Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», третя особа Голова правління Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» Бугайов Леонід Сергійович, про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, визнання неправомірним та скасування наказу в частині скорочення штатної одиниці, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з 24 березня 1978 року по 15 серпня 2019 року працювала у ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». Наказом ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 0127-КП (зв) від 12.08.2019 позивача було звільнено з посади провідного інженера лабораторії аналітичних та метрологічних робіт Центральної лабораторії у зв`язку зі скороченням чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України. Підставами звільнення, як зазначено в наказі, є наказ № 350 від 10.05.2019. Згідно з наказом № 350 її було звільнено 15.08.2019. Позивач вважає, що її звільнення здійснено з порушенням чинного законодавства про працю і є незаконним з таких підстав. 20.05.2019 позивача попередили про майбутнє вивільнення, в якому було посилання на наказ № 350 від 10.05.2019, але з самим наказом не ознайомили. У цьому наказі є посилання на рішення Наглядової ради від 19.03.2019 про ліквідацію структурних підрозділів та скорочення 160 штатних одиниць. Наглядова рада рішення про зміни в організації виробництва та праці не приймала, а прийняла рішення про зміну внутрішньо (організаційної) структури підприємства. При цьому, в наказі № 350 від 10.05.2019 зазначено про скорочення чисельності, що свідчить про те, що Голова правління Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» [PERSON] вийшов за межі повноважень, наданих йому Статутом, та безпідставно скоротив провідного інженера лабораторії аналітичних та метрологічних робіт Центральної лабораторії ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». Голова правління Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» [PERSON] підставами скорочення чисельності штату працівників підприємства визначив не зміни внутрішньої організаційної структури підприємства, а оптимізацію видатків, що в свою чергу є зміною суттєвих умов праці, що передбачено ч. 3 ст. 32 КЗпП України. Зміна істотних умов праці не є тотожною звільненню у зв`язку зі зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників. Розірвання трудового договору з підстав, визначених ч. 1 ст. 40 КЗпП України, може мати місце лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу первинної профспілкової організації, членом якої вона є. Проте Президія профспілкової організації свою згоду на звільнення позивача не дала, посилаючись на те, що відповідач є боржником зі сплати єдиного соціального внеску з лютого 2018 року. Відповідач не з`ясував, чи користується вона переважним правом залишення на роботі, оскільки є працівником вищої категорії з великим досвідом роботи. Позивачу запропонували не всі вакансії для працевлаштування. [PERSON] 4 рази знайомилася зі списком вакансій, проте в них не було ані посади провідного інженера, ані посади лаборанта 4 розряду ЛАТК, яку їй запропонувала начальник відділу кадрів. Незаконне звільнення завдало їй моральної шкоди, оскільки вона несла моральні страждання внаслідок незаконних дій відповідача. Моральну шкоду визначила в розмірі 40498,78 грн. Таким чином, відповідач безпідставно провів скорочення посади, яку займала позивач. Позивач просить визнати наказ Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 0127-КП (зв) від 12.08.2019 про звільнення [PERSON] з посади провідного інженера лабораторії аналітичних та метрологічних робіт Центральної лабораторії у зв`язку зі скороченням чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України неправомірним та його скасувати й поновити [PERSON] на посаді провідного інженера лабораторії аналітичних та метрологічних робіт Центральної лабораторії; визнати наказ Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» «Про скорочення чисельності працівників» № 350 від 10.05.2019 в частині скорочення штатної одиниці провідного інженера лабораторії неорганічних виробництв Центральної лабораторії підприємства неправомірним та скасувати; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 40498,78 грн. та вирішити питання про судові витрати. На виконання ухвали суду від 11.02.2020 представником відповідача Селіховою Г.А. було подано відзив на позов, в якому зазначено, що позовні вимоги відповідач не визнає у повному обсязі на підставі наступного. [PERSON] працювала на ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» з 24.03.1978 по 15.08.2019. Останнім її робочим місцем була посада провідного інженера лабораторії аналітичних та метрологічних робіт Центральної лабораторії ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». Згідно з наказом Голови Правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 0127-КП(зв) від 12.08.2019, [PERSON] була звільнена з роботи 15.08.2019 у зв`язку зі скороченням чисельності працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України). 