Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], треті особи - Управління Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області, Виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, про визначення порядку користування земельною ділянкою та припинення права спільної часткової власності на домоволодіння, яким просила: - припинити право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на домоволодіння № 83, розташоване по вул. Підлісній в м.Новомосковську Дніпропетровської області; - визначити наступний порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0,1434 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул.Підлісна, 83 між співвласниками: а) [PERSON], як власнику 51/100 частки земельної ділянки, в користування виділити земельну ділянку, площею 0,0731 га, в тому числі під літньою кухнею літ. «В», прибудовою літ. «в», сараєм літ. «Г», колодязем літ. «к», вбиральнею літ. «д», згідно з геодезичним звітом ТОВ Юст Інвест; б) [PERSON], як власнику 49/100 частки земельної ділянки, в користування виділити земельну ділянку, площею 0,0703 га, в тому числі під житловим будинком літ. «А», сіньми «а», сараєм літ. «Б», сараєм літ. «Ж», вбиральнею літ. «З», згідно з геодезичним звітом ТОВ Юст Інвест. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що 02.12.2013 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області по справі № 0427/7372/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а саме домоволодіння № 83, розташованого по вул.Підлісній в м.Новомосковську Дніпропетровської області, позовні вимоги позивача було задоволено частково, виділено [PERSON] квартиру № 2, вартістю 186 360,00 грн., за другим варіантом розподілу домоволодіння (додаток № 2), [PERSON] виділено квартиру № 1, вартістю 179 560,00 грн., стягнуто з позивача на користь відповідача 3 400,00 грн., на користь держави - судовий збір в розмірі 1 505,50 грн., в задоволені іншої частини позовних вимог було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.02.2014 року рішення Новомосковського суду Дніпропетровської області залишено без змін. 14 квітня 2014 року по даній справі було винесено додаткове рішення, яким було визначено перелік побудов, які відходять кожній зі сторін. Крім того, 30.09.2014 року, ухвалою Новомосковського міськрайонного суду було виправлено описку в додатковому рішенні Новомосковського міськрайонного суду від 14.04.2014 року, другий та третій абзац резолютивної частини рішення від 02.12.2013 року викладено в такій редакції: Виділити [PERSON] квартиру № 2, за другим варіантом розподілу домоволодіння № 83, розташованого по вул. Підлісній в м. Новомосковську Дніпропетровської області по ? частині з незначним відступом від ідеальних часток, а саме 51/100 частку, вартістю 186\~360,00 грн., що включає в себе: літню кухню літ. «В», прибудову літ. «в», сарай літ. «Г», колодязь літ. «к», вбиральню літ. «д». Виділити [PERSON] квартиру № 2, за другим варіантом розподілу домоволодіння № 83, розташованого по вул. Підлісній в м.Новомосковську Дніпропетровської області по ? частині з незначним відступом від ідеальних часток, а саме 49/100 часток, вартістю 179\~560,00 грн., що включає в себе: будинок літ. «А», сіни «а», сарай літ. «Б», сарай літ. «Ж», вбиральню літ. «З». Таким чином, позивач [PERSON], на сьогоднішній день, є власником 51/100 частини домоволодіння № 83, розташованого по вул. Підлісній в м.Новомосковську Дніпропетровської області, які включають в себе конкретно визначений перелік побудов, що також стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.10.2014 року № 28156709. Але, у звязку з тим, що в резолютивній частині рішення Новомосковського міськрайонного суду від 02.12.2013 року не було прописано, що право спільної часткової власності між сторонами припиняється, сторони й досі є співвласниками домоволодіння № 83, розташованого по вул. Підлісній в м.Новомосковську Дніпропетровської області. Крім того, не дивлячись на вищезазначене рішення суду, яке набрало чинності, та його реєстрацію в передбаченому законом порядку, відповідач і досі не визнає права позивача на належну їй частину домоволодіння і відповідну частину земельної ділянки. Позивачка зазначає, що згідно геодезичного звіту, проведеного ТОВ Юст Інвест, відповідно до належної позивачці 51/100 частки домоволодіння № 83, розташованого по вул. Підлісній в м. Новомосковську, в її користування відходить частина спільної земельної ділянки, розмір якої складає 0,0731 га (на плані зафарбована жовтим кольором). Але відповідача не влаштовує такий порядок користування земельною ділянкою, у звязку з чим вважаючи, що таким чином порушені її права, вона вимушена звернутись до суду із зазначеним позовом. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов, мотивуючи його обставинами, викладеними в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти задоволення позову заперечували, вважаючи його необґрунтованим і безпідставним з тих підстав, що по-перше, позивач не виплатила відповідачу грошову компенсацію, яку повинна була виплатити згідно рішення суду від 02.12.2012 року, у звязку з чим порушено його право, яке було захищено судом. А по-друге, між сторонами відсутній спір, адже дане питання, яке поставлене позивачем в своїй позовній заяві може бути вирішено і не в судовому порядку. В судовому засіданні представник третьої особи Управління Держземагенства у Новомосковському районі [PERSON] вважала, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Представник третьої особи Виконавчого комітету Новомосковської міської ради [PERSON] просила справу вирішити на розсуд суду, оскільки на сьогоднішній день не достатньо технічної документації для встановлення конфігурації земельних ділянок. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником 51/100 частин домоволодіння № 83, розташованого по вул. Підлісній в м. Новомосковську Дніпропетровської області, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.10.2014 року № 28156709 (а.с.5). Власником інших 49/100 частин домоволодіння № 83, розташованого по вул. Підлісній в м. Новомосковську Дніпропетровської області, є відповідач [PERSON], що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.12.2014 року № 31759843 (а.с.62). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.12.2013 року, додатковим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.04.2014 року, ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.09.2014 року виділено [PERSON] квартиру № 2, за другим варіантом розподілу домоволодіння № 83, розташованого по вул. Підлісній в м. Новомосковську Дніпропетровській області по ? частини з незначним відступом від ідеальних часток, а саме 51/100 частини, вартістю 186\~360,00 грн., що включає себе: літню кухню літ. «В», прибудову літ. «в», сарай літ. «Г», колодязь літ. «к», вбиральню літ. «д»; виділено [PERSON] квартиру № 1, за другим варіантом розподілу домоволодіння № 83, розташованого по вул. Підлісній в м. Новомосковську Дніпропетровській області по ? частини з незначним відступом від ідеальних часток, а саме 49/100 частини, вартістю 179 560,00 грн., що включає себе: будинок літ. «А», сіни «а», сарай літ. «Ж», вбиральню літ «З» (а.с.6-9, 10, 11) Суду надано технічний паспорт на житловий будинок № 83, розташований по вул. Підлісній в м. Новомосковську Дніпропетровській області, згідно з яким його власниками по ? частині є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12-14). Суду надано геодезичний звіт, розроблений ТОВ Юст Інвест 11.11.2014 року, згідно з яким, відповідно до належної [PERSON] 51/100 частки домоволодіння № 83, розташованого по вул. Підлісній в м. Новомосковську, в її користування відходить частина спільної земельної ділянки, розмір якої складає 0,0731 га (а.с.15-44). Також суду надано геодезичний звіт з встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) [ADDRESS] Новомосковської міської ради, складений ТОВ «Юст Інвест 2012» на імя [PERSON] (а.с.141-171). Вищезазначені геодезичні звіти були порівняні ТОВ «ЮСТ ІНВЕСТ 2012», яке у своїй відповіді зазначило, що розбіжність обох геодезичних звітів пояснюється тим, що земельні ділянки за вказаними адресами не приватизовані, не знаходяться в приватній власності [PERSON] і [PERSON] та відносяться до земель державної (комунальної) власності, тобто відсутні будь-які координати, границі та розміри, які б були внесені до автоматизованої системи бази даних земельного кадастру, всі виміри щодо розмежування цих ділянок проводилися умовно, зі слів замовників і між останніми не погоджені, що не дає підстав вважати як остаточне поділення ділянок на частини. Зробленими геодезичними звітами було лише встановлено положення земельної ділянки, розташованої за адресою: вул.Підлісна, 83 у м.Новомосковську на місцевості, її конфігурація, площа та проведено її умовне поділення зі слів замовників (а.с.185). Відповіддю Новомосковського міськрайонного управління юстиції від 14.01.2016 року № 28/03-07/38 зазначено, що станом на 13.01.2016 року в Державному реєстрі речових прав за [PERSON] зареєстровано 49/100 частин у праві власності на квартиру № 1, яка знаходиться в будинку № 83 по вул. Підлісній в м. Новомосковську Дніпропетровській області, на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.12.2013 року; а за [PERSON] зареєстровано 51/100 частин у праві власності на будинок № 83 по вул. Підлісній в м. Новомосковську Дніпропетровській області, на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.12.2013 року та додаткового рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.04.2014 року (а.с.216). Проаналізувавши вищезазначені, досліджені в судовому засіданні докази, суд прийшов до наступного. Субєктивне право на земельну ділянку виникає та здійснюється на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Згідно зі ст.ст. 18-21 ЗК України, земельний фонд України відповідно до цільового призначення поділяється на дев'ять категорій, кожна з яких має свій правовий режим залежно від характеру землекористування, системи державних органів, що здійснюють функції державного управління землями та обсягом компетенції цих органів у галузі управління використання земельних ділянок. Цільове призначення земель - це встановлені законодавством порядок, умови та межі використання земель для конкретних цілей відповідно до їх категорій, тобто цільове призначення конкретної земельної ділянки залежить від категорії земель, з яких її виділено, від планування та зонування території і є встановленою компетентним органом при наданні земельної ділянки межею її використання для конкретного призначення відповідно до затверджених планів розвитку території, зонуванням земель, а також правовим режимом відповідної категорії земель. До однієї з таких категорій відносяться землі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і гаражного будівництва. Як встановлено в судовому засіданні і не заперечувалось сторонами спірна земельна ділянка відносяться до земель державної (комунальної) власності. Як убачається з матеріалів справи, зокрема плану земельної ділянки ( а.с.12-об), на спірній земельній ділянці розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, всі частини яких перебувають у власності фізичних осіб сторін по справі. Відповідно до ст.40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим кодексом. Згідно зі статтею 12 ЗК до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад. У відповідності до ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Виходячи зі змісту норм ст. 123 ЗК України, надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нових земельних ділянок. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення ) меж земельної ділянки. В такому випадку розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, уповноваженим здійснювати розпорядження цією земельною ділянкою. Статтею 125 ЗК передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Позивачем не надано та в матеріалах справи відсутні докази того, що співвласники домоволодіння № 83, розташованого по вул. Підлісній в м.Новомосковську Дніпропетровської області зверталися до органів місцевого самоврядування з заявами про надання їм спірної земельної ділянки у користування. Як зазначено у відповіді «ТОВ «ЮСТ ІНВЕСТ 2012», та підтверджено в судовому засіданні представниками третіх осіб, а саме представником Управління Держземагенства у Новомосковському районі та представником Виконавчого комітету Новомосковської міської ради, земельні ділянки за вказаними адресами не приватизовані, не знаходяться в приватній власності [PERSON] і [PERSON] та відносяться до земель державної (комунальної) власності, тобто відсутні будь-які координати, границі та розміри, які б були внесені до автоматизованої системи бази даних земельного кадастру. Всі виміри щодо розмежування цих ділянок, зазначені в геодезичних звітах, які були досліджені в судовому засіданні, проводилися умовно, зі слів замовників і між останніми не погоджені, що не дає підстав вважати як остаточне поділення ділянок на частини. Зробленими геодезичними звітами було лише встановлено положення земельної ділянки, розташованої за адресою: вул.Підлісна, 83 у м.Новомосковську на місцевості, її конфігурація, площа та проведено її умовне поділення зі слів замовників (а.с.185). Крім того, як видно з абрисів і опису меж землекористування, які містяться в геодезичних звітах (а.с.38-об-39, а.с.167), спірна земельна ділянка з двох сторін межує, з земельними ділянками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Окрім того, з інших боків, до спірної земельної ділянки примикають землі Новомосковської міської ради, а також землі загального користування. Доказів того, що суміжними землевласниками ( землекористувачами ) підписувався [PERSON] про погодження ( встановлення ) та закріплення в натурі ( на місцевості ) меж земельної ділянки, суду сторонами, в порушення вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України, не надано. Не надано сторонами і доказів того, що співвласникам домоволодіння №83 по вул.Підлісна, 83 у м.Новомосковську органами місцевого самоврядування здійснювався виділ спірної земельної ділянки у користування в будь-якому розмірі, а, відповідно, ними земельна ділянка не формувалася, а її площа не підтверджена належними доказами. Не можуть бути такими доказами технічний паспорт БТІ на будинок та/або геодезичні звіти ( а.с. 12-14, 15-44, а.с. 141-170). За відсутності факту передачі в користування спірної земельної ділянки у передбачений законом спосіб та у звязку з тим, що її конфігурація та площа органом місцевого самоврядування не визначалася, позов про визначення порядку користування спірною земельною ділянкою між співвласниками будинку є передчасним. За таких обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою, задоволенню не підлягають. Також суд вважає за необхідне зазначити, що заперечення відповідача стосовно того, що позивач не виплатила відповідачу грошову компенсацію згідно рішення суду від 02.12.2012 року, не є предметом даного спору. Також, не обґрунтованими є заперечення представника відповідача стосовно того, що вимоги поставлені позивачем в своєму позові вирішуються не в судовому порядку, адже відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позву не обхідно відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed