Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 14 лютого 2013 року уклала шлюб з [PERSON], від якого [INFO] у них народилася донька [PERSON]. З дня укладення шлюбу і до його розірвання 06 жовтня 2014 року подружжя спільно проживало в [ADDRESS] та в [ADDRESS]. Однак, [INFO] [PERSON] помер, внаслідок чого вона почала процес оформлення спадщини в інтересах малолітньої доньки померлого, в ході якого дізналася, що квартира в [ADDRESS], одноосібним власником якої був [PERSON], перейшла у власність відповідача [PERSON] на підставі договору дарування від 09 травня 2014 року. На підставі наведеного вона звернулася до Перечинського районного суду з позовною заявою про визнання недійсним вказаного договору дарування та застосування наслідків недійсності правочину, а саме повернення цієї квартири спадкоємцю першої черги [PERSON]- [PERSON] в її особі. Разом з цим, у ході розгляду справи за № 304/566/16-ц стало відомо, що [PERSON] отримала квартиру не від [PERSON], а від [PERSON], яка придбала таку на підставі договору купівлі-продажу від 20 лютого 2014 року, укладеного між нею та [PERSON], діючого ніби-то в інтересах [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Маріаш В.І. Так, з договору купівлі-продажу та відповідей на адвокатський запит її представника вбачається, що згоду на продаж даної квартири продавцем, в якого на утриманні є неповнолітні діти, надано розпорядженням голови Перечинської РДА № 136 від 23 травня 2013 року, а таке прийняте на підставі рішення органу опіки та піклування Перечинської РДА № 06 від 20 травня 2013 року. Також посилається на те, що останнє підписане теперішнім головою Перечинської РДА [PERSON], який на час прийняття зазначеного рішення вказану посаду не займав, а значить відповідних повноважень не мав. Що стосується розпорядження № 136, то таке прийняте 23 травня 2013 року головою Перечинської РДА [PERSON] одноосібно, без дотримання порядку надання дозволу при продажу нерухомого майна особою, на утриманні якої є неповнолітні діти, що, як наслідок, призвело до звуження обсягу існуючих майнових прав її дитини [PERSON] Оскільки за інформацією служби у справах дітей Перечинської РДА попередній дозвіл на відчуження квартири не надавався, вказані рішення та розпорядження прийняті не в межах компетенції та не у спосіб, визначений законодавством України, зокрема з порушенням вимог Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 177 Сімейного кодексу України, п. п. 66, 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини та інших нормативно-правових актів, тому з метою подальшої реалізації права дитини на отримання квартири у власність в порядку спадкування за її батьком [PERSON] з врахуванням уточнень позовних вимог просить визнати незаконним та скасувати п. 4 рішення органу опіки та піклування Перечинської РДА № 06 від 20 травня 2013 року, яким надано дозвіл [PERSON] на вчинення правочину купівлі-продажу приватизованої квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS], право користування та проживання в якій мають неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], та малолітня дитина [PERSON], [INFO]; а також розпорядження голови Перечинської РДА «Про надання дозволу на вчинення правочину стосовно нерухомого майна» № 136 від 23 травня 2013 року з моменту їх прийняття. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили такі задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Крім цього [PERSON] зазначила, що згідно Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» № 866 від 24 вересня 2008 року (далі - Порядок) для вчинення вказаного правочину мала бути проведена перевірка та подана заява обох батьків, чого не було зроблено. Також вказала, що позивач проживає в с.Невицьке Ужгородського району у двокімнатній квартирі, де крім малолітньої [PERSON] живуть ще дві її дитини, які є різнополими. Оскільки [PERSON] мала право користування квартирою у [ADDRESS], заява матір'ю на відчуження такої квартири не подавалася, внаслідок чого порядок прийняття оспорюваних рішення та розпорядження не був дотриманий, а права дитини порушені, тому просить позов задовольнити. Представник служби у справах дітей Перечинської РДА Ганчак М.І. у судовому засіданні подала письмові заперечення, в яких у задоволенні позовної заяви просила відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що 17 травня 2013 року до служби у справах дітей, а саме на розгляд Комісії з питань захисту прав дитини, для отримання дозволу на вчинення правочину купівлі-продажу квартири загальною площею 44,8 кв. м, яка розташована в [ADDRESS], право користування та проживання в якій мають діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з відповідним пакетом документів звернувся [PERSON], [INFO]. Так, розглянувши за участі заявника на засіданні Комісії подану ним заяву та додані документи було встановлено, що вказана квартира набута [PERSON] до вступу у шлюб, тобто є його особистою власністю. Оскільки діти [PERSON] та [PERSON] не є власниками вищезазначеного житла, на той час такі були зареєстровані та проживали в [ADDRESS], а значить житлом забезпечені, стороною правочину вони також не були, спірна квартира належала [PERSON] одноосібно, тому членами комісії було прийнято рішення № 06 від 20 травня 2013 року про надання останньому дозволу на вчинення правочину купівлі-продажу приватизованої квартири, розташованої в [ADDRESS]. Цього ж дня таке було підписане заступником голови державної адміністрації - заступником голови комісії. 23 травня 2013 року на підставі рішення № 06 від 20 травня 2013 року прийняте розпорядження голови районної державної адміністрації № 136, під час підготовки для видачі адвокату витягу з якого нею було допущено технічну помилку. Крім цього зазначила, що оскільки п. п. 66, 67 Порядку стосуються виключно майна дитини, а у даному випадку квартира належала заявнику одноосібно, тому у їх діях порушень вказаних норм немає, такі застосуванню до даних правовідносин не підлягають, через що, зокрема, не була потрібною і заява іншого з подружжя (позивача). У судовому засіданні представник Перечинської РДА як відповідача Туряниця О.І. у задоволенні позову просила відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях, у яких свою позицію мотивує тим, що оспорювані рішення органу опіки та піклування та розпорядження голови Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області є законними, обґрунтованими та такими, що прийняті відповідно до чинного законодавства. Так, дитина мала інше постійне місце проживання, тому її права оскаржуваними актами порушено не було. Також вказала, що згідно ст. 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження саме одноособово, крім цього, таке видане на підставі обґрунтованого рішення комісії з питань захисту прав дитини, а тому жодних порушень щодо порядку його прийняття немає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], який помер [INFO], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 червня 2004 року на праві приватної власності належала квартира загальною площею 44,8 кв. м, що розташована за адресою [ADDRESS] Закарпатської області (а. с. 20, 73-75). Також встановлено, що 14 лютого 2013 року у виконавчому комітеті Невицької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], актовий запис № 01. Від даного шлюбу [INFO] у них народилася донька [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Невицької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 19 квітня 2013 року (а. с. 65-69). Однак, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06 жовтня 2014 року шлюб, зареєстрований 14 лютого 2013 року у виконкомі Невицької сільської ради Ужгородського району, актовий запис № 01, між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], розірвано, а малолітню [PERSON], [INFO], вирішено залишити проживати разом з матір'ю - [PERSON] (а. с. 106-107). Крім цього встановлено, що 17 травня 2013 року [PERSON] звернувся до Комісії з питань захисту прав дитини Перечинської районної державної адміністрації із заявою про надання дозволу на вчинення правочину купівлі-продажу квартири загальною площею 44,8 кв. м, яка розташована за адресою [ADDRESS] Закарпатської області, право користування та проживання в якій мають неповнолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в якій вказав, що останні житлом забезпечені за адресою [ADDRESS]. До заяви додав відповідний пакет документів, а саме копії паспортів, ідентифікаційних кодів [PERSON] і [PERSON], копії свідоцтв про народження [PERSON] і [PERSON], копію паспорта [PERSON], довідку про склад сім'ї, копії свідоцтва про право власності та технічного паспорту на житло, розташоване в [ADDRESS], довідку про право власності на житло та витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі (а. с. 64-76). Так, ч. 1 ст. 56 ЦК України передбачено, що органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до положень ч. ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України (чинних на час виникнення спірних правовідносин) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, а саме укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» від 02 червня 2005 року держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Дитина, яка не є власником нерухомого майна, має право на користування ним в силу прямої вказівки закону, а орган опіки та піклування зобов'язаний здійснювати контроль за додержанням батьками майнових і житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла (ст. 405 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства»). На момент подачі [PERSON] до органу опіки та піклування Перечинської РДА вищезазначеної заяви його донька [PERSON], в інтересах якої позивачем поданий цей позов, мала тільки 1 місяць, тобто менше 10 років, а з доданих [PERSON] до вказаної заяви документів, а саме довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) № 229/02-12 від 13 травня 2013 року, виданої Невицькою сільською радою Ужгородського району Закарпатської області вбачається, що діти, а саме [PERSON] та [PERSON], проживають та забезпечені житлом за адресою [ADDRESS] (а. с. 71). При цьому, з довідки Ужгородського районного комунального підприємства (бюро) технічної інвентаризації № 217 від 25 грудня 2012 року вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS], зареєстрований на праві приватної власності за позивачем [PERSON] (а. с. 72). За таких обставин, орган опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації рішенням № 06 (п. 4) від 20 травня 2013 року надав дозвіл на вчинення правочину купівлі-продажу приватизованої квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], громадянину [PERSON], [INFO], мешканцю [ADDRESS] (а. с. 27, 77). На підставі вказаного рішення, 23 травня 2016 року головою Перечинської РДА було видане розпорядження № 136, яким [PERSON] надано дозвіл на вчинення правочину купівлі-продажу приватизованої квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], та належить йому на праві приватної власності (а. с. 25). Таким чином, враховуючи, що орган опіки та піклування дотримався установлених законодавством вимог щодо забезпечення захисту майнових та житлових прав малолітньої [PERSON], зокрема перевірив, що позивач [PERSON] є власником будинку, в якому зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON], а квартира в [ADDRESS] належала [PERSON] одноосібно, набута ним до реєстрації шлюбу з [PERSON], малолітня [PERSON] у ній не була зареєстрованою та не проживала, тому оскаржувані рішення не призвели до порушення чи звуження її прав на житло. Що стосується посилань сторони позивача на необхідність подання заяви кожного з батьків на отримання дозволу на вчинення правочину та здійснення перевірки умов проживання дітей, то суд приходить до наступного. Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 177 СК України дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. При вчиненні одним із батьків правочинів щодо майна малолітньої дитини вважається, що він діє за згодою другого з батьків. Другий з батьків має право звернутися до суду з вимогою про визнання правочину недійсним як укладеного без його згоди, якщо цей правочин виходить за межі дрібного побутового. Згідно п. 66 Порядку служба у справах дітей за місцем знаходження майна надає консультації громадянам з питань підготовки необхідних документів щодо відчуження майна дитини. Для відчуження майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають зазначеній службі такі документи: заяву кожного з батьків (опікунів, піклувальників); копію паспорта, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера; документ, що підтверджує право власності (користування) дитини на відчужуване майно; витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданий відповідно до законодавства; копію свідоцтва про народження дитини; довідку з місця проживання, про склад сім'ї та реєстрацію або витяг з домової книги; копію рішення про встановлення опіки над дитиною (для опікунів, піклувальників); копію рішення про встановлення опіки над майном дитини (для опікунів, піклувальників); копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу між батьками дитини (у разі наявності). Відповідно до п. 67 цього ж Порядку дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з'ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини. Як вбачається з положень ст. 177 СК України та п. п. 66, 67 Порядку, такі стосуються надання органами опіки та піклування дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини. За таких обставин, посилання позивача на зазначені правові норми, як на підставу визнання незаконними та скасування п. 4 рішення органу опіки і піклування та розпорядження голови Перечинської РДА, суд відхиляє, так як малолітня [PERSON] не була власником (співвласником) квартири в [ADDRESS], у такій не проживала та не була зареєстрованою, натомість у той же час була забезпечена житлом в [ADDRESS]. Що стосується визнання незаконними та скасування розпорядження голови Перечинської РДА «Про надання дозволу на вчинення правочину стосовно нерухомого майна» № 136 від 23 травня 2013 року та п. 4 рішення органу опіки та піклування Перечинської РДА №06 від 20 травня 2013 року з підстав нікчемності останнього, то суд приходить до наступного. Встановлено, що розпорядженням Президента України № 132/2013-рп від 28 березня 2013 року головою Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області призначено [PERSON] (а. с. 30). 23 травня 2013 року вказаним головою Перечинської РДА було видане розпорядження «Про надання дозволу на вчинення правочину стосовно нерухомого майна» № 136. Таке розпорядження було видане з врахуванням рішення органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації (комісії з питань захисту прав дитини) № 06 від 20 травня 2013 року (а. с. 25). Разом з цим, в матеріалах справи містяться дві копії витягів із зазначеного рішення органу опіки та піклування, одна з яких підписана головою Перечинської РДА [PERSON], а інша - заступником голови державної адміністрації - заступником голови комісії [PERSON] (а. с. 27, 77). Відповідно до ст. 23 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація вирішує питання щодо встановлення опіки і піклування, створення передбачених законодавством умов для виховання та/або влаштування дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, щодо захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей, а також вживає інших заходів щодо соціального захисту дітей, віднесених до її компетенції законом. Згідно ст. ст. 39, 41 цього Закону голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством. У разі відсутності голови місцевої державної адміністрації його функції і повноваження виконує перший заступник голови, а у разі відсутності останнього - один із заступників голови місцевої державної адміністрації. Таким чином, оскільки заступник голови державної адміністрації - заступник голови комісії [PERSON], а також діючий на момент підписання витягу з оскаржуваного рішення голова Перечинської РДА [PERSON] (розпорядження Президента України № 648/2015-рп від 10 серпня 2015 року) (а. с. 31) в силу Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 1242 від 30 листопада 2011 року, мали право відповідно підписувати та завіряти оспорюване рішення органу опіки та піклування у межах своїх повноважень, тому з цих підстав вказані правові акти також не можуть бути визнані неправомірними. Будь-яких інших належних та допустимих доказів, які могли б слугувати правовою підставою для задоволення позову, позивачем не наведено та у матеріалах справи не має. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed