Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом, у якому свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 11.04.2018 року між нею та [PERSON] укладено договір позики (далі - Договір). Відповідно до п.1.1 договору позикодавець передав позичальнику безпроцентну позику на суму 99 720 доларів США, а позичальник підтверджує факт отримання ним до підписання даного договору грошових коштів від позикодавця та зобов`язується повернути зазначену суму позики в обумовлений п. 2.1 договору строк. Відповідно до п.2.1 договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві у готівковій формі або перерахувати його на банківський рахунок зазначену суму позики (в валюті долар США) в строк до 30.06.2018 року. Крім того, у випадку не повернення зазначеної в п.1.1 Договору суми позики в зазначений у п.2.1 строк, позичальник сплачує позикодавцеві штраф у розмірі 0,1 % від суми позики за кожен день прострочення до дня її повернення позикодавцю (п. 3.1 Договору). На виконання умов договору позики відповідач частково повернула суму позики. Станом на день звернення до суду розмір боргу відповідача за договором позики становить 69 720,00 доларів США. У зв`язку з чим, просила суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики від 11.04.2018 року у розмірі 69 720,00 доларів США та штраф, передбачений п. 3.1 Договору у сумі 3 191,04 доларів США суду стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 8 810,00 грн. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала повноваження представнику. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд з урахуванням часткового погашення боргу в період розгляду справи стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 48 420,00 доларів США, штраф, передбачений п. 3.1 Договору у сумі 3 191,04 доларів США, а також судовий збір у розмірі 8 810,00 грн. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, із матеріалів справи вбачається, що 11.04.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. Відповідно до п.1.1 договору позикодавець передав позичальнику безпроцентну позику на суму 99 720 доларів США, а позичальник підтверджує факт отримання ним до підписання даного договору грошових коштів від позикодавця та зобов`язується повернути зазначену суму позики в обумовлений п. 2.1 договору строк. Відповідно до п.2.1 договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві у готівковій формі або перерахувати його на банківський рахунок зазначену суму позики (в валюті долар США) в строк до 30.06.2018 року. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язаннями є правовідносинами, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свої зобов`язання і на підставі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 11.04.2018 року в сумі 48 420,00 доларів США. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідачем умови договору позики від 11.04.2018 року не виконано, отримані грошові кошти не повернуто в повному обсязі. За ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Частиною 2 статті 551 ЦК України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. З пункту 3.1 договору позики від 11.04.2018 року вбачається, що у випадку не повернення зазначеної в п.1.1 Договору суми позики в зазначений у п.2.1 строк, позичальник сплачує позикодавцеві штраф у розмірі 0,1 % від суми позики за кожен день прострочення до дня її повернення позикодавцю. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком штрафу за період з 01.07.2018 року по 01.08.2018 року, який розраховувався за формулою: (сума штрафу) = (сума боргу, долари) х (кількість днів прострочення) х (відсоток штрафу, 0,1%). 99 720,00 доларів США х 32 дні х 0,1% = 3 191,04 доларів США. Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 11.04.2018 року у розмірі 51 611,04 доларів США з якої: 48 420,00 доларів США - сума основного боргу, 3 191,04 доларів США - штраф, передбачений п.3.1 договору. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 8 810,00 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 625, 1046 -1050 ЦК України,

Outcome: approved