Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27 травня 2006 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем, про що в Книзі реєстрації шлюбів Відділу реєстрації актів громадянського стану Первомайського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 81. Після одруження вони з відповідачем стали проживати разом у належній йому квартирі за адресою: [ADDRESS]. У шлюбі з відповідачем у них [INFO] року народився син [PERSON] . 08 лютого 2008 року Первомайським міським судом Луганської області відповідача засуджено за ст. 187 ч. 3 КК України і призначено покарання строком сім років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі статті 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднано частково невідбуту частину покарання за Вироком Первомайського міського суду Луганської області від 16 червня 2006 року у вигляді одного року позбавлення волі і остаточно призначено покарання вісім років позбавлення волі з конфіскацією майна. До теперішнього часу відповідач перебуває у виправній колонії. Він згоден на розірвання шлюбу. Він як і вона вважає, що в подальшому вони жити однією сім'єю не будуть та навіть сам запропонував їй розірвати шлюб. За таких обставин, коли їх сім'я фактично розпалась, у збереженні шлюбу немає ніякої потреби і він є недоцільним. Просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 27 травня 2006 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Первомайського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 81. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але 25 грудня 2014 року надала до суду Заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила їх задовольнити (а.с.12). Відповідач [PERSON], повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого йому законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача вважає можливим відповідно до правил ч. 1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 27 травня 2006 року, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Первомайського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 81 (а.с.12). Від шлюбу у сторін [INFO] року народився син [PERSON]. 08 лютого 2008 року Первомайським міським судом Луганської області [PERSON] засуджено за ст. 187 ч. 3 КК України і призначено покарання строком сім років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі статті 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднано частково невідбуту частину покарання за Вироком Первомайського міського суду Луганської області від 16 червня 2006 року у вигляді одного року позбавлення волі і остаточно призначено покарання вісім років позбавлення волі з конфіскацією майна. На теперішній час [PERSON] відбуває покарання у виправно - трудовій колонії № 19 м. Вахрушево-2, Краснолученського району Луганської області. Відповідач згоден на розірвання шлюбу. Сторони вважають, що в подальшому вони жити однією сім'єю не будуть та відповідач сам запропонував їй розірвати шлюб. За таких обставин, коли їх сім'я фактично розпалась, у збереженні шлюбу немає ніякої потреби і він є недоцільним. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище «[PERSON]». Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе. На підставі викладеного,

Outcome: approved