Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON], у якій просить суд визнати за нею право власності на 4/6 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS], яке складається із житлового будинку А-1, а-1 загальною площею 62,0 кв.м., ганку з дахом літ. а, літньої кухні - літ. Б, б, сараю - літ. В, Д, К, убиральні - літ. Е.И., гаражу - літ. Ж., в порядку спадкуваня за законом після смерті [PERSON]. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] посилається на те, що вищевказане спірне домоволодіння було побудовано спільно [PERSON] та нею у період з 1959 року по 1988 рік на земельній ділянці, яка була йому передана у безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку. Право власності на вказаний будинок було зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності. З 22.03.1953 року вона та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилися діти [PERSON] та [PERSON]. [INFO] її чоловік [PERSON] помер. Все своє життя вона проживала у спірному домоволодінні разом із чоловіком, утримувала це майно, та фактично прийняла спадщину. Враховуючи, що право власності на будинок було набуте її чоловіком за час шлюбу, воно є об'єктом права спільної сумісної власності, отже, у урахуванням цього вона має право на ? частку домоволодіння на праві спільної сумісної власності та на 1/6 частку домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка як спадкоємиця першої черги. Загалом, шляхом складання частин домоволодіння, що мають їй належати, за нею має бути визнано право власності на 4/6 частини будинку. [PERSON] також звернулася до суду із зустрічним позовом у якому посилаючись на аналогічні обставини просить суд визнати за нею право власності на 1/6 частку домоволодіння по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] померлого [INFO]. Представник [PERSON] позовні вимоги підтримав та пред'явлену позову заяву просив задовольнити посилаючись на викладені у ній обставини, 03.12.2014 року надав заяву якою просив розглянути справу без його подальшої присутності та позов просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином про місце та час судового розгляду, завчасно письмовою заявою сповістила про свою неявку та можливість розгляду справи за її відсутності. Також повідомила суд про повне визнання позовних вимог за первісним позовом і просила також розглянути й вирішити її зустрічну позову заяву, вимоги за якою підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про місце та час судового засідання, про причини неявки суд не сповістив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, з 22 березня 1953 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] (а.с. 20), від якого в них народилися діти [PERSON] та [PERSON]. За життя, у період з 1959 року по 1988 рік на земельній ділянці по [ADDRESS], яка була передана [PERSON] у безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с. 6-7, 8, 9, 10-11), подружжям [PERSON] та [PERSON] було побудоване домоволодіння яке складається із житлового будинку - літ. А-1, прибудови - літ. а-1, загальною площею 62,0 кв.м., ганку з дашком літ. а, погребу - під літ. А-1, літньої кухні - літ. Б, б, сараю - літ. В, Д, К, М, убиральні - літ. Е., И., гаражу - літ. Ж., оглядової ями під літ. Ж. Право власності на житловий будинок літ. А-1, а-1, житловою площею 33,7 кв.м., загальною площею 62,0 кв.м., ганок з дашком - літ. а, літню кухню - літ. Б, б, сараї - літ. ВДК, туалет - літ. Е, И, гараж - літ. Ж, розташовані по [ADDRESS], було зареєстроване за [PERSON] на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 09.03.2011 року № 388, свідоцтва про право власності САЕ № 051682 від 17.03.2011 року (а.с. 22). Рішення про державну реєстрацію права власності було прийнято 15.04.2011 року. [INFO] [PERSON] помер в м. Дніпропетровську та спадкоємцями першої черги спадкування за законом після його смерті залишилися дружина - [PERSON] та діти: донька - [PERSON] і син - [PERSON] Усі спадкоємці у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], проте свідоцтва про право на спадщину видані їм нотаріальною конторою не були через те, що на день відкриття спадщини право власності на нерухоме майно не було зареєстровано (а.с. 23). Як було встановлено у судовому засіданні [PERSON] з 1988 року й по теперішній час проживає у спірному домоволодінні, володіє та користується ним, здійснює утримання. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1,3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до 4.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. В судовому засіданні встановлено, що позивачка за первісним позовом на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] постійно із ним проживала, здійснювала догляд за ним, а також доглядала і користувалася спадковим майном. Відповідно до ч.1,2 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також ст. 16 ЦК України визначений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів прав судом, який не с вичерпним. За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визнано домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] за первісною позовною заявою та позовні вимоги [PERSON] за зустрічною позовною заявою законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. За [PERSON] слід визнати право власності в цілому на 4/6 частки спірного домоволодіння, з яких ? часка, що належить їй на праві спільної сумісної власності, а на 1/6 частку в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. Вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/6 частку спірного майна також законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки вона є однією із спадкоємців за законом першої черги після смерті [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на ? частку домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідачів.

Outcome: approved