Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до Львівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обгрунтовання заявленого позову позивач покликається на те, що протягом шестимісячного строку вона подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини внаслідок смерті її батька [PERSON], який помер 30 серпня 2016 року у віці 70 років. Нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори 02.11.2016 року було заведено спадкову справу № 431/2016 та 27.12.2016 року їй було надано лист-відмову про неможливість оформлення спадщини на 1/4 частини квартири [ADDRESS] через відсутність необхідних документів, які підтверджують факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті його матері [PERSON] у встановлений законом спосіб. Просить суд визнати за нею право власності на 1/4 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні вирішення спору віднесла на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру №57004 від 08 грудня 1999 року виданим Виконавчим комітетом Львівської міської ради, згідно розпорядження №655 від 08.12.1999 року. (а.с.10). Відповідно до довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №2/16576 від 10.11.2016 року квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та складається з двох житлових кімнат та кухні. Загальна площа квартири становить 45.9 кв.м., житлова 32.1кв.м., комора в підвалі 3.0 кв.м. вартість вказаної квартири станом на 15.01.2016 року становить 12989,7 грн., станом на 21.11.2016 року становить 165279,0 грн. (а.с.13) 15 січня 2006 року померла [PERSON] про що в книзі реєстрації смертей 16 січня 2006 року, було зроблено відповідний актовий запис за №358 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (а.с.7) В судовому засіданні встановлено, щожодний із спадкоємців [PERSON] не звернувся до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину, відтак спадкова справа після смерті [PERSON] нотаріусом не відкривалась. Однак єдиним спадкоємцем першої черги за законом та таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON], в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, був її син [PERSON], який постійно проживав зі своєю матір'ю, що підтверджується довідкою № 6036 від 07.12.2016р. та актом фактичного проживання від 07.12.2016р. ЛКП «Старий Львів». 30 серпня 2016 року помер [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 418 у в Галицькому районному у м. Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області та видане свідоцтво про смерть серії І-СГ № 441941 (а.с.5) З матеріалів спадкової справи вбачається, що 02 листопада 2016 року [PERSON] звернулась до Другої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори 02.11.2016 р. було заведено спадкову справу за № 431/2016. 27.12.2016 року [PERSON] було надано лист-відмову про неможливість оформлення спадщини на частину квартири [ADDRESS] Б. у м. Львові через відсутність відомостей щодо прийняття спадщини [PERSON] після смерті його матері [PERSON]. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. ст. 386, 392 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до змісту ст. 1216, 1218 ЦК України, у разі спадкування права та обов'язки спадкодавця переходять до спадкоємців. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно ч. 1 ст. 1258 та ч. 1 ст. 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він в установлений ст. 1270 строк не відмовився від спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа «отже звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до и. п. 1, 9 Листа пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: Судам потрібно враховувати, що якщо нотаріусом відмовлено особі в оформленні права на спадщину (видачі, свідоцтва про право на спадщину), вона може звернутися до суду за захистом своїх прав відповідно до ст. 16 ЦК та п. 23 ППВСУ від 30 травня 2008 № 7. Обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово- експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved