Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області про скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Позов мотивує тим, що за розпорядженням Драгівської сільської ради від 04 лютого 2020 року №182 її було призначено на посаду юриста Драгівської сільської ради. Розпорядженням Драгівської сільської ради від 17.03.2021 р. №66 «Про звільнення [PERSON] » її було звільнено із займаної посади згідно пункту четвертого частини першої статті 40 КЗпП України з підстав відсутності на робочому місці та й взагалі на території (в приміщенні) адміністративного будинку Драгівської сільської ради 26.02.2021 року та 11.03.2021 р. протягом цілого робочого дня. Вважає таке\~ звільнення вважає незаконним, безпідставним і таким, що суперечить вимогам законодавства про працю та порушує її конституційне право на працю. Вона дійсно у період зазначений в розпорядженні про звільнення на робочому місці була відсутня у зв`язку перебуванням на лікарняному. Така відсутність працівника на робочому місці за станом здоров`я відноситься до переліку поважних причин, та повністю виключає вину працівника. Підтвердженням факту поважності причин невиходу на роботу працівника за станом здоров`я може\~ доводиться не лише листком непрацездатності, а й довідкою медичної установи, показаннями свідків чи інші докази. При наявності обставин, що доводили її непрацездатність відповідач безпідставно прийняв рішення про звільнення з роботи за ч.3 ст.40 КЗпП України, що є недопустимим. Позивачка\~ зазначає, що через стан здоров`я, з 15 лютого 2021 року по 20 березня 2021 року включно перебувала на лікарняному, що підтверджується наданими до позову листками непрацездатності та довідками медичних установ за період: з 15.02.2021 по 25.02.2021 - листок непрацездатності Серія АЛВ №621497; з 26.02.2021 по 27.02.2021 - медична довідка №245 від 27.02.2021 р.; з 01.03.2021 по 10.03.2021 - листок непрацездатності Серія АЛВ №621796; з 11.03.2021 по 12.03.2021 - медична довідка №11 від 12.03.2021 р.; з 15.03.2021 по 20.03.2021 - листок непрацездатності Серія АЛВ №485180. Про неможливості виходу на роботу за станом здоров`я у зазначені вище періоди вона повідомляла відповідача із наданням відповідних листків непрацездатності та медичних довідок. Однак, відповідачем безпідставно не враховував надані нею докази з медичних установ, якими підтверджується поважність причин її відсутності на роботі 26.02.2021 року та 11.03.2021 р. Окрім цього, відповідач не зажадав письмових пояснень причин відсутності на роботі, чим порушив вимоги статті 149 КЗпП України, щодо застосування дисциплінарного стягнення та позбавив її гарантованого захисту своїх законних прав та інтересів проти безпідставного застосування стягнення. Вважає розпорядження від 17.03.2021 за №66 «Про звільнення [PERSON] » незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки таке видане у період її непрацездатності та суперечить гарантіям захисту працівника від незаконного звільнення, який реалізується роботодавцем шляхом заборони звільняти працівника, який на момент звільнення є тимчасово непрацездатним чи перебуває у відпустці. Зазначає, що оскаржуване розпорядження не містить посилання на процесуальні документи, які б фіксували її відсутність на роботі 26.02.2021 р. Беручи до уваги наведені обставини просила суд визнати протиправним та скасувати розпорядження про її звільнення, поновити на роботі на попередній займаній посаді, стягнути з відповідача в її користь середньоденний заробіток за час вимушеного прогулу з 18 березня 2021 до дня поновлення на роботі. Також просила стягнути суму витрат на правничу допомогу в розмірі 3500 грн. і допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на посаді юриста Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області. Позивачка також стверджує що з боку роботодавця на неї здійснювався психологічний тиск, були намагання спонукати її підписати оскаржуване розпорядження про звільнення. Від підписання такого розпорядження вона була змушена відмовитися, оскільки в ньому здійснювалось посилання на процесуальні документи із змістом яких вона не ознайомлена та копії яких їй не надсилались. Після звільнення і на час розгляду справи відповідач трудову книжку їй не видав. Наведені обставини свідчать про порушення її законних трудових прав, внаслідок яких вона зазнала моральних страждань, втратила нормальні життєві зв`язки і змушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення її трудових прав та глибину душевних страждань просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. Під час розгляду справи в судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Павлій В.М. підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд їх повністю задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, надавши пояснення щодо незаконності виданого розпорядження про звільнення, яке видане у період тимчасової непрацездатності позивачки. Крім цього, вказують на те, що саме розпорядження не містить посилання на документи, які б фіксували відсутність працівника 26.02.2021 р. та 11.03.2021 р. на робочому місці, воно видане з численними порушеннями процедури звільнення. До матеріалів справи надали розрахунок середньої заробітної плати позивачки за час вимушеного прогулу, виходячи з Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. №100, відповідно до якого середній заробіток за час вимушеного прогулу становитиме 43465.82 грн. (244,19/день х 178 днів = 43465 грн. 82 коп.). Просили вказану суму стягнути з відповідача на користь позивачки. Представник Драгівської сільської ради Худа І.І. під час розгляду справи у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає позов недоведеним та необґрунтованим належними доказами, тому проти задоволення позову заперечував, надавши пояснення з посиланням на відзив та додані до відзиву письмові докази. В своїх поясненнях представник відповідача стверджував, що з боку Драгівської сільської ради проведено звільнення позивачки з дотримання вимог КЗпП України. Представниками Драгівської сільської ради зафіксовано у відповідних акта та доповідних записках факт відсутності позивачки [PERSON] на робочому місці без поважних причин 26.02.2021 року та 11.03.2021 р. на протязі усього робочого дня. Внаслідок виявлених та встановлених порушень трудової дисципліни з боку позивачки, Драгівським сільським головою 17.03.2021 року було видане розпорядження за №66 про звільнення [PERSON] з посади юриста Драгівської сільської ради на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Вважає що з боку Драгівської сільської ради дотримано всі процедурні питання стовоно виявлення порушень трудової дисципліни позивачкою, їй пропонувалося надати свої пояснення\~ від яких вона відмовилася та її було проінформовано про видане розпорядження від ознайомлення з яким вона також відмовилася. Позивачка не надавала належних доказів про свою непрацездатність, через яку нібито була відсутня на роботі у період зазначений у розпорядженні сільського голови про її звільнення з роботи. Надані в подальшому до справи довідки з лікувального закладу та листок непрацездатності на ім`я позивачки про її непрацездатність, представник відповідача просив визнати недопустимими доказами з підстав наведених у його письмовому клопотанні що містить ся в матеріалах справи. Також представник відповідача просив суд врахувати те, що листом Драгівської сільської ради від 30.03.2021 року позивачку запрошували з`явитися в Драгівську сільську раду для одержання трудової книжки у зв`язку із звільненням, такий лист було відправлено 08.04.2021 р. через відділення УКРПОШТИ. З врахуванням наданих по справі доказів та викладених у відзиві обставин по справі, представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити. Суд заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень і протягом судового розгляду даної справи стороною позивача надано суду переконливі докази в обґрунтування позовних вимог в частині скасування розпорядження про її звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, на думку суду позивачкою не наведено достатніх та обґрунтованих підстав для задоволення такої вимоги. Відповідно до ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається зі змісту ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ч.1 ст.3 КЗпП України визначено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю. Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Судом під час розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] згідно розпорядження Драгівської сільської ради від 04 лютого 2020 року за №182 було призначена на посаду юриста Драгівської сільської ради. Розпорядженням Драгівської сільської ради від 17.03.2021 р. №66 «Про звільнення [PERSON] » позивачку було звільнено із займаної посади згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України з підстав відсутності на робочому місці та й взагалі на території (в приміщенні) адміністративного будинку Драгівської сільської ради 26.02.2021 року та 11.03.2021 р. протягом цілого робочого дня. В судовому засіданні також встановлено, що позивачка не була ознайомлена зі змістом розпорядження №66 від 17.03.2021 року в день його прийняття, підпис позивачки в цьому розпорядженні відсутній. З цього приводу судом досліджено надані до справи акти про відсутність працівника на роботі з доповідними записками на ім`я Драгівського сільського голови про притягнення порушника до дисциплінарної відповідальності, розпорядження сільського голови №65 від 17.03.2021 «Про надання письмових пояснень», акти про відмову від ознайомлення з цим розпорядженням та про відмову надавати письмові пояснення про причини відсутності на роботі. Саме вказані письмові докази відповідачем наводяться як підстава для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивачки згідно розпорядження №66 від 17.03.2021 р. При дослідженні зазначених доказів судом з`ясувалося, що акти про відсутність працівника на роботі з доповідними записками на ім`я Драгівського сільського голови про необхідність притягнення порушника до дисциплінарної відповідальності дублювалися та підписувалися різним кількісним складом працівників Драгівської сільської ради. Дата їх складання та підписання припадає на період тимчасової непрацездатності позивачки. У своїх поясненнях в судовому засіданні та у відзиві на позов представник відповідача вказував нате, що позивачка на період її відсутності на роботі не повідомляла належними чином про свою непрацездатність, при цьому в телефонній розмові із Драгівським сільським головою заявляла, що не перебуває на лікарняному, і надані нею довідки з медичної установи та листок непрацездатності викликали сумніви, оскільки могли бути видані після 17.03.2021 р., таким чином штучно оформлені на дату прогулу. Однак, такі міркування сторони відповідача суд вважає спростованими дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. Так в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про те, що позивачка через свій непрацездатний стан здоров`я, з 15 лютого 2021 року по 20 березня 2021 року включно перебувала на лікарняному. Наведене підтверджується листками непрацездатності та довідками медичних установ, а саме за період: з 15.02.2021 по 25.02.2021 - листок непрацездатності Серія АЛВ №621497; з 26.02.2021 по 27.02.2021 - медична довідка №245 від 27.02.2021 р.; з 01.03.2021 по 10.03.2021 - листок непрацездатності Серія АЛВ №621796; з 11.03.2021 по 12.03.2021 - медична довідка №11 від 12.03.2021 р.; з 15.03.2021 по 20.03.2021 - листок непрацездатності Серія АЛВ №485180. Про факт неможливості виходу позивачки на роботу за станом здоров`я у зазначені вище періоди повідомлялось відповідача із наданням відповідних листків непрацездатності та медичних довідок, які не враховані відповідачем як докази, що підтверджують поважність причин відсутності позивачки на роботі 26.02.2021 року та 11.03.2021 року. Виходячи із встановлених обставин по справі вбачається, що фактично з боку відповідача належним чином не було поставлено вимогу до позивачки надати письмові пояснення причин відсутності на роботі 26.02.2021 року та 11.03.2021 року, що не відповідає вимогам статті 149 КЗпП України, яка регулюю порядок застосування дисциплінарного стягнення. Правова оцінка дисциплінарного проступку здійснюється на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Такі висновки наведені у постанові Верховного Суду від 12 березня 2021 року у справі № 607/1425/17. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 частини першої статті 40 КЗпП України), а також у період перебування працівника у відпустці (перше речення частини третьої статті 40 КЗпП України). У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що правила про недопустимість звільнення працівника у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (частина третя статті 40 КЗпП України) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року № 6-р(ІІ)/2019 у справі №3-425/2018(6960/18) за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України визнано такими, що відповідають\~ Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 КЗпП України. У цьому рішенні Конституційний Суд України, зокрема, вказав, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини (абзац п`ятнадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення). Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Крім того, відповідно до ч.5 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Як вбачається із розпорядження голови Драгівської сільської ради від 17.03.2021 року №66 «Про звільнення [PERSON] » воно не містить посилання на конкретну дату з якої позивачку звільнено. За таких обставин слід вважати днем звільнення наступний день після виданого розпорядження, тобто з 18.03.2021 року. Саме з вказаної дати слід рахувати період вимушеного прогулу позивачки, що пов`язаний з її звільненням з роботи. Під час розгляду справи судом досліджено докази про отримання доходів у вигляді щомісячної заробітної плати за основним місцем праці позивачки [PERSON] на посаді юриста Драгівської сільської ради Хустського району. Згідно довідки про доходи за №47 від 27.05.2021 року виданої Драгівською сільською радою, розмір заробітної плати [PERSON] у жовтні - грудні 2020 року складав 5775.00 та 4724.00 грн. грн. Загальна кількість робочих днів за період вимушеного прогулу з 18.03.2021 по 30.11.2021 становить 178 днів. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньо годинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). За таких обставин розрахунок середнього заробітку позивачки [PERSON] за час вимушеного прогулу становитиме 43465.82 грн. (244,19/середньоденний заробіток х 178 днів = 43465 грн. 82 коп.). Тому вказана сума як компенсація за вимушений прогул підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки [PERSON] . Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 2000,00 гривень суд виходив з положень визначених ст.237-1 КЗпП України, яка передбачає, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачка позовні вимоги про стягнення моральної шкоди обґрунтовувала посиланнями на\~ порушення відповідачем її законних трудових прав, внаслідок яких вона зазнала моральних страждань, втратила нормальні життєві зв`язки і змушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Саме неправомірні дії відповідача призвели до її погіршення матеріального та психоемоційного стану й призвели до моральних страждань. На думку позивачки відповідач діяв свавільно та незаконно, порушив її право на отримання заробітної плати, принизив її честь, гідність, престиж та ділову репутації серед колишніх співпрацівників, знайомих, друзів та родичів. Однак, суд дає критичну оцінку таким доводам позивачки і не може їх взяти до уваги, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи. Суд констатує, що позивачка в судовому засіданні не навела належного обґрунтування доказами, про факт завданої їй моральної шкоди, а також наявність неправомірних дій відповідача які б пов`язувалися із настанням негативних наслідків з ознаками моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагали б від неї додаткових зусиль для організації свого життя . Таким чином суд, оцінивши в сукупності добуті в судовому засіданні докази вважає, що доводи позивачки про обставини заподіяння їй моральної шкоди діями відповідача під час її звільнення з роботи не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити за її недоведеністю. Суд також вважає доведеною вимогу позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. В даному випадку позивачкою в судовому засіданні доведено з документальним підтвердженням понесені витрати за надання їй правової допомоги під час розгляду даної справи. Так, згідно акту виконаних робіт від 31 березня 2021 р., до договору про надання правової допомоги №13/03 вартість надання правової допомоги адвокатом Павлій В.М., а саме: підготовка та оформлення адвокатом позовної заяви про скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та надання супутніх консультацій складає 3500 гривень. На підставі вище наведеного та

Outcome: partial