Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Серафинецької сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що її дошлюбне прізвище, ім`я та по батькові [PERSON] . Її батьком є [PERSON] , який постійно проживав в с. Серафинці Городенківського району Івано-Франківської області. 05.04.1997 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Братського районного управління юстиції Миколаївської області позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , при реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON] . В житловому будинку по [ADDRESS] станом на 15.04.1991 (час, до якого існували колишні колгоспні двори) проживали батько позивачки [PERSON] і його співжителька [PERSON] . Житловий будинок належав на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Батько позивачки та його співжителька були членами колишнього колгоспного двору, частки їх майна в дворі не визначались. Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці розміром 0,37 га, з яких 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, 0,12 га для ведення особистого селянського господарства. Ринкова вартість житлового будинку на даний час становить 64441 грн. В дворі самовільно побудованих будівель немає. [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] . Спільних дітей в них не було, заповіту на належне їм майно не залишали. Після смерті батька відкрилася спадщина за законом на належне йому майно. Звернувшись до нотаріуса, позивачка отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями, оскільки житловий будинок належав колишньому колгоспному двору, де частки майна членів двору на виділялись. Член колгоспного двору [PERSON] спадкоємців немає, спадщину ніхто не прийняв, а тому позивачка ставить вимогу про визнання права власності на цілий спадковий житловий будинок. Сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Представник позивачки - адвокат Буждиган О.В. в заяві зазначив, що позовні вимоги позивачки підтримує; Серафинецька сільська рада зазначила, що не заперечує щодо задоволення позову. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Згідно копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 04 листопада 1987 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 209 від 14 жовтня 1987 р., в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Про те, що будинок, в якому проживав [PERSON] , розташований в [ADDRESS] ) свідчить довідка № 195, видана 09.08.2019 Серафинецькою сільською радою. Станом на 15.04.1991 в будинку по [ADDRESS] була зареєстрована та проживала [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 160, виданою 18.08.2019 Серафинецькою сільською радою. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 39 років в с. Серафинці Городенківського району, актовий запис № 29 від 02 липня 1990 р., що стверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22 травня 2018 р. Городенківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до 01.01.2004 , застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. На день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] ), разом з ним була зареєстрована та проживала співжителька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 193, виданою 09.08.2019 Серафинецькою сільською радою. Виписка із погосподарської книги № 6 Серафинецької сільської ради підтверджує факт реєстрації та проживання даних осіб в господарстві по [ADDRESS] за період з 1986 по день смерті. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 76 років в с. Серафинці Городенківського району, актовий запис № 20 від 27 червня 2017 р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Серафинецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. На день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] ) одна, що підтверджується довідкою № 194, виданою 09.08.2019 Серафинецькою сільською радою. Із довідки № 203, виданої 15.08.2019 Серафинецькою сільською радою, вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , спільних дітей не мали. Отже, спадкоємців, які б прийняли спадщину за законом чи за заповітом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Позивачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , що стверджується копіями: свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] , виданого Серафинецькою сільською радою Городенківського району, запис за № 2 від 22 січня 1974 р. в книзі реєстрації актів про народження; витягу № 00023779384 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, сформованого 28 серпня 2019 р. Братським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, з якого вбачається, що прізвище позивачки до державної реєстрації шлюбу « [PERSON] », після державної реєстрації шлюбу - « [PERSON] », актовий запис № 2 від 05 квітня 1997 р. виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Братського району Миколаївської області; шлюб розірвано 15.10.2003 рішенням Братського райсуду Миколаївськохї області, актовий запис № 25 від 27 квітня 2004 р. Наведене свідчить, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дочка - позивачка [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 302/2018, наданої суду державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори, вбачається, що [PERSON] , який діяв в інтересах позивачки [PERSON] згідно довіреності № 574, видної 31 травня 2018 р. приватним нотаріусом Арбузинського районного нотаріального округу Миколаївської області, 11.07.2018 подав державному нотаріусу заяву про видачу позивачці, як спадкоємцю першої черги за законом після смерті батька [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - житловий будинок в с. Серафинці Городенківського району. Копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 52640703, виданого 17.07.2018 Першою Снятинською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 62716066 (номер у нотаріуса 302/2018), спадкодавець - [PERSON] , дата смерті: [INFO] . Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 1417/02-31 від 06 серпня 2019 р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що вищезгадане господарство, головою якого був [PERSON] , відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в спадковому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди побудовано в 1957 р. Їх ринкова вартість станом на 14.02.2020 становить 68 700 грн., що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». За житловим будинком в [ADDRESS] рахується земельна ділянка загальною площею 0,37 га, в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,12 га, що стверджується довідкою № 158, виданою 18.05.2018 Серафинецькою сільською радою. Cудом встановлено, що позивачка, як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька, фактично стала власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] не встановлено, позов визнається відповідачем - Серафинецькою сільською радою, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 524-526, 529, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved