Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на її утримання. В обґрунтування позову вказує, що 21.07.2016 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого вони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Вказує, що відповідач з ними не проживає та ухиляється від виконання покладеного на нього ст. 180 СК України обов'язку щодо утримання дітей. Зокрема відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на утримання дітей, а саме на придбання продуктів харчування, одягу, медикаментів, хоча є абсолютно здоровим та має можливість надавати кошти на утримання дітей. Діти повністю знаходяться на її утриманні. Також вказує, що вона на даний час не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку. Отримує лише державну допомогу в розмірі 860 грн. на місяць. Іншого доходу не має. Відповідач ухиляється від її утримання, чим порушує її права, передбачені ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України, відповідно до яких дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. А тому, просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі по 3500 грн. щомісячно на кожну дитину, з урахуванням щорічної індексації, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з для пред'явлення позову до суду, а у випадку їх вступу до ВУЗу - до 23 років, та аліменти на її утримання в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дочкою - [PERSON] трирічного віку. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.10.2018 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу наданий строк для надання відзиву на позовну заяву. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку - шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача [PERSON], повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди позивачки щодо такого порядку розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивачки [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 21.07.2016 року між сторонами ([PERSON] та [PERSON]) в Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 545 (а.с. 14). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач, що стверджується свідоцтвами про народження дітей [NUMBER] від 07.10.2016 року, [NUMBER] від 02.02.2018 року (а.с. 15, 16). Як вбачається з акту про проживання матері з дітьми від 26.09.2018 року, затвердженого начальником дільниці КП «Соснівська СУБ» Черкаської міської ради малолітні діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Батько малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] - [PERSON] участі в їх утриманні не приймає, хоча є фізично здоровим і працездатним та зобов'язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей. Доказів протилежного відповідачем [PERSON] суду не надано, тому вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей є законними та такими, що підлягають до задоволення. При визначенні розміру аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] на утримання малолітніх дітей, суд враховує наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 182 СК України (в ред., що діє з 08.07.2017 року) визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначаються судом. Крім того, частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України в ред., що діє з 08.07.2017 року). Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років в розмірі 1559 грн., а з 01.12.2018 року такий розмір становитиме - 1659 грн. В даному випадку судом враховуються вік відповідача, працездатність, відсутність в нього інших утриманців, а також прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років, який на момент розгляду справи становить - 1559 грн. Враховуючи, що відповідно до норм СК України обоє батьків зобов'язані брати участь в утриманні своїх неповнолітніх дітей, як позивачка так і відповідач, однак позивачка [PERSON] на даний час не працює так як перебуває у відпустці по догляду за малолітніми дітьми і відповідно не має доходу крім державної допомоги в розмірі 860 грн. на місяць, та фінансової можливості утримувати малолітніх дітей, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову позивачки в цій частині, стягнувши з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 4000 грн. щомісячно (по 2000 грн. на кожну дитину), оскільки такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім та забезпечать гармонійний розвиток дітей. Підстав для стягнення аліментів в більшому розмірі суд не вбачає, оскільки суду не надано доказів фінансового стану відповідача, який би дозволяв йому сплачувати аліменти в більшому розмірі. Також суд враховує і те, що відповідачем не використано право на подання відзиву на позовну заяву та не доведено належними доказами того факту, що він не може сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей в тому, розмірі, який визначається судом (по 2000 грн. на кожну дитину). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що мати малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] - [PERSON] в даний час знаходиться у відпустці по догляду за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дружини не надає. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], з якою проживають малолітні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в даний час перебуває в скрутному матеріальному становищі, оскільки ніде не працює так, як здійснює догляд за малолітніми дітьми вона має право на утримання від свого чоловіка - [PERSON] до досягнення дочкою - [PERSON] трирічного віку, а саме до [INFO], а тому її позовні вимоги є законними та такими, що підлягають до задоволення. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позову [PERSON] в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей у випадку їх вступу до ВУЗУ - до 23 років, оскільки вказані обставини не наступили, а відповідно до ст. 4 ЦПК України суд здійснює захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів особи, яка звернулася до суду. А тому, враховуючи вищевикладене, оцінюючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 4000 грн. щомісячно (по 2000 грн. на кожну дитину), починаючи з 17.08.2018 року і до досягнення дітьми повноліття, та аліментів на її утримання в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 17.08.2018 року і до досягнення [PERSON] трирічного віку, а саме до [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, - розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial