Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог, які неодноразово уточнялися під час розгляду справи, та останнє уточнення яких було 25.07.2017 року, зазначає, що 28.07.2001 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, реєстрацію якого здійснено Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 250. Згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13.01.2016 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Позивач зазначає, що від шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У даний час донька проживає разом з батьком за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Вільна, буд.11. Вона з сином проживає в квартирі, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Покровськ, м-н «Сонячний», та є їхньою спільною власністю з відповідачем. Також посилається на те, що за час подружнього життя ними було придбане майно, яке є їхньою спільною власністю, як подружжя та підлягає поділу, у звязку із припиненням подружніх відносин та розлученням, а саме: -квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яку було придбано за договором купівлі-продажу від 09.02.2002 року за спільні кошти, але право власності було оформлено на відповідача, вартість квартири становить 180 282, 00 грн.; -автомобіль Тоуоtа Согоllа, реєстраційний номер [NUMBER], 2010 року випуску, вартість автомобіля становить 156838 грн., який зареєстровано на відповідача. З огляду на вищевикладене позивач просить суд задовольнити позовні вимоги та визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], автомобіль Тоуоtа Согоllа, реєстраційний номер [NUMBER], 2010 року випуску; визнати за нею право приватної власності на ? квартири, за відповідачем - право приватної власності на ? квартири та автомобіль Тоуоtа Согоllа; стягнути з відповідача на її користь різницю вартості майна у сумі 78 419 грн. та судовий збір сплачений нею під час подачі позовної заяви до суду Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, які уточнила 25.07.2017 року, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні щодо позову заперечив, просив суд у задоволені позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні щодо позову заперечив, надав пояснення аналогічні змісту заперечення на позовну заяву, що містяться в матеріалах справи, просив суд у задоволені позову відмовити. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Покровської міської ради Донецької області [PERSON] у судове засідання не зявилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надала до суду заяву про розгляд заяви у її відсутність, просить ухвалити рішення на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-НО № 438972, 28.07.2001 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Грицай) укладено шлюб, реєстрацію якого здійснено Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 250 (а.с. 10). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серія І-НО № 316037 від 09.10.2002 року, актовий запис № 937 (а.с. 11); [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серія 1-НО № 153031 від 02.10.2007 року, актовий запис № 520 (а.с. 12). Згідно копії рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13.01.2016 року, яке набуло законної сили 26.01.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано (а.с. 13). З матеріалів справи вбачається, що з часу реєстрації шлюбу сторонами було придбано квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; автомобіль Тоуоtа Согоllа, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно копії договору купівлі-продажу від 09.02.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], реєстровий № 477 (а.с. 93), технічного паспорту на квартиру (а.с. 97), реєстраційного посвідчення 14.02.2002 року (а.с. 92), квартира за адресою: Донецька область, м. Покровськ (Красноармійськ), [ADDRESS], належить [PERSON] Відповідно до звіту про оцінку майна № 1565233_17012017_34 від 17.01.2017 року, виготовленого СОД ФОП [PERSON], ринкова вартість квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], становить 180 282 грн. (а.с. 15). Згідно копії технічного паспорту серії СА № 029024 власником транспортного засобу Тоуоtа Согоllа, реєстраційний номер [NUMBER], 2010 року випуску, номер шасі JTNBН58Е20J003650 є [PERSON] (а.с. 76). Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу № 1938533-16062017-98 від 16.06.2017 року, виготовленого ФОП «Стицюк Дмитро Вікторович», який позивач визнала у судовому засіданні, загальна оціночна вартість автотранспортного засобу Тоуоtа Согоllа, реєстраційний номер [NUMBER],становить 156 838 грн. (а.с. 73-79). Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. В постанові Верховного суду України від 05.04.2017 року зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти\~ або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. В запереченні проти позову позивач просив в позові відмовити, оскільки після одруження його батько за власні кошти придбав квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яку оформив на [PERSON] та дозволив йому та його сімї в ній проживати та згодом також дав грошові кошти на придбання транспортного засобу Тоуоtа Согоllа, реєстраційний номер [NUMBER], проте відповідачем не доведено походження коштів на придбання вищезазначеної квартири та транспортного засобу, за які було придбано вказане майно. Водночас позивач надала суду копію [PERSON] з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 22622468 від 13.02.2017 року, з якого вбачається, що [PERSON] у період з 07.04.2006 року по 31.05.2007 року та з 19.02.2013 року по 19.01.2017 року займалась підприємницькою діяльністю (а.с. 111-113). Відповідно до ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1,2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (далі ЦК України) (ч.4 ст. 71 СК України). Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу, ч. 2 якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно ч. 4 ст. ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно із ч. 5 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою. В постанові Верховного суду України від 18.01.2017 року зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскільки квартира, транспортний засіб набуто сторонами під час перебування в шлюбі, то воно є спільною сумісною власністю подружжя. Що стосується позовної вимог позивача про стягнення з відповідача різниці у вартості майна у сумі 74\~599 грн., суд вважає, що відповідач не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій, щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі (автотранспортний засіб) не може бути реально поділений між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає це майно у їх спільній частковій власності. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Покровської міської ради Донецької області про поділ спільного майна подружжя підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, ціна позову складає 337\~120 грн. (156 838 грн. (оціночна вартість транспортного засобу)+180\~282 грн. (оціночна вартість квартири)), то судовий збір становить 3\~371,20 грн. Отже, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 1\~685,06 грн. Крім того, відповідно п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір може бути повернений у разі зменшення розміру позовних вимог. Оскільки позивачем було зменшено позовні вимоги в частині визнання сумісною власністю подружжя транспортний засіб УАЗ 31-512, реєстраційний номер 618-28ЕК, за вимогу якої було сплачено судовий збір 517 грн., відтак позивачу слід повернути судовий збір у сумі 517 грн. Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу від 16.06.2017 року, яку долучив до матеріалів справи відповідач, загальна оціночна вартість транспортного засобу Тоуоtа Согоllа, реєстраційний номер [NUMBER],становить 156 838 грн. Водночас позивачем за позовну вимогу щодо транспортного засобу було сплачено судовий збір з розрахунку 329 480 грн., відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу від 19.04.17 року. Оскільки позивачем було зменшено позовну вимоги в частині визначення вартості транспортного засобу Тоуоtа Согоllа, реєстраційний номер [NUMBER],до 156\~838 грн., відтак позивачу слід повернути зайво сплачений судовий збір у сумі 1\~726,42 грн. Згідно вищезазначеного, позивачу слід повернути надмірно сплачений судовий збір у сумі 2\~243,42 грн. (517 грн.+1\~726,42 грн.)

Outcome: partial