Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Гайворонського районного суду з позовом до фермерського господарства «Бойко», третя особа: Гайворонська міська рада Кіровоградської області про визнання договору оренди землі недійсним. Позов мотивовано тим, що її дівоче прізвище - [PERSON]. Після одруження її прізвище змінилось на [PERSON]. Вона є власником земельної ділянки (паю), площею 2,22 га на території Мощенської сільської ради, Гайворонського району, Кіровоградської області. У березні місяці 2017 року, [PERSON] - директор Фермерського господарства «Бойко» запропонувала їй заключити договір оренди земельної ділянки. [PERSON] сказала їй, що договір можна заключити на три або сім років. Вона погодилась на три роки. [PERSON] пообіцяла привезти підготовлений договір на підпис. 27.03.2017 року до неї приїхав син [PERSON] - [PERSON], який привіз їй на підпис договір оренди згадуваної земельної ділянки. Знаючи про домовленість з [PERSON] щодо трьохрічного строку оренди земельної ділянки, не маючи часу у зв'язку з від'їздом, вона не читаючи договір, підписала його. Три підписані примірники договору, [PERSON] забрав, сказавши, що після державної реєстрації договору, один примірник поверне. Повернувшись із Італії у жовтні місяці 2017 року, [PERSON], привезла її примірник договору. Прочитавши його, у п.1.1 розділу 1 зазначено, що вона передала свою земельну ділянку розміром 2,2198 га Орендарю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Строк дії договору укладено на 25 (двадцять п'ять) років. Вона зателефонувала [PERSON] та висловила свої заперечення з приводу порушення останньою домовленості. Цього ж дня [PERSON] привіз їй додаткову угоду до договору оренди її земельної ділянки від 27.03.2017 року, з підписом матері як орендаря, голови фермерського господарства та печаткою. Він залишив їй три примірники даної додаткової угоди, запропонував їй підписати, після чого занести до державного реєстратора, зареєструвати, і один примірник повернути йому. Вона не стала підписувати дану додаткову угоду, в зв'язку з тим, що у додатковій угоді термін оренди земельної ділянки уже зазначили сім років, хоча домовленість була на три роки. Вона звернулася до державного реєстратора Гайворонської міської ради, щоб переконатись у тому, що цей договір зареєстровано. На її заяву від 10.10.2017 року, державний реєстратор надав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно про те, що дійсно даний договір оренди її земельної ділянки зареєстровано 19.05.2017 року, строком дії до 19.05.2042 року, за номером запису про інше речове право: 20553594. Жодного договору оренди своєї земельної ділянки строком його дії на сім років, а тим більше на двадцять п'ять років, вона не збиралася підписувати. Враховуючи викладене, вона вимушена звертатися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Просить суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 27.03.2017 року між [PERSON] (Орендодавець) з однієї сторони, та Фермерським господарством «Бойко» в особі директора [PERSON] (Орендар) з іншої сторони, як такого, що укладений шляхом обману та замовчування про наявність обставин, які могли перешкодити укладенню даного договору, а також всупереч волевиявленню Орендодавця, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, під номером запису про інше речове право: 20553594 та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали позовні вимоги, та просять їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав наданий відзив, заперечив проти задоволення позовних вимог, просить суд відмовити у задоволенні позову та стягнути понесені судові витрати. Представник третьої особи Гайворонської міської ради Кіровоградської області в судовому засіданні вирішення даного позову віднесла на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником земельної ділянки (паю), площею 2,22 га на території Мощенської сільської ради, Гайворонського району, Кіровоградської області. 27.03.2017 року укладено договір оренди землі між [PERSON] (Орендодавець) з однієї сторони, та Фермерським господарством «Бойко» в особі директора [PERSON] (Орендар) з іншої сторони, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, під номером запису про інше речове право: 20553594. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ч. 1, ч.3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Основним елементом дійсної угоди є воля сторін. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, бажання викликати певні юридичні наслідки встановлення, зміну або припинення. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. \~Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Отже, як на підставу визнання вищевказаного договору оренди землі, укладеного між [PERSON] з однієї сторони, та Фермерським господарством «Бойко» в особі директора [PERSON] позивач вказує введення її в оману представником відповідача. Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК може бути визнаний судом недійсним. Вбачається, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Як вбачається з матеріалів справи, 27.03.2017 року позивач підписала договір з Фермерським господарством «Бойко» в особі директора [PERSON], який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, під номером запису про інше речове право: 20553594. Договір позивач підписувала особисто, що свідчить про визнання та погодження всіх умов договору, а також визнання відповідача як другу сторону договору, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується стороною позивача. Посилання позивача на те, що договір від 27.03.2017 року було укладено нею під впливом обману нічим не підтверджується та спростовується наданими суду доказами. Наявність у позивача додаткової угоди до договору узгоджується з наданим відповідачем відзивом та його поясненнями наданими в суді і в звязку з чим не викликає сумнівів у їх достовірності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження позовних вимог. Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Враховуючи те, що позивач не надала суду жодного доказу, який би підтверджував ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі за недоведеністю. Частиною першою ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку із відмовою у задоволенні позову, згідно ст. 141 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати. У звязку із відмовою у задоволенні позову, згідно ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з позивача на користь відповідача судові витрати.

Outcome: approved