19.03.2019 відбулось заочне голосування Наглядової ради ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», яка вирішила внести зміни в організаційну структуру підприємства та чисельність працівників, зокрема, передбачалась ліквідація та виведення з організаційної структури Центральної лабораторії та скорочення з 15.08.2019 чисельності працівників на 160 штатних одиниць. Прийняття такого рішення належить до повноважень наглядової ради, що визначено Статутом. Виконання рішень Наглядової ради покладено на голову Правління, який видає відповідні накази. Головою Правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» [PERSON] був виданий наказ № 350 від 10.05.2019, відповідно до якого передбачалось скорочення чисельності працівників підприємства з метою оптимізації витрат на утримання персоналу. Зі скороченням чисельності відбулось і скорочення штатних одиниць, що саме і передбачалось рішенням Наглядової ради (скорочення чисельності працівників на 160 штатних одиниць). Скороченню підлягало 86 вакантних посад та 74 штатні одиниці, які не були вакантними. У Центральній лабораторії підлягало скороченню 7 штатних одиниць, в тому числі 1 штатна одиниця провідного інженера лабораторії аналітичних та метрологічних робіт Центральної лабораторії, яку обіймала [PERSON] . З 01.01.2017 Центральна лабораторія свої функціональні завдання не виконувала, оскільки 26.12.2016 був створений новий структурний підрозділ - Лабораторія аналітичного та технічного контролю, який виконував схожі функціональні обов`язки. [PERSON] до 11.12.2017 працювала на посаді провідним інженером лабораторії аналітичних та метрологічних робіт Центральної лабораторії та була звільнена у зв`язку зі скороченням чисельності працівників. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20.04.2018 по справі № 428/362/18, [PERSON] була поновлена на посаді провідного інженера лабораторії аналітичних та метрологічних робіт Центральної лабораторії. Після поновлення позивача на роботі та через відсутність об`єму робіт, в даному структурному підрозділі був оголошений простій (наказ № 313 від 24.04.2018). Відповідно до рішення Наглядової ради від 19.03.2019 Центральна лабораторія була ліквідована та виведена з організаційної структури підприємства, оскільки не виконувала ніяких виробничих завдань, а всі працівники Центральної лабораторії підлягали скороченню без визначення кола осіб, які мають переважне право залишення на роботі. 20.05.2019, відповідно до ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України, [PERSON] була попереджена про наступне можливе вивільнення, про що свідчить її підпис на відповідному документі. Одночасно з попередженням про звільнення, адміністрація запропонувала позивачу іншу роботу на підприємстві і надала для ознайомлення Список наявності вільних робочих місць та вакантних посад на підприємстві станом на 17.05.2019, про що свідчить її підпис на зазначеному документі. Відповідні Списки надавалися [PERSON] для ознайомлення 03.06.2019, 02.07.2019, 02.08.2019. Ознайомившись зі Списками вакансій, [PERSON] написала дві заяви на переведення її на посади провідного спеціаліста департаменту режиму та безпеки та начальника лабораторії цеху централізованого ремонту технологічного обладнання. Листом № 01/ПП-171 від 11.07.2019 позивачу було відмолено в переведенні на ці посади через відсутність відповідної освіти, досвіду та необхідного стажу роботи. Також позивачу було відмовлено в переведенні на посаду провідного спеціаліста економічної безпеки ДРБ у зв`язку з відсутністю у неї економічної освіти. Крім того, позивачу було відмовлено в переведенні на посаду начальника дослідницької лабораторії зварки цеху централізованого ремонту технологічного обладнання у зв`язку з відсутністю у неї освіти інженера-зварювальника. Від інших посад позивач відмовилась сама. У зв`язку з тим, що [PERSON] відмовилася від всіх запропонованих їй вакансій, то 23.07.2019 Головою Правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» [PERSON] на ім`я Голови профспілкової організації було направлене письмове Подання № 01/ПП-198 про розірвання з робітником трудового договору згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Президія профспілкового комітету відмовила у наданні згоди на звільнення [PERSON] , мотивуючи це тим, що підприємством з лютого 2018 року не зараховується єдиний соціальний внесок, затримуються виплати за листами непрацездатності. Проте така відмова є необґрунтованою, вона не містить правового обґрунтування, що дає право власнику або уповноваженому ним органу звільнити працівника без згоди профспілкової організації. Трудовий договір був припинений з позивачем у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників. Оскільки права позивача при звільненні порушені не були, то відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. 13 квітня 2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив позивача [PERSON] , в якій зазначено, що заперечення щодо позовних вимог, викладені відповідачем у письмовому відзиві на позов, вона вважає необґрунтованими та безпідставними. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Селіхова Г.А. позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просила суд відмовити у задоволенні позову. Підтвердила обставини, викладені у відзиві на позов. В судове засідання третя особа Голова правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» [PERSON] не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи вбачається, що згідно з копією трудової книжки позивача [PERSON] серії [NUMBER] та копією наказу № 25-к від 28 березня 1978 року, [PERSON] з 24.03.1978 займала посаду лаборанта хімічного аналізу ЦЛО по 2 раз. ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». Згідно з пп. 12.8.34, 12.8.38 статуту Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», затвердженого рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (протокол № 18 від 31.08.2018), до компетенції Наглядової ради Товариства належить вирішення питань про створення та/або ліквідацію структурних підрозділів Товариств, затвердження організаційної структури Товариства; затвердження чисельності працівників Товариства. Підпунктами 13.17.8, 13.17.10 Статуту передбачено, що Голова Правління забезпечує виконання рішень Загальних зборів акціонерів, наглядової ради та правління Товариства, засвідчує та видає витяги з протоколів Загальних зборів акціонерів, а також видає накази, затверджує внутрішні нормативні документи, в тому числі положення та інструкції, обов`язкові для виконання всіма працівниками Товариства, які пов`язані із оперативною діяльністю Товариства. Згідно з копією Виписки № 11 від 19.03.2019 року з Протоколу № 19/03/19, за результатами заочного голосування Наглядова рада ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» прийняла рішення про внесення змін до організаційної структури ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» м. Сєвєродонецьк, зокрема, ліквідовано та виведено з організаційної структури підприємства ряд структурних підрозділів з усіма одиницями; скорочено з 15.08.2019 року чисельність працівників на 160 штатних одиниць; зобов`язано голову Правління Бугайова Л.С. здійснити всі необхідні зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності працівників. Згідно з копією наказу Голови Правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» [PERSON] № 350 від 10.05.2019 року на виконання рішення Наглядової ради від 19.03.2019 року директору департаменту з управління персоналом та соціальним питанням [PERSON] необхідно у відповідності до п. 4.1 Колективного договору провести консультації з профспілковими організаціями, що діють на підприємстві в строк до 15.05.2019 року, провести скорочення чисельності працівників підприємства (відповідно додатку 1) у відповідності до норм діючого законодавства та колективного договору в строк до 15.08.2019 року, прийняти заходи щодо працевлаштування вивільнених працівників на вакансії, що маються у структурних підрозділах підприємства, а за неможливості працевлаштування - звільнити згідно з діючим законодавством України. Керівникам структурних підрозділів, перерахованих у Додатку 1, попередити вивільнених працівників про скорочення у відповідності до процедури, передбаченої СТП 036/2012 «Порядок прийому, звільнення, переводу працівників та обліку даних в автоматизованій системі управління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» в строк до 15.06.2019 року. У додатку 1 до вказаного вище наказу зазначено, що скороченню підлягає 7 (сім) штатних одиниць у Центральній лабораторії, зокрема, провідного інженера лабораторії аналітичних та метрологічних робіт, яку обіймала [PERSON] . З копії протоколу проведення консультацій представників адміністрації ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» з профспілковою організацією про заходи з попередження звільнень або зведення їх кількості до мінімуму або пом`якшенню неблагонадійних наслідків будь-якого звільнення від 15 травня 2020 року, проведення консультацій представників адміністрації ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» з профспілковою організацією про заходи з попередження звільнень або зведення їх кількості до мінімуму або пом`якшенню неблагонадійних наслідків будь-якого звільнення вважаються проведеними. 20.05.2019 [PERSON] було попереджено про майбутнє можливе звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, про що свідчить особистий підпис останньої на відповідному попередженні. 03.06.2019, 02.07.2019, 02.08.2019 позивач [PERSON] була ознайомлена з переліком вакантних посад ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», про що свідчить особистий підпис останньої на відповідних додатках до списків, що не оспорювалось позивачем. Згідно з копією Подання Голови Правління Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» Бугайова Л.С. на ім`я голови профспілки профспілкової організації Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» Черниша В.С. № 01/ПП-198 від 23 липня 2019 року, 23.07.2019 Голова Правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» Бугайов Л.С. направив подання № 01/ПП-198 до профспілкової організації про надання згоди на звільнення [PERSON] на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням чисельності працівників. Згідно з копією Витягу з протоколу засідання Президії Профспілкового комітету Профспілкової організації Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № П-90-3 від 29 липня 2019 року, Президія Профспілкового комітету Профспілкової організації ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» відмовила в наданні згоди на звільнення [PERSON] у зв`язку з не зарахуванням єдиного соціального внеску до трудового стажу працівників з лютого 2018 року, затримкою виплати матеріального забезпечення за листками непрацездатності, мінімального розміру допомоги по тимчасовому безробіттю і оформленню пенсії без урахування трудового стажу з лютого 2018 року. Відповідно до копії Витягу з наказу по Приватному акціонерному товариству «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» «Про припинення трудового договору з працівниками (звільнення)» № 0127-КП (зв) від 12 серпня 2019 року, 15 серпня 2019 року позивача [PERSON] звільнено з посади провідного інженера лабораторії аналітичних та метрологічних робіт Центральної лабораторії у зв`язку зі скороченням чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України (р.м. № 049). Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем своїх трудових прав, який вважає своє звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним. Вказані правовідносини регулюються нормами трудового законодавства. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною першою статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ч. 1 і ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Щодо законності звільнення позивача з роботи, суд виходить з наступного. З матеріалів справи встановлено, що в ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» мали місце зміни в організації виробництва і праці, що підтверджується копією рішення Наглядової ради ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» від 19.03.2019 про внесення змін до організаційної структури ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» та копією наказу голови правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» Бугайова Л.С. «Про скорочення чисельності працівників підприємства» від 10.05.2019 № 350. Згідно зі Статутом ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» до повноважень Наглядової ради належить затвердження організаційної структури та чисельності працівників Товариства (п. 12.8.34, 12.8.38 Статуту); Голова Правління забезпечує виконання рішень Наглядової ради та видає накази (п. 13.17.8, 13.17.10 Статуту). Після поновлення позивача на роботі 24.04.2018 на підставі рішення суду від 20.04.2018 головою правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» [PERSON] відповідно до наказу голови правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» Бугайова Л.С. «Про скорочення чисельності працівників підприємства» від 10.05.2019 року № 350, 20.05.2019 [PERSON] було попереджено про майбутнє можливе звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням чисельності працівників. Аналізуючи наведене вище, суд доходить висновку, що наказ голови правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» Бугайова Л.С. «Про скорочення чисельності працівників підприємства» № 350 від 10.05.2019 був винесений з дотриманням порядку, встановленого Статутом підприємства, оскільки в судовому засіданні було з`ясовано, що Наглядова рада підприємства, до виключної компетенції якої належать повноваження щодо затвердження організаційної структури та чисельності працівників Товариства та внесення до них змін, прийняла відповідне рішення, а голова Правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на виконання рішення Наглядової ради видав відповідний наказ. При наданні оцінки законності та правомірності наказу, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28.03.2019 у справі № 755/3495/16-ц, зроблений під час розгляду справи за подібними правовідносинами, який зазначив, що рішення про визначення структури підприємства, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників є виключною компетенцією власника підприємства або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому, правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення. Крім того, суд вважає помилковими доводи позивача про те, що на підприємстві не відбулось скорочення чисельності працівників, а змінились істотні умови її праці, а тому підлягали застосуванню норми ч. 3 ст. 32 КЗпП України. Так, частиною 3 ст. 32 КЗпП України встановлено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. До зміни істотних умов праці можуть привести зміни в організації виробництва і праці, як то раціоналізація робочих місць, введення нових форм праці, впровадження інших методів чи технологій тощо. Проте, в судовому засіданні не було встановлено існування зазначених обставин, що дає суду підстави зробити висновок про відсутність зміни істотних умов праці [PERSON] і як наслідок, відсутність у відповідача обов`язку попереджувати її за 2 місяці про зміну істотних умов праці. Натомість судом встановлено, що на ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» дійсно відбулись зміни організаційної структури ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», зокрема, ліквідовано та виведено з організаційної структури підприємства ряд структурних підрозділів з усіма одиницями та скорочено з 15.08.2019 року чисельність працівників на 160 штатних одиниць, що підтверджується копією Виписки № 11 від 19.03.2019 року з Протоколу № 19/03/19 заочного голосування Наглядової ради ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». Таким чином, вимога [PERSON] визнати неправомірним та скасувати наказ «Про скорочення чисельності працівників» № 350 від 10.05.2019 в частині скорочення штатної одиниці провідного інженера лабораторії неорганічних виробництв Центральної лабораторії підприємства задоволенню не підлягає. Щодо тверджень позивача про її звільнення за наявності відмови Президії профспілкового комітету у наданні згоди на звільнення, суд зазначає наступне. Частиною 1 та 7 ст. 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Рішення профспілкового органу від 29.07.2019, оформлене протоколом № П-90-3, про відмову у наданні згоди на звільнення позивача [PERSON] , не містить аргументації із посиланням на правове обґрунтування незаконності її звільнення. У висновку не міститься будь-яких даних щодо фактичних обставин і підстав звільнення [PERSON] , її ділових і професійних якостей. Висновок профспілкового органу ґрунтується лише на тому, що підприємство не зарахувало єдиний соціальний внесок до трудового стажу працівників з лютого 2018 року, затримкою виплати матеріального забезпечення за листками непрацездатності, мінімального розміру допомоги по тимчасовому безробіттю і оформленню пенсії без урахування трудового стажу з лютого 2018 року. Суд вважає, що така відмова є необґрунтованою, оскільки не містить правового обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем, що дає право власнику або уповноваженому ним органу звільнити працівника без згоди профспілкової організації. За таких обставин суд вважає, що відповідач правомірно не взяв зазначений висновок до уваги. Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 09.08.2017 у справі № 6-1264цс17, в якій зазначено, що однією з гарантій забезпечення прав працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Суд вважає, що відповідач дотримався вимог ч. 2 ст. 40, ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України з огляду на таке. Так, в судовому засіданні встановлено, що 20.05.2019 позивача [PERSON] було письмово попереджено про майбутнє звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України в установлений КЗпП України двомісячний строк. Позивачу [PERSON] 4 рази пропонувались вакантні посади за списками в ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». Проте, ознайомившись із списками вакансій, [PERSON] згоди на своє переведення на іншу запропоновану роботу (вакантну посаду) на тому самому підприємстві не надала. Належних доказів на підтвердження обрання вакантної посади та згоди на переведення позивачем не надано. Посилання позивача [PERSON] на ту обставину, що вона мала змогу зайняти вакантні посади провідного спеціаліста департаменту режиму та безпеки та начальника лабораторії цеху централізованого ремонту технологічного обладнання суд не приймає до уваги на підставі наступного. Листом № 01/ПП-171 від 11.07.2019 позивачу було відмовлено в переведенні на вищевказані посади через відсутність відповідної освіти, досвіду та необхідного стажу роботи. Судом встановлено, що на час написання заяви [PERSON] , вільною була вакансія провідного спеціаліста економічної безпеки ДРБ. Основним завданням та обов`язком зазначеного фахівця є проведення перевірок та службового розслідування по фактам нанесення матеріальних та економічних збитків підприємству, здійснення збору та аналізу інформації, що стосується внутрішньої та зовнішньої економічної діяльності підприємства тощо. Відповідно до п. VI посадової інструкції № ДИ-ДРБ-СЭБ-3, на посаду провідного спеціаліста економічної безпеки ДРБ призначається працівник, що має вищу освіту відповідного напрямку (тобто економічного) та стаж роботи за професією спеціаліста не менш двох років. [PERSON] за освітою є інженером хіміком-технологом і стажу роботи за професією спеціаліста економічної безпеки не має. Щодо посади начальника дослідницької лабораторії зварки цеху централізованого ремонту технологічного обладнання, суд звертає увагу на те, що вона також має свою специфіку. Так, основним завданням вказаного фахівця є, зокрема, розвиток нових технологій в галузі зварювання; забезпечення розробки технічної документації на зварювальні роботи; організація та виконання науково-дослідницьких, дослідницько-технологічних робіт в галузі зварювального виробництва стосовно до потреб підприємства; забезпечення оформлення результатів науково-дослідницьких та експериментальних робіт в галузі зварювання тощо. Також такий фахівець повинен знати керівні нормативні та методичні документи з організації технічного обслуговування та ремонту обладнання, організації та проведення зварювальних робіт. На посаду начальника лабораторії призначається працівник, що має повну вищу освіту відповідного напрямку (тобто інженерно-зварювального) та стаж роботи за фахом не менше двох років (п. ІІ, V, VI посадової інструкції № ДИ-ЦЦРТО-39). Позивач [PERSON] відповідного досвіду та стажу роботи за фахом інженера-зварювальника не має. Крім того, суд вважає, що роботодавець не мав змоги відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України надати позивачу переважне право на залишення на роботі, оскільки, як було зазначено вище, наказом № 350 від 10.05.2019 було передбачено скорочення семи існуючих штатних одиниць у Центральній лабораторії підприємства, серед яких була та штатна одиниця, яку обіймала [PERSON] , а позивач не виявила бажання бути переведеною на будь-яку іншу запропоновану роботу. Отже, враховуючи факт надання пропозицій позивачу [PERSON] щодо вільних робочих місць та вакантних посад, які були наявні у ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» та відсутність доказів згоди, виявлення бажання [PERSON] на її переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, суд дійшов висновку, що Голова Правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» [PERSON] наказом № 0127-КП (зв) від 12.08.2019 звільнив з роботи провідного інженера лабораторії аналітичних та метрологічних робіт Центральної лабораторії ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» [PERSON] у зв`язку зі скороченням чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідно до вимог чинного законодавства, тобто відповідач виконав вимоги ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України. Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку про необґрунтованість вимог позивача [PERSON] , у зв`язку з чим вважає, що позовні вимоги про визнання наказу Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» № 0127-КП (зв) від 12.08.2019 про звільнення [PERSON] з посади провідного інженера лабораторії аналітичних та метрологічних робіт Центральної лабораторії у зв`язку зі скороченням чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України неправомірним та його скасування, а також поновлення на роботі задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає, що оскільки дані позовні вимоги є похідними від позовної вимоги про поновлення на роботі, суд вважає, що вони не можуть бути задоволені, оскільки звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було визнано судом законним. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 40 498, 78 грн. суд зазначає про таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки в судовому засіданні не було встановлено факту порушення з боку відповідача трудових прав [PERSON] , то, на думку суду, відсутні й підстави для відшкодування на її користь моральної шкоди. Оскільки позивачу було відстрочено сплату судового збору при зверненні до суду до ухвалення судового рішення у справі, а суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. (за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди).

Outcome: approved