Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на житло. Позивачка - [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, суду пояснила, що вона проживає у с. Старі Кути Косівського району Івано-Франківської області у належному їй на праві власності житловому будинку [ADDRESS]. В цьому будинку зареєстровано проживання чотирьох осіб і в тому числі відповідачка. Відповідачка у червні 2013 року одружилася, створила сім'ю і перейшла проживати в господарство, у якому проживає її чоловік. Дане господарство знаходиться у с. Старі Кути по вул. Перемоги № 3. З червня 2013 року і по даний час відповідачка проживає у вказаному господарстві. Тобто вже понад рік відповідачка не проживає у [ADDRESS]. У зв'язку з фактичним не проживанням відповідачки у цьому господарстві позивачка звернулася до неї з проханням оформити зняття з реєстрації проживання. Однак відповідачка заявила, що зніматися з реєстрації не буде. А у сільській раді повідомили, що без заяви відповідачки про зняття з реєстрації або рішення суду про це, ніяких дій щодо зняття її з реєстрації проводити не будуть. Відповідно до ст 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання має зареєструвати це проживання. Тобто відповідачка повинна була у встановлений термін оформити свою виписку з реєстрації проживання в [ADDRESS]. Однак, вона цього не зробила до даного часу і цим обмежила право позивачки на розпорядження належним їй будинком. Дана обставина перешкоджає їй в оформленні нею державних допомог та субсидій. Просила позов задовольнити. Відповідачка - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила. Суду пояснила, що у червні 2013 року вона перейшла проживати до свого чоловіка [PERSON] та неодноразово зверталася до нього із проханням зареєструвати її по місцю проживання їхньої сім'ї, однак це не дало результатів. Тому вона не була в змозі протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати це проживання згідно із законом. Також з травня 2014 року вона проживає по місцю реєстрації, де проживала до одруження. Просила у задоволенні позову відмовити. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити. Суду пояснила, відповідачка з народження зареєстрована за вищевказаною адресою. На даний час відповідачка розлучена і не має де проживатим за винятком вищевказаного будинку. Також, наголосила, що вона має частку у вказаному будинку, оскільки це господарство було на той час колгоспним двором. Представник третьої особи Старокутської сільської ради сільський голова - Лаврук Г.П., в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву із клопотанням про розгляд справи без участі представника сільської ради. Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідачка проживала понад рік з його сином, її чоловіком, не за місцем її реєстрації. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідачка проживає за місцем реєстрації. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачка вигнала відповідачку із свого дому і тому остання не має де проживати. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що позивачка - [PERSON] є головою колгоспного двору, що знаходиться за адресою [ADDRESS], що стверджується копаією свідоцтва про право приватної власностіі на домоволодіння від 21.11.1989 р. (а.с. 5). За вказаною адресою зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] (а.с. 8, 19). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 11.06.2014 року виданого Старокутською сільською радою, відповідачка [PERSON] вже рік не проживає за адресою [ADDRESS] (а.с. 7). Однак відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, виданого Старокутською сільською радою (а.с. 20-21) підтвердження факту проживання чи не проживання відповідачки за вищевказаною адресою, не має можливості, оскільки депутат сільської ради не володіє достовірними фактами. Відповідно до архівної-довідки № 1891 від 26.08.2014 року, виданої виконкомом Старокутської сільської ради, встановлено, що в господарстві по [ADDRESS] станом на липень 1991 року були зареєстровані [PERSON] - голова двору, і [PERSON] - дочка (а.с. 44). Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, на яку посилається позивачка як на підставу обґрунтування позову, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Однак, третя особа є співвласником житла, і не бажає, щоб відповідачку визнали такою, що втратила право на житло. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК України), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Оскільки третя особа не бажає, щоб відповідачка була визнана такою, що втратила право на житло, а також враховуючи те, що у судовому засіданні не знайшли підтвердження обставини про те, що відповідачка не проживала за місцем реєстрації, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, у частині визнання відповідачки такою, що втратила право на житло. Вимога про зняття відповідачки з реєстрації проживання є похідною від вимоги про визнання її таким, що втратила право користування житловим приміщенням, тому вони задоволенню також не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed