Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеній квартирі разом з нею зареєстрований відповідач [PERSON] , який є її сином. Відповідач [PERSON] в зазначеній квартирі не проживає з 2017 року і відсутній без поважних причин. Він виїхав до іншого місця проживання до Російської Федерації, забравши свої речі. За комунальні послуги відповідач не сплачує, чим порушує її права і змушує нести додаткові витрати. Відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації. Наявність реєстрації відповідача у квартирі порушує її права та інтереси, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування вказаною квартирою. Оскільки відповідач відсутній за місцем реєстрації більше ніж один рік, то втратив право користування вказаною квартирою. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до початку розгляду справи до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, своїм правом на подачу відзиву не скористався. 08.10.2020 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 04.10.1999 року №814, виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому на підставі розпорядження (наказу) від 14.09.1999 року №807. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 03.06.2020 року №8284, виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради Луганської області, за адресою: [ADDRESS] , станом на 03.06.2020 року зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно з копією заяви [PERSON] від 17.07.2018 року, посвідченої нотаріусом Кімовського нотаріального округу Тульської області Муратовою Т.В., [PERSON] просив зняти його з реєстраційного обліку за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно копії паспорта громадянина Російської Федерації серії 70 19 №928038, [PERSON] , [INFO] , є громадянином Російської Федерації та зареєстрований з 29.01.2020 року за адресою: [ADDRESS] . У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач та [PERSON] перешкоджає проживанню відповідача [PERSON] в спірній квартирі. Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Оскільки відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації понад один рік, то він втратив право користування спірною квартирою. Суд враховує, що відповідач є громадянином іншої країни, на території якої обрав постійне місце проживання, що свідчить про втрату ним інтересу до спірного житлового приміщення. Таким чином, реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS] , яка на праві спільної сумісної власності належить позивачу, створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. Згідно зі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору 840,80 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: approved