Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 7 серпня 2010 року між позивачем та [PERSON] зареєстровано шлюб. Мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, відсутність спільних поглядів на сімейні відносини, ведення спільного господарства та виховання дітей. Що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Спору про місце проживання дітей та поділ майна не має. На підставі вищевикладеного позивач просила суд розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Суду пояснила, що фактично вони не проживають разом з вересня 2015 року. За їхньою спільною згодою старший син проживає разом з відповідачем. Збереження шлюбу вважає неможливим через відсутність спільних інтересів та взаєморозуміння. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, також підтвердив, що шлюбні відносини між ними фактично припинено з вересня 2015 року, намагалися примиритися, проте цього не вдалося, спору про поділ майна та місце проживання дітей не має. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповіді до них правовідносини. 7 серпня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 73 та видано свідоцтво про шлюб (а.с.7). Подружжя має двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.5-6). Судом встановлено, що сторони не проживають разом з вересня 2015 року, з того часу стосунки не підтримують та не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та небажання зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Суд надавав подружжю час на примирення, проте після спливу часу на примирення позивач від позову не відмовилася та наполягала на розірванні шлюбу. А тому вимоги позивача про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про місце проживання дітей та поділ майна подружжя не має. На виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили\~\~органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. \~\~Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. (а.с.1), суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved