Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

[PERSON], звернулася в суд з позовом про визнання права власності, мотивуючи тим, що вона входила до складу членів [PERSON] сільського споживчого товариства. Відповідно до ст.ст. 1, п.2 ст.5 Закону України «Про споживчу кооперацію» членство в споживчому товаристві є добровільним. Основним документом, що регулює діяльність споживчого товариства, є статут. У ньому визначаються порядок вступу до товариства і виходу з нього, права та обовязки членів товариства, його органи управління, контролю та їх компетенція, порядок утворення майна товариства і розподілу прибутку, умови реорганізації і ліквідації товариства та інші положення, що не суперечать законодавчим актам України. Пунктом 13 Статуту [PERSON] сільського споживчого товариства передбачено, що член споживчого товариства може вийти з нього на підставі рішення загальних зборів. В звязку з цим йому повертається вся сума обовязкового, додаткового пайового внеску, закріплена за ним частка в майні, виплати на паї з доходу за результатами роботи на рік коштами або майном. Вступний внесок члена споживчого товариства поверненню не підлягає. Згідно Статуту [PERSON] сільського споживчого товариства (п.12), нормативних документів Укоопспілки, а саме: Положення про організацію пайового господарства в споживчій кооперації України, затвердженого постановою шостих зборів Ради Укоопспілки сімнадцятого скликання 03 квітня 2003 р. із змінами та доповненнями, внесеними сьомими зборами Ради Укоопспілки сімнадцятого скликання 22 березня 2004 року, вона згідно Договору «Про додатковий пайовий внесок на формування фінансових ресурсів споживчого товариства» внесла додатковий пайовий внесок, що підтверджується договором від 20.01.2016 р. та платіжним документом квитанцією № 0.0.503251699.1 від 11.02.2016 р. 50000,00 грн. (пятдесят тисяч гривень). В звязку з виходом із членів [PERSON] сільського споживчого товариства, вона 25 лютого 2016 року звернулася до відповідача з заявою про повернення додаткових пайових внесків в сумі 50000,00 грн. в строк до 01 березня 2016 року. 17.03.2016 року збори уповноважених [PERSON] сільського споживчого товариства, за поданням правління, розглянули її заяву (в звязку з виходом із споживчого товариства), і прийняли рішення про повернення [PERSON], як члену споживчого товариства, обовязкових та додаткових пайових внесків в сумі 50000,00 грн., шляхом виділення майна в натуральній формі, а саме: магазину № 8, загальною площею 78,2 кв. м., залишковою балансовою вартістю 12330,12 грн., що розташований за адресою:Вінницька область, м. Немирів, вул. Євдокименко, 21. Однак, відповідач повідомив [PERSON], що виділений по акту приймання-передачі вище зазначений магазин на сьогоднішній день не зареєстрований за відповідачем. Тому [PERSON] звернулася до відповідача [PERSON] сільського споживчого товариства про оформлення документів на нерухоме майно, згідно з чинним законодавством. Однак, відповідач повідомив [PERSON], що ним в 1970 році побудований магазин, на магазин є рішення [PERSON] міської ради про його відкриття, на земельну ділянку, на якій розташований магазин, згідно рішення 12 сесії 22 скликання [PERSON] міської ради від 17.12.1997 року, виданий 26.12.1997 року Державний акт на право постійного користування землею серії І-ВН № 001110, і до дня передачі магазину позивачу, рахувався у нього на балансі. Також відповідач повідомив позивача [PERSON],, що інших документів у нього немає і не потрібно, оскільки на той час існувала державна і колгоспно-кооперативна власність і до прийняття Закону України «Про власність» (1991 рік) та тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно (1998 рік) право кооперативної власності, так само, як державної, колгоспної закріплювалось у підприємств і організацій на балансі і відповідно до рішення Конституційного Суду України відповідач є законним власником зазначеного майна. Але, виділене позивачу відповідачем майно по акту прийому передачі, по якому [PERSON] передано магазин, не є правовстановлюючим документом в розумінні чинного законодавства, який підлягає державній реєстрації права власності у встановленому законодавством порядку. Кожний член споживчого товариства має свою частку в його майні, яка визначається розмірами обовязкового пайового та інших внесків, а також нарахованих на них дивідендів (п.1 ст. 9 ЗУ «Про споживчу кооперацію» - Офіційне тлумачення положень пункту 1 статті 9 міститься в Рішенні Конституційного Суду № 16-рп/2004 від 11.11.2004). Відповідно до п.1 та п.2 ст. 5 Закону України «Про споживчу кооперацію»: «п.1. Первинною ланкою споживчої кооперації є споживче товариство самостійна, демократична організація громадян, які на основі добровільності членства і взаємодопомоги за місцем проживання або роботи обєднуються для спільно господарювання з метою поліпшення свого економічного і соціального стану. П.2 Основним документом, що регулює діяльність споживчого товариства, є статут. У ньому визначаються порядок вступу то товариства і виходу з нього, права та обовязки членів товариства, його органи управління, контролю та їх компетенція, порядок утворення майна товариства і розподілу прибутку, умови реорганізації і ліквідації товариства та інші положення, що не суперечать законодавчим актам України». Порядок внесення і повернення членам споживчого товариства додаткових пайових внесків регулюється пунктом 13 Статуту споживчого товариства, Договором про додаткові пайові внески на формування фінансових ресурсів споживчого товариства. У відповідності до п.6 ст. 9 Закону України «Про споживчу кооперацію», субєктами права власності споживчої кооперації є члени споживчого товариства, трудові колективи кооперативних підприємств і організацій, а також юридичні особи, частка яких у власності визначається відповідними статутами. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. В звязку з цим позивачка [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на магазин, загальною площею 78,2 кв. м. В судовому засіданні позивачка [PERSON], позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільського споживчого товариства [PERSON], позов визнає повністю, не заперечує щоб за [PERSON], визнати право власності на магазин, загальною площею 78,2 кв. м., що розташований за адресою м. Немирів, вулиця Євдокименко, 21. Суд заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, оцінивши зібрані по справі матеріали, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, так як позовні вимоги визнаються представником відповідача, а також підтверджуються копією статуту [PERSON] сільського споживчого товариства (а.с.5-24), копією свідоцтва про державну реєстрацію споживчого товариства (а.с.25), копією довідки статистики про внесення [PERSON] ССТ до ЄДРПОУ (а.с.26), копією технічного паспорту на будівлю магазину (а.с.31-33), копією рішення виконкому [PERSON] міської ради від 21.10.1997 року № 178 «Про відкриття обєкту торгівлі» (а.с.34), копією Державного акту на право постійного користування землею І-ВН № 001110 від 26.12.1997 року (а.с.35-38), копією паспорта [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved