Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Софіївського районного суду із вищевказаною позовною заявою. 20 лютого 2014 року позивач подала уточнену позовну заяву. В обґрунтування уточнених позовних вимог посилаються на те, що відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0119253 виданого 02 червня 1997 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області та зареєстрованого в книгу реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №146 на підставі рішення Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 26 травня 1997 року за № 202-р [PERSON] набула право на земельну частку (пай) № 6-3, розміром 10.3963 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться в КСП ім. Шевченка с.Жовте на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. 12 червня 2001 року [PERSON] заповітом, посвідченим державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстрованим в реєстрі за № 820, право на земельну частку (пай), яка перебуває у КСП ім. Шевченко, заповіла [PERSON]. За життя [PERSON] на вказану земельну частку (пай) №6-3 виготовила технічну документацію та отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 № 167814, виданий 30 вересня 2002 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 64. Площа земельної частки (паю), що передана у приватну власність [PERSON], пай №6-3, 10,3963 га і розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. У зв'язку з державною реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер 12:252:852:00:01:006:0003. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею складає 10,3963 га, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 167814, виданого 30 вересня 2002 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області. З метою прийняття спадщини у встановлений законом строк позивач звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а 28 липня 2011 року у відповідності до ст. 1296 Цивільного кодексу України звернулась до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на успадковану земельну ділянку. Нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.07.2011 р. посилаючись на те, що вона не надала вказаний у заповіті правовстановлюючий документ на землю, а саме сертифікат серії ДП №0119253 від 02.06.1997 р. Однак вищевказаний документ був замінений на Державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 № 167814, виданого 30 вересня 2002 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, а тому надати його нотаріусу немає можливості. Таким чином, виникла ситуація, коли позивач успадкувала земельну ділянку відповідно до заповіту, однак позбавлена можливості оформити спадщину на земельну ділянку шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. Крім позивача спадкоємця за заповітом на вказану земельну ділянку інших спадкоємців за заповітом чи законом не має, [PERSON], який є сином спадкодавця помер. Для того, щоб позивач могла володіти та користуватися спадковим майном, потрібно набути таке право в порядку спадкування за заповітом, а тому позивач змушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права і просить визнат за нею, [PERSON], право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 10,3963 га, яка розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області та належала спадкодавцю [PERSON], померлій [INFO], на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії Р2 № 167814 виданого 30 вересня 2002 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, кадастровий номер земельної ділянки 12:252:852:00:01:006:0003. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, посилаючись на обставини, викладені у поданій до суду позовній заяві, на задоволенні позову наполягає, просить розглянути справу за її відсутності, про що надала до суду відповідну заяву. Відповідач - Нововасилівська сільська рада, будучи увідомленою в установленому законодавством порядку про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила. Проти позовних вимог не заперечує, просить розглянути справу за відсутності їхнього представника, про що надала відповідну заяву. Третя особа - Софіївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в судове засідання не з'явилася, просить суд розгляд справи проводити без їхнього представника, проти позовних вимог не заперечує, про що надала до суду відповідну заяву. В судовому засіданні за матеріалами справи встановлено: відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0119253 виданого 02 червня 1997 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області та зареєстрованого в книгу реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 146 на підставі рішення Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 26 травня 1997 року за № 202-р [PERSON] набула право на земельну частку (пай) № 6-3, розміром 10.3963 в умовних кадастрових гектарах, який знаходиться в КСП ім. Шевченка с.Жовте на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. 12 червня 2001 року [PERSON] заповітом, посвідченим державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстрованим в реєстрі за № 820, право на земельну частку (пай), яка перебуває у КСП ім. Шевченко, що належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0119253 виданому 02 червня 1997 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області заповіла [PERSON] (а.с. 7). За життя [PERSON] на вказану земельну частку (пай) №6-3 виготовила технічну документацію та отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 № 167814, виданий 30 вересня 2002 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 64 (а.с. 14). Площа земельної частки (паю), що передана у приватну власність [PERSON], пай №6-3, складає 10,3963 га і розташована на території Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. Відповідно до довідки відділу держземагенства у Софіївському районі про визначення грошової оцінки земельної ділянки від 09.12.2013 р. за № 1273 грошова оцінка земельної ділянки на час звернення до суду складає 20949 грн. 95 коп. (а.с. 24). У зв'язку з державною реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер 12:252:852:00:01:006:0003, про що свідчить технічна документація на земельну ділянку (а.с. 8-11). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 27 березня 2007 року виконкомом Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області (а.с. 13). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 10,3963 га., яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 167814, виданого 30 вересня 2002 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області (а.с. 12). З метою прийняття спадщини у встановлений законом строк позивач звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а 28 липня 2011 року у відповідності до ст. 1296 Цивільного кодексу України вона звернулась до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на успадковану земельну ділянку. Нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.07.2011 р. посилаючись на те, що вона не надала вказаний у заповіті правовстановлюючий документ на землю, а саме сертифікат серії ДП №0119253 від 02.06.1997 р. (а.с. 16). Однак вищевказаний документ був замінений на Державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 № 167814, виданого 30 вересня 2002 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, а тому надати його нотаріусу немає можливості. Таким чином, виникла ситуація, коли вона успадкувала земельну ділянку відповідно до заповіту, однак позбавлена можливості оформити спадщину на земельну ділянку шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. Крім позивача спадкоємця за заповітом на вказану земельну ділянку інших спадкоємців за заповітом чи законом не має, [PERSON], який є сином помер (а.с. 15). У відповідності до п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п. 11 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. На підставі сі. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права і обов'язки спадкодавця, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Зважаючи на те, що змінились документи, відповідно до яких належало право власності на земельну ділянку спадкодавцеві, але саме майно - земельна ділянка існувало, як на момент складання заповіту, так і на момент відкриття спадщини, то позивач успадкувала земельну ділянку оскільки прийняла спадщину. Згідно зі ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель і споруд переходить право власності або користування земельною ділянкою, на якій вони розмішені. Відповідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. На підставі ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №2 -753/0/4-13 від 16.05.2013 р. зазначено шо у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В зв'язку з важким матеріальним становищем та відсутністю всіх документів стосовно інших спадкоємців, звернутись до суду за захистом свого порушеного права про визнання права на спадщину за заповітом позивач змогла тільки в цей час. Для того, щоб позивач могла володіти та користуватися спадковим майном, їй потрібно набути таке право в порядку спадкування за заповітом. Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи, беручи до уваги заяви сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1261 Цивільного Кодексу України позивач являється спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом. Стаття 1223 ЦК передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У випадку, коли спадкодавець склав заповіт, - до спадщини закликаються спадкоємці за заповітом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved