Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Енергодарського міського суду Запорізької області з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить: Припинити право приватної власності, зареєстрованого на імя [PERSON], [INFO]., ідентифікаційний номер [NUMBER], на майно: автомобіль марка «VOLKSWAGEN», модель «TRANSPORTER», рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ7HZ6H070165, державний номер АР6485CE; житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Нововодяне, вул. Маяковського, 83а; Визнати, що майно: автомобіль марка «VOLKSWAGEN», модель «TRANSPORTER», рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ7HZ6H070165, державний номер АР6485CE, вартістю 190463,65 грн. та житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Нововодяне, вул. Маяковського 83а, вартістю 488148,00 грн. є спільною сумісною власністю [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], та [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], придбаним під час спільного шлюбу, в рівних частках, тобто, по 1/2 частки на кожного; Провести розподіл спільного майна подружжя, що придбано під час спільного шлюбу між [PERSON] та [PERSON], і є їхньою спільною сумісною власністю, загальною вартістю 678611,65 грн. наступним чином: Залишити житловий будинок з надвірними будівлями, вартістю 488148,00 грн., за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Нововодяне, вул. Маяковського, 83а у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON], визнавши: за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право особистої приватної власності на 7/10 частки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Нововодяне, вул. Маяковського, 83а, вартістю 341703,60 грн.; за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право особистої приватної власності на 3/10 частку житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Нововодяне, вул. Маяковського, 83а, вартістю 146444,40 грн.; Визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право особистої приватної власності на автомобіль марка «VOLKSWAGEN», модель «TRANSPORTER», рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ7HZ6H070165, державний номер АР6485CE, вартістю 190463,65 грн., припинити право спільної сумісної власності [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на цей автомобіль. Стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], на користь [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], грошову компенсацію вартості її частки у праві спільної власності в розмірі 2397,78 грн. Визнати залишок заборгованості за кредитним договором №64#00017653822 від 02.09.2013 року з ПАТ «[PERSON] СБЕРБАНКУ РОСІЇ» в розмірі 12617,50 грн. спільним майновим зобовязанням (спільним боргом подружжя) [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], та [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], з наступним визначенням часток: за [PERSON] 1/2 частки, за [PERSON] 1/2 частки. Стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], 6308,75 грн. як 1/2 частку від суми залишку заборгованості у розмірі 12412,69 грн. за кредитним договором №64#00017653822 від 02.09.2013 року з ПАТ «[PERSON] СБЕРБАНКУ РОСІЇ». Стягнути з відповідача на користь позивачки всі судові витрати, у тому числі витрати з оплати судового збору за подання позовної заяви, витрати, повязані з розглядом справи, витрати на правову допомогу, витрати з оплати проведення незалежної оцінки обєкту - житлового будинку з надвірними будівлями, витрати з оплати проведення незалежної оцінки обєкту - експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу. У обґрунтування вимог позовної заяви, представник позивача зазначив: 03 вересня 1988 року позивачка, [PERSON] (дівоче прізвище - Сушкова) [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (далі - відповідач). Після реєстрації шлюбу позивачка з відповідачем мешкали разом однією сімєю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виховували двох синів. 24 березня 2016 року шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний. За період сумісного життя позивачка та відповідач: Збудували житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Нововодяне, вул. Маяковського, б.83а та зареєстрували його 04.02.2016 року; Придбали\~у 2012 році автомобіль марка «VOLKSWAGEN», модель «TRANSPORTER», рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ7HZ6H070165, державний номер АР6485CE. Всі ці збудовані та придбані під час спільного шлюбу позивачки з відповідачем обєкти були зареєстровані на відповідача та знаходяться у його фактичному користуванні. 02.09.2013 року позивачка отримала від ПАТ «[PERSON] СБЕРБАНКУ РОСІЇ» кошти у сумі 20000,00 грн. за процентною ставкою 33% за кредитним договором №64#00017653822. Кредит отриманий в інтересах сімї, погашення кредиту здійснювалася позивачкою особисто. Позивачкою за кредитним договором №64#00017653822 від 02.09.2013 року сплачено 23152,17 грн. (з розрахунку: 7587,31 грн. (сума сплати заборгованості по кредиту) + 15563,82 грн. (сума сплати нарахованих процентів) + 1,04 грн. (сума сплати нарахованої пені)), заборгованість за кредитним договором №64#00017653822 від 02.09.2013 року становить 12617,50 грн. Між позивачкою та відповідачем не досягнуто домовленості про добровільний поділ майна та відносно поділу часток майна в натурі, що є їхньою спільною сумісною власністю. Крім того, належні позивачці частки майна також не можливо виділити, шлюбний договір відносно спірного майна не укладався. У звязку з тим, що відповідач не бажає вирішити питання про поділ майна та визнати за позивачкою право власності на частину спільно нажитого у шлюбі майно в добровільному порядку, вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх майнових прав. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, зявився представник позивача адвокат [PERSON], який діє в її інтересах на підставі договору про надання правової Відповідач в судові засідання повторно не зявився, до суду повернулися конверти з відміткою пошти, які надсилалися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача, яка співпадає з адресою місця проживання відповідача зазначеною у позовній заяві місцем (а.с.81,85). Відповідно до ч.1 ст.77\~ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає і не знаходиться. Відповідно до ст.ст.74-75 ЦПК України\~- відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Враховуючи, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв або клопотань про перенесення розгляду справи до суду від відповідача не надійшло, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст.ст.169, 224-226\~ЦПК України, ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. У судовому засіданні встановлено наступне: 03 вересня 1988 року позивачка [PERSON] (дівоче прізвище - Сушкова) [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (далі - відповідач), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія ІІ-ЖС №400862, виданого 03.09.1988 року Новоспаською сільською радою Приазовського району (а.с.16). 24 березня 2016 року шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний, про що був здійснений відповідний актовий запис №20, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія І-ЖС №115039, виданого 24.03.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області (а.с.17). За період сумісного життя позивачки з відповідачем вони: збудували житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с.Нововодяне, вул. Маяковського, 83а та зареєстрували його 04.02.2016 року, що підтверджується інформаційною довідкою №52841859 від 09.02.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.18) та придбали\~у 2012 році автомобіль марка «VOLKSWAGEN», модель «TRANSPORTER», рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ7HZ6H070165, державний номер АР6485CE, свідоцтво САО №027856 від 02.10.2012 року про реєстрацію транспортного засобу, видане Енергодарським ВРЕВ УДАІ УМВС України в Запорізькій області (а.с.19). 02.09.2013 року позивачка отримала від ПАТ «[PERSON] СБЕРБАНКУ РОСІЇ» кошти у сумі 20000,00 грн. за процентною ставкою 33% за кредитним договором №64#00017653822 (а.с.71-73). Даний кредит позивачка брала для потреб сімї. Згідно довідки Енергодарського відділення №1 ПАТ «СБЕРБАНК» №72/7/58-6 від 20.07.2016 року (а.с.76) мною за кредитним договором №64#00017653822 від 02.09.2013 року сплачено 23152,17 грн. (з розрахунку: 7587,31 грн. (сума сплати заборгованості по кредиту) + 15563,82 грн. (сума сплати нарахованих процентів) + 1,04 грн. (сума сплати нарахованої пені)), заборгованість за кредитним договором №64#00017653822 від 02.09.2013 року становить 12617,50 грн.. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків: Згідно розяснень п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч. 3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Отже, спірне майно вважається набутим під час спільного шлюбу позивачки з відповідачем і є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з положеннями ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обовязки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобовязань. Відповідно до вимог ст.60, 69, 70 СК України, 1/2 частина спірного майна є спільною власністю подружжя і підлягає поділу у рівних частках. Згідно положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 Сімейного кодексу України обєктами сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за виключенням тих, які виключні з цивільного обороту. У відповідності до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. У відповідності до п.22 цієї Постанови Пленуму Верховного суду України поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст.63 СК України, згідно якої дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Виходячи з положень з цієї статті позивачка має рівне з відповідачем право на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, так як інших домовленостей між сторонами до теперішнього часу не було. Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.69 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві загальної спільної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права загальної спільної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка рівні, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1, 2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України). Згідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.2 ст. 370 ЦК України та ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до розяснень, викладених у п.п. 22, 23, 29, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК та ст.372 ЦК України. При цьому необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого подружжя і не в інтересах сімї чи на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно п.п.23-24 цієї Постанови при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч.4 ст.65 СК України). Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Отже, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, щодо обґрунтованості та доведеності вимог позивача в основній їх частині. Однак, вирішуючи питання в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивачки всіх судових витрат, у тому числі витрат з оплати судового збору за подання позовної заяви, витрат повязаних з розглядом справи, витрат по на правову допомогу, витрат з оплати проведення незалежної оцінки обєкту - житлового будинку з надвірними будівлями, витрат з оплати проведення незалежної оцінки обєкту - експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу, судом встановлено наступне: Стаття 79 ЦПК України, визначає види судових витрат та зазначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи; розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом; до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи також належать: витрати на правову допомогу; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. На підставі п.п.1-2 ч.1 ст.80 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується; у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. На підставі п.1.3.2. ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Нововодяне, вул. Маяковського, 83а, виходячи з висновку та звіту про незалежну оцінку обєкту, виготовленого 27.07.2016 року ТОВ «ЧІРІКОВ КОНСАЛТ» (а.с.20-59), сертифікат субєкта оціночної діяльності №331/15 від 21.04.2015 року (а.с.60), складає 488148,00 грн. Ринкова вартість автомобілю марка «VOLKSWAGEN», модель «TRANSPORTER», рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ7HZ6H070165, державний номер АР6485CE, виходячи з висновку №82 від 26.07.2016 року експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу, виготовленого експертом ТОВ ВЕП «Стандарт-Сервіс», свідоцтво судового експерта №574 від 30.05.2014 року (а.с.62-65), кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №8009 від 20.04.2013 року (а.с.68), сертифікат №17053/14 від 13.10.2014 року (а.с.66), складає 190463,65 грн. Виходячи з розрахунку: (488148,00 грн. + 190463,65 грн. + 12617,50 грн.) х 1% = 691229,15 грн. х 1%, 1 відсоток від ціни позову складатиме 6912,29 грн. Три розміри мінімальної заробітної плати, виходячи з встановленої згідно абз.2 ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 1 січня 2016 року мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 1378,00 грн., буде становити 4134,00 грн. Таким чином, суд вважає вірним розрахунок позивача щодо ціни позову та підтвердженням сплати позивачкою судового збору є, наявна в матеріалах справи, квитанція (а.с.86), згідно якої позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 4134,00 гривень. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат по на правову допомогу, витрат з оплати проведення незалежної оцінки обєкту - житлового будинку з надвірними будівлями, витрат з оплати проведення незалежної оцінки обєкту - експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу, судом встановлено, що у судовому засідання представник позивача відмовився від вимог позовної заяви в цій частині, крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення зазначених вище витрат. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в їх основній частині, та з урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають лише вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору, сплаченого нею, у розмірі 4134,00 гривень, щодо вимог в їх іншій частині, суд вважає за необхідним відмовити у задоволенні за недоведеністю. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial