Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18 грудня 2009 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Спільних неповнолітніх дітей не мають. З лютого 2013 року вони з відповідачем припинили шлюбні відносини та з того часу проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу вважає неможливим. Спору про поділ майна не має. Чоловік відмовляється в добровільному порядку розірвати шлюб, а тому позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, кожний окремо подав заяву про розгляд справи без їх участі. У своїй заяві позивач позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач у своїй заяві позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 18 грудня 2009 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис за № 160 (а.с. 4). Спільних неповнолітніх дітей подружжя не має. Судом встановлено, що сторони не проживають разом з лютого 2013 року, стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин було взаємне непорозуміння та небажання зберегти шлюб та сім'ю. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. А тому вимоги позивач про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про поділ майна подружжя не має. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Оскільки від позивача надійшла до суду заява про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд у відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України вважає за необхідне їй відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]». Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved