Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23 липня 2005 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб. Сторони мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач, який проживає окремо від своїх дітей, ухиляється від виконання свого обов'язку по утриманню дітей, тому позивач самостійно утримує дітей. На підставі вищевикладеного, позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісяця, починаючи стягнення з дня подання позову до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснила, що вона працює на двох роботах, але її заробітної плати не вистачає на утримання двох дітей. З вересня 2014 року відповідач проживає окремо. Добровільно допомогу на утримання дітей відповідач не надає. За весь цей час один раз купив дитині куртку та заплатив за садочок. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог. Суду пояснив, що він працює офіційно, надає допомогу на утримання дітей по можливості, категорично відмовляється сплачувати аліменти дружині, оскільки вона витратить гроші на свої потреби. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають двох спільних малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.5-6). Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Дана обставина визнана сторонами, а тому згідно зі ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач є батьком малолітніх дітей, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між сторонами у справі досягнуто не було, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів законними та обґрунтованими. Разом з тим при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей та сторін, той факт, що діти мешкають разом із позивачем та потребують утримання, та те, що відповідач не надав суду доказів про наявність у нього на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків та про проведення з нього стягнень на утримання зазначених осіб. Відповідач офіційно працює, отримує заробітну плату, тому суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у частці від заробітку (доходу), а не в твердій грошовій сумі, як просить суд позивач, оскільки такі вимоги не відповідають положенням ст. 184 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 243 грн. 60 коп. У зв'язку з чим позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial