Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про визнання договору дійсним та визнання права власності . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування 2/6 частин квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Мар`їнського районного суду Донецької області № 2/237/1244/16. До теперішнього часу відповідачі не підготували документацію, необхідну для оформлення у нотаріуса договору дарування вказаної квартири та уникають оформлення договору у нотаріуса. У судове засідання позивач з`явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Надіслали на адресу суду заяви, в яких позовні вимоги [PERSON] визнали в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечували. Просили розглянути справу у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно рішення Мар`їнського районного суду Донецької області № 2/237/1345/20 від 17 листопада 2020 року за [PERSON] визнано право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Згідно рішення Мар`їнського районного суду Донецької області № 2/237/1244/16 від 21 вересня 2016 року, враховуючи ухвалу суду від 11.10.2016 року за [PERSON] визнано право власності на 1/6 частинку трикімнатної квартири , розташованої за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом. Згідно рішення Мар`їнського районного суду Донецької області № 2/237/1244/16 від 21 вересня 2016 року, враховуючи ухвалу суду від 11.10.2016 року за [PERSON] визнано право власності на 1/6 частинку трикімнатної квартири , розташованої за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом. 01 червня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] був укладений договір дарування в письмовій формі на 2/6 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За ч. 2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Отже, між сторонами була досягнута згода по всіх істотних умовах договору, дарувальники передали безоплатно дарунок позивачці, обдарована прийняла цей дарунок та не відмовилася від нерухомості, а відповідно правочин фактично відбувся. Разом з тим судом встановлено, що укладений договір дарування не посвідчувався в нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, ч. 3 ст.334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За правилами частини другої статті 220 ЦК України у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Зазначена частина друга статті 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони вчинили правочин у встановленій законом письмовій формі, зміст якого відповідав волі сторін, які дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору, виконали такий договір повністю чи частково, і лише не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору через ухилення однієї сторони договору. Таким чином, суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу дарування 2/6 частин квартири, водночас у зв`язку з тим, що укладення договору дарування проведено з порушенням обов`язкової нотаріальної форми позивач не має можливості розпоряджатися в повному обсязі своїм власним майном. Судом встановлено, що всі зобов`язання за договором дарування нерухомого майна його сторонами виконані у повному обсязі, дарувальники передали безоплатно дарунок позивачці, обдарована прийняла цей дарунок та не відмовилася від нерухомості. На підставі ст.ст.220, 328, 334, 717, 719 ЦК України,

Outcome: approved