Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначила наступне. З відповідачем був укладений шлюб 09.12.2000 року. У шлюбі народилась донька - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем були припинені в листопаді 2002 року, а 25.02.2003 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу донька [PERSON] проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному матеріальному утриманні позивача. Позивачка вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини та підлягає позбавленню батьківських прав щодо доньки [PERSON], оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не створює умов для отримання нею освіти. За весь час навчання доньки батько не поцікавився життям дитини, не відвідував батьківськи збори, жодного разу не приходив до школи. Дитина часто хворіє, потребує постійного медичного обстеження та лікування, проте відповідач не забезпечує необхідного медичного огляду та лікування дитини, не піклується про стан її здоров*я, не приймає участі у витратах на лікування дитини. За рішенням суду з відповідача стягнуті аліменти на утримання доньки, але він аліменти сплачує несвоєчасно і не в повному обсязі, станом на 31.10.2016 року заборгованість відповіцдача по аліментам складає 3558 грн. 02 коп. Позивач до судового засідання не з'явилася, надавши заяву, відповідно до якої просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи - Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради не був присутнім в судовому засіданні, надавши заяву про розгляд справи без його участі та висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав. Відповідач у судове засідання не з'явився без повідомлення причин неявки, про дату, час та місце розгляду пред'явленого до нього позову був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутністю не надходило. З урахуванням заяви позивача про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи, відповідно до вимог ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК). Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно зі ст.151 СК України батьки мають право на переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; мають право вибирати форми й методи виховання, за винятком тих, які суперечать закону, моральним принципам суспільства. Статтею 180 СК України встановлений обов*яок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім цього, стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість, повагу до прав, свобод людини та громадянина. Такий же обов'язок щодо виховання та розвитку дитини на батьків покладає і стаття 59 Закону України «Про освіту». Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України підставою для позбавлення матері, батька батьківських права є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення від виконання обов'язку по вихованню дитини є актом свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити в майбутньому. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У п. 15 вищезазначеної постанови зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківського обов'язку. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.12.2000 року. У шлюбі у сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. Відповідно до постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.02.2003 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% неоподаткованого мінімуму заробітної плати на місяць, починаючи з 31.01.2003 року до повноліття. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєві від 25.02.2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно з довідкою, виданою ТОВ «Лески-М» за вих. №1955 від 20.10.2016 року неповнолітня [PERSON] проживає разом зі своєю матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки Миколаївської гімназії №2 від 18.03.2016 р. [PERSON], [INFO], навчається в 9-А класі Миколаївської гімназії №2 з 2001 року. Батько [PERSON] не бере участі у вихованні доньки, за всі роки навчання [PERSON] у гімназії ні разу не поцікавився життям доньки, батьківські збори не відвідував. З класним керівником не познайомився, педагогічний контакт не налагоджений. Від співпраці відмовлґяється. Аналогічна інформація міститься в довідках з Миколаївської гімназії №2 за 2013, 2014 рр. Крім того, дитина [PERSON] навчається в Дитячій художній школі з 2009 року. За час навчання дитиною піклувалася тільки матір, яка приводила і забирала зі школи, сплачувала навчання. Батько дитини ніколи не з'являвся у школі, не сплачував за навчання, не цікавився досягненнями своєї дитини. Від співпраці з класником керівником відмовився (а.с. 18). Неповнолітня [PERSON], [INFO], спостерігалася та лікувалась у різних медичних закладах, куди приходила тільки у супроводі матері (а.с.21-24, 34, 35). Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 15.01.2014 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 2500 грн. пені за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2004 року по липень 2013 р. (а.с.25-26). Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 01.11.2016 року, який здійснено головним державним виконавцем Заводського ВДВС міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Кандзюбою Н.М., станом на 31.10.2016 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів складає 3558,02 грн. (а.с.27). Як вбачається з актів опитування [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], та [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], останні є сусідами позивачки та з батьком [PERSON] не знайомі, за весь час сусідського проживання жодного разу не бачили, щоб батько [PERSON] відвідував свою доньку або спілкувався з нею (а.с.32-33). Таким чином, посилання позивачки на ненадання відповідачем матеріальної допомоги та на усунення відповідача від виховання дитини заслуговує на увагу. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов'язковою. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Органом опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради 28.02.2017 року за №422/02.02.01-22/22/22/м/17 був наданий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON], [INFO] З вказаного висновку вбачається, що як свою сім*ю дитина сприймає себе та мати, з якою у дівчини гарні стосунки. Батько тривалий час не проявляє батьківської турботи, не спілкується з дитиною. Стосунки дитини з батьком відсутні, родинні зв*язки з ним втрачено. [PERSON] не пам*ятає час, коли проживала з батьком, оскільки він залишив родину, коли дитині було лише півтора роки. У дитини відсутня прив*язаність до батька, дитина відчуває дискомфорт, напруження та почуття образи щодо нього, підтримує матір у питанні позбавлення батька батьківських прав. Відповідач, який неодноразово викликався до судового засідання, не з*явився та не надав заперечень проти позову та доказів, які б свідчили про його інтерес до дитини, про його бажання приймати активну участь у вихованні дитини, допомагати їй матеріально, бажання бути батьком дитини. Таким чином, в судовому засіданні встановлені підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав.

Outcome: approved