Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON]про позбавлення права користування жилим приміщенням, вказавши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Червонопопівську сільську раду Кремінського району Луганської області В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрований онук позивача [PERSON], який у 2008 році зібрав всі свої речі та виїхав на заробітки до Російської Федерації. З тих пір він кілька разів приїздив до позивача на нетривалий час, а з 2013 року їй нічого невідомо про онука. Жодних перешкод у користуванні будинку позивач [PERSON] не створювала. Позивач як власник майна сплачує всі комунальні послуги та проводить поточні ремонти, у той час як відповідач жодної участі в утриманні будинку не приймає. У зв'язку з цим позивач просить суд позбавити відповідача права користування будинком за вищевказаною адресою. У судове засідання позивач не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, у позовній заяві зазначила, що просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надійшло, відзив на позов він також не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку із неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки ним не повідомлялися, відзиву на позову він не подав, а позивач не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала. Представник третьої особи - Червонопопівської сільської ради Кремінського району Луганської області у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Розглянувши позовну заяву в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані суду докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на приватну власність від 15.05.1990, виданого виконавчим комітетом Кремінської районної ради, є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується технічним паспортом на вказаний будинок (а.с. 8, 10-16). Відповідно до довідки № 343 від 18.07.2018, виданої виконавчим комітетом Червонопопівської сільської ради Луганської області, відповідач [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак постійно за даною адресою не проживає (а.с. 9). З акту обстеження від 17.07.2018 будівлі за адресою: [ADDRESS], завіреного підписами депутата Червонопопівської сільської ради Тищенко Н.М., а також сусідів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що за даною адресою зареєстрована та проживає [PERSON] За цією ж адресою зареєстрований її онук [PERSON], який фактично з бабусею не проживає, оскільки тривалий час перебуває за кордоном, до [PERSON] не приїжджає (а.с. 17, 21). Як зазначається у ст. 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. У зв'язку з цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS], в якому залишається зареєстрованим її онук - відповідач [PERSON], який виїхав за кордон і тривалий час за вказаною адресою не проживає, що позбавляє позивача права вільно користуватися та розпоряджатися належною їй власністю. Враховуючи зазначені обставини, а також той факт, що [PERSON] не проживає за адресою своєї реєстрації понад один рік, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні довідкою виконавчого комітету Червонопопівської сільської ради Луганської області № 343 від 18.07.2018 та актом обстеження будинку позивача від 17.07.2018, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням за місцем реєстрації, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved