Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

[PERSON]. звернулася до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування м. Івано-Франківська про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач, [PERSON] є її батьком. Зазначає, що проживає з матір'ю, батько будь-якої участі у її вихованні та утримані не приймає, не цікавляться її життям, не забезпечує матеріально, не спілкується з нею, ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Тому просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо неї. Позивачка та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явились. Позивачка подала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги задоволити. Належним чином повідомлений відповідач про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, жодних заяв пов'язаних з рухом справи, відзиву на позов на адресу суду не скерував. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Бітківська Д. в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника та про визнання позову. Судом ухвалено розглядати справу в порядку заочного провадження. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком позивачки, [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] (а.с. 8). Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, її підготовку до самостійного життя, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків, а статтею 12 Закону передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї. Відповідно до ст.14 Закону діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року N 20, надано судам роз'яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно висновку від 19 липня 2018 року № 769 виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача, