Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], треті особи - Новомосковський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Орган опіки та піклування Новомосковської міської ради, яким просила захистити її порушені права власника будинку [ADDRESS] шляхом виселення відповідача з цього будинку, зняти його з реєстраційного обліку та зобов'язавши Новомосковський РВ ГУ ДМС зняти відповідача з реєстраційного обліку в будинку. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що 10.09.2003 року її донька зареєструвала з [PERSON] шлюб, після чого останній почав проживати без реєстрації з дружиною в будинку [ADDRESS], який належить позивачці на праві власності. 16.02.2004 року позивачка зареєструвала [PERSON] в своєму будинку [ADDRESS]. Згодом, а саме, 01.03.2011 року шлюб між її донькою та відповідачем [PERSON] було розірвано, однак відповідач, не зважаючи на це, залишився проживати в будинку позивачки, користується всіма господарчими будівлями, чим створює перешкоди та не зручності позивачці у користуванні нею своїм будинком, так як остання не може розпоряджатися в повному обсязі своєю власністю. Крім того, [PERSON] зловживає спиртними напоями та вживає наркотичні засоби, веде себе неадекватно, ніде не працює, відноситься з неповагою до її доньки та свого сина - [PERSON], [INFO]. Така поведінка відповідача до близьких осіб позивачці спричиняє їй сильні моральні страждання і бажання захистити свою сім'ю і себе. За таких обставин позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав власника будинку, адже у зв'язку із неправомірною поведінкою відповідача, позивач не має можливості у повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, мотивуючи його обставинами, викладеними у позовній заяві, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засідання проти позову заперечував, зазначивши, що іншого помешкання він не має, позивач та її донька постійно його принижують та змушують виселитися. На даний момент він дійсно мешкає на орендованій квартирі, оскільки його змусили виселитися, хоча у спірному будинку лишились його речі, зокрема, особисті. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи - Новомосковського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Новомосковської міської ради в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду надано копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.02.2007 року, згідно якого [PERSON] отримала в спадок жилий будинок [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлої [INFO] (а.с.9). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Новомосковське міжрайонне бюро Технічної інвентаризації» за [PERSON] зареєстроване право власності на будинок [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.02.2007 року (а.с.10). З наданого суду рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.03.1011 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.09.2003 року по 11.03.2011 року (а.с.11). Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 16.02.2004 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 16.02.2004 року (а.с.18). У відповідності з ч.2 ст.386 ЦК України, на яку позивач посилається, як на підставу свого позову, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. У відповідності до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або за законом. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому виходячи, із положень ст. 57 ЦПК України фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, в порушення зазначених вимог законодавства, суду не надано доказів, що відповідачем чиняться будь-які перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним їй майном. Інших доказів, які свідчили б про наявність підстав для виселення відповідача зі спірного домоволодіння, суду не надано. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки. Дану обставину сторони в судовому засіданні не заперечували, у зв'язку з чим суд приходить до переконання, що на даний момент відповідач не мешкає у спірному домоволодінні з поважних причин. Аналізуючи викладене суд приходить до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки судом встановлено, що відповідач не проживає у домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS], з поважних причин, зареєстрований зі згоди позивача, іншого житла не має. Крім того, суду не надано доказів того, що [PERSON] будь-яким чином порушує права власника зазначеного будинку, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог. Крім того, той факт, що відповідач не приймає участі в утриманні помешкання не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а лише може стати підставою для звернення до суду з позовом про відшкодування витрат. Також, не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення, зняття з реєстраційного обліку й надані суду відомості стосовно того, що у сім'ї знаходиться напружена моральна атмосфера, нестабільний емоційний стан неповнолітньої дитини - сина відповідача [PERSON] із-за конфліктів у родині між матір'ю дитини [PERSON] і батьком [PERSON] (а.с.46). Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Суду не доведено, що [PERSON] без поважних причин не проживає у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], як і не надано доказів і того, що [PERSON] будь-яким чином порушує права власника зазначеного, а тому, суд не знаходить підстав вважати, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням. Не надано позивачем і доказів обставин, передбачених ст.116 ЖК України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не обґрунтований, оскільки позивачем, в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦЦПК України не надано доказів порушення її прав, як власника будинку, а тому в його задоволенні слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed