Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сокирянського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, витребування нерухомого майна з незаконного володіння та скасування права власності на нерухоме майно. Посилалася на те, що витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.04.2014 року було зареєстровано 33/100 на житловий будинок [ADDRESS] Чернівецької області за відповідачкою [PERSON] Вважає, що вказаний факт реєстрації за відповідачкою [PERSON] права власності на нерухоме майно порушує її права та законні інтереси, виходячи з наступних підстав: 01.12.2001 року вона передала відповідачу [PERSON] грошову суму в розмірі 8000 грн. для здійснення купівлі для неї 66/100 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] Чернівецької області, що складається з житлового будинку літ. «А» з саману, житловою площею 91,5 кв.м; сараїв літ. «Б», «В», «Г» кам'яні; навіс літ. «Е» з металевої сітки; гараж літ. «Ж» дерев'яний; погріб «П» кам'яний; вбиральня літ. «К» кам'яна. Грошова сума, надана нею для здійснення купівлі-продажу зазначеного майна, є її приватною власністю, складалася із її особистих заощаджень, про що відповідачам було добре відомо. Внаслідок життєвих обставин, вона не мала змоги оформити зазначене майно на своє ім'я, тому попросила відповідача [PERSON], який є її рідним братом, здійснити оформлення будинку 08.02.2001 року на себе із подальшим переоформленням на її ім'я. Вона не заперечувала проти того, щоб відповідач [PERSON] був прописаний в зазначеному житлі та проживав там як тимчасовий мешканець, оскільки на даний момент вона проживає і працює в м.Новодністровськ. Переоформлення права власності на житловий будинок вартує багато коштів, тому не було здійснене протягом цих років, оскільки вона була впевнена в тому, що з цим ускладнень не буде. Крім того, відповідач [PERSON] ніколи не заперечував проти оформлення будинку відповідно до їх домовленостей. 08.09.2010 року Сокирянським районним судом було прийняте рішення про припинення шлюбу між відповідачами. В травні 2013 року відповідачка [PERSON] подала позовну заяву про визнання за нею право власності на половину житлового будинку [ADDRESS]. 17.12.2013 року Сокирянський районний суд прийняв рішення на користь відповідачки [PERSON] Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області рішення суду першої інстанції було залишене без змін. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і є непорушним. Вважає, що її право власності на житловий будинок [ADDRESS] є законним, обґрунтованим та підлягає до визнання у судовому порядку. Відповідно до вимог п.п.1,5 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з вимогами ч.ч.1,2,6 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. У відповідності до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Вважає, що реєстрація відповідачкою [PERSON] за собою права власності на житло, яке має належати їй, порушує її права та законні інтереси. При цьому вважає, що право власності на нерухоме майно має бути оформлене на дійсного власника, тобто особу, яка надала грошові кошти для здійснення його купівлі. Просила визнати за нею право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS]; витребувати із незаконного володіння [PERSON] 33/100 житлового будинку [ADDRESS] і скасувати її право власності на зазначене майно. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні 13.11.2014 року позов підтримала в повному об'ємі та просила його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні 13.11.2014 року позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити з підстав, зазначених ними у письмових запереченнях на позов. При цьому, суду пояснили, що будь-які грошові кошти позивачка [PERSON] відповідачу [PERSON] для придбання їй нерухомого майна не передавала, належних доказів на підтвердження даного факту суду не надано. Спірний житловий будинок відповідачами [PERSON] та [PERSON] був придбаний ними як подружжям за їх спільні кошти, що підтверджено судовими рішеннями. 25.12.2014 року справа розглядалася за відсутності сторін та їх представників, які в судове засідання повторно не з'явилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені судом про час і місце розгляду справи. Представник позивачки [PERSON] 15.12.2014 року надіслала до суду нотаріально посвідчені письмові пояснення позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON], з яких вбачається, що останні підтвердили обставини, викладені у позовній заяві. При цьому, позивачка заявлені позовні вимоги підтримала, а відповідач їх визнав. Причини своєї неявки в судове засідання на 25.12.2014 року як позивачка [PERSON], так і відповідач [PERSON] суду не повідомили і заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не подали. Представники позивачки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] причини своєї неявки в судове засідання на 25.12.2014 року не повідомили, доказів на підтвердження поважності неявки в судове засідання або заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не подали. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] 25.12.2014 року подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. У зв'язку із неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи те, що судом в ході розгляду справи по суті вже були заслухані пояснення по суті позову представника позивачки [PERSON] - [PERSON] та відповідачки [PERSON] і її представника [PERSON], що позбавляє суд можливості вирішити питання в порядку, передбаченому ч.3 ст.169, п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, а тому суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін і їх представників та можливості ухвалити рішення по суті спору на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши раніше надані пояснення представника позивачки [PERSON] - [PERSON], відповідачки [PERSON] та її представника [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.12.1993 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який було зареєстровано Сокирянським райвідділом РАГС Чернівецької області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №132. 21.09.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано відділом РАЦС Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №101. 05.12.2001 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку, який було посвідчено приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1800. За умовами вказаного договору, [PERSON] продала, а [PERSON] купив 66/100 частин житлового будинку літ. «А», житловою площею 91,5 кв.м., з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд: сарай літ. «Б»; сарай літ. «В»; сарай літ. «Г»; навіс літ. «Е»; гараж літ. «Ж»; погріб «Пг»; вбиральня літ. «К», які знаходяться в [ADDRESS] Чернівецької області. В 2013 році [PERSON] звернулася до Сокирянського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку. Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 17.12.2013 року позов [PERSON] з підстав, передбачених ст.22 КпШС України, задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 33/100 часток житлового будинку літ. «А», житловою площею 91,5 кв.м., з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд: сарай літ. «Б»; сарай літ. «В»; сарай літ. «Г»; навіс літ. «Е»; гараж літ. «Ж»; погріб «Пг»; вбиральня літ. «К», які знаходяться в [ADDRESS] Чернівецької області. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області від 19.02.2014 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 17.12.2013 року залишено без змін. Право приватної спільної часткової власності за відповідачкою [PERSON] на 33/100 часток вказаного житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] Чернівецької області, зареєстровано 15.04.2014 року Реєстраційною службою Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.04.2014 року. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ч.1 ст.58 та ч.2 ст.59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з тим, в порушення наведених вище норм процесуального законодавства, а ні позивачкою [PERSON], а ні її представниками, суду не надано належних і допустимих доказів на підтвердження зазначених у позові обставин, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, у зв'язку з чим суд вважає позов необгрунтованим. Крім цього, необгрунтованість позовних вимог [PERSON] підтверджується також зазначеним вище дослідженим судом рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 17.12.2013 року, яке набрало законної сили, оскільки встановлені вказаним судовим рішенням обставини щодо відповідачки [PERSON], у відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. З наведених вище підстав, суд не приймає визнання позову відповідачем [PERSON], оскільки воно суперечить закону та порушує права [PERSON] як співвласника спірного нерухомого майна. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному об'ємі.

Outcome: dismissed