймачем у письмовій формі. За договором найму, зокрема, згідно зі ст. 68 ЖК УРСР, яка є загальна нормою, що застосовуються і до договору найму жилого приміщення у будинку приватної власності, - наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно із ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача за ним зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача не звільняє його від виконання обов`язків за договором найму. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач був відсутній з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено. Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Положеннями ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням досліджених судом письмових доказів, суд дійшов висновку про доведеність факту непроживання без поважних причин [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , та невикористання житла за його прямим призначенням понад шість місяців. Жодних доказів, які б спростовували такий висновок, суду не надано. За таких умов, беручи до уваги, що відповідач з часу придбання позивачем квартири (з 08.11.2019) не проживав у спірній квартирі, в квартирі відсутні його речі, він не здійснює своїх прав користування даним жилим приміщенням і не виконує обов`язків наймача жилого приміщення, враховуючи відсутність підстав для збереження за відповідачем права на жиле приміщення понад шість місяців, передбачених частиною 2 статті 71 ЖК УРСР, відсутність доказів поважності причин його відсутності понад шість місяців у вказаній квартирі, суд дійшов висновку, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved