Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла її мати [PERSON]. За життя [PERSON] залишила заповіт, яким вона заповіла все своє майно, яке буде належати їй на день смерті, своїй доньці - [PERSON] та внучці [PERSON], які від спадщини відмовилися та подали до нотаріальної контори відповідні заяви. Спадщину після смерті матері прийняла позивач, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Однак, батько позивача помер значно раніше [INFO], після його смерті [PERSON] отримала свідоцтво про право власності та про право на спадщину на житловий будинок в цілому, але за життя не зареєструвала на своє ім'я у встановленому законом порядку права власності на будинок, як це передбачено ст.182 ЦК Україна. У зв'язку з викладеним, позивачу було відмовлено в нотаріальній конторі у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] та рекомендовано звернутися до суду. Враховуючи викладене, позивач вважає, що в неї є всі законні підстави для звернення до суду за захистом своїх майнових прав. Тому, позивач була вимушена звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Петропавлівської сільської ради у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказав, що заперечень з приводу заявлених позовних вимог не має. Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть від 16 березня 2015 року, актовий запис №17 (а.с. 9). 22 липня 1999 року на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] та свідоцтво про право власності на житловий будинок. Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS], [PERSON] отримала у спадок від свого чоловіка право власності на 1/2 частину будинку набутого подружжям за час шлюбу. Зазначено, що вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями зареєстрований в Куп'янському БТІ в книзі №56 під №8190 на ім'я [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконкомом Петропавлівської сільської ради Куп'янського району Харківської області 03 лютого 1999 року та погосподарської книги Петропавлівської сільської ради, особовий рахунок [NUMBER], що підтверджується довідкою №995 від 13 липня 1999 року (а.с. 15-16). Комунальне підприємство Куп'янське БТІ надало [PERSON] довідку про те, що право власності на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]. 1/2 частина будинку належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, а інша 1/2 частина житлового будинку належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності (а.с. 18). В довідці №1432 від 21 липня 2015 року виданої Петропавлівською сільською радою Куп'янського району Харківської області зазначено, що в погосподарській книзі при виконкомі Петропавлівської сільської ради Куп'янського району Харківської області [PERSON] [INFO] була постійним жителем с. Петропавлівка і була зареєстрована одна по день смерті у власному житловому будинку за адресою:[ADDRESS], особовий рахунок [NUMBER] (а.с. 8). На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, яким заповіла усе своє майно своїй доньці [PERSON] та онуці [PERSON] в рівних частинах (а.с. 17). Спадкоємиці зазначені в заповіті [PERSON] надали до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини в якій зазначили, що вони повністю усвідомлюють значення своїх дій та не бажають приймати спадщину після смерті [PERSON] (а.с. 13-14). Постановою від 20 жовтня 2015 року державний нотаріус Куп'янської державної нотаріальної контори відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті [PERSON] і роз'яснила [PERSON] її право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно в порядку спадкування за законом (а.с. 7). Крім того, в постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій зазначено, що [PERSON] спадщину прийняла у встановленому законом порядку та має право на спадкування спадкового майна, яке залишилася після [PERSON], так як спадкоємці відповідно до заповіту - [PERSON] та [PERSON] надали до нотаріуса заяви про відмову від спадщини, а інших спадкоємців за законом у [PERSON] немає (а.с. 7, 12). Факт родинних відносин між позивачем та [PERSON] також підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження [PERSON] та свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10-11). Беручи до уваги постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, встановлено, що позивач позбавлена можливості скористатися своїми спадковими правами та отримати спадщину від своєї матері у зв'язку з тим, що житловий будинок, який входить до складу спадщини не був зареєстрований на ім'я спадкодавиці у встановленому законом порядку, як це передбачено ст. 182 ЦК України. Щодо спадкування, то беручи до уваги правову позицію ВСУ викладену в постанові №6-138-цс від 18 грудня 2013 року, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. У нашому випадку до спадкових відносин між померлою [PERSON] та [PERSON] потрібно застосовувати цивільний кодекс Української РСР 1963 року, бо спадщина після смерті [PERSON] відкрилася у 1998 році, а [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка у 1999 році. Частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною п'ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно зі статтею 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. П.3.1. вищевказаного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 передбачено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). З наданих документів, а саме: свідоцтва про право власності [PERSON], свідоцтва про право на спадщину [PERSON] після смерті [PERSON], довідки Куп'янського БТІ від 13 жовтня 2015 року, а також довідки Петропавлівської сільської ради Куп'янського району Харківської області, судом встановлено безспірне право володіння [PERSON] 1/2 частиною житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Тому, з урахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] стосовно встановлення факту володіння та користування на праві власності житловим будинком з надвірними будівлями за [PERSON], знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. Спадкові правовідносин між [PERSON] та позивачем [PERSON] повинні регулюватися чинним законодавством України та безпосередньо ЦПК України від 16січня 2003 року № 435-IV. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження його майна. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадщину мають рідні брати та сестри спадкодавця. Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1297 ЦК України спадкоємець , який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В силу ч.1,3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як вже вище зазначено, судом був встановлений факт володіння та користування на праві власності житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] Крім того судом встановлено, що після померлої [PERSON] її донька [PERSON] спадщину прийняла, а спадкоємці згідно заповіту від спадщини відмовилися у встановленому законом порядку. У зв'язку з чим на підставі викладеного, беручи до уваги постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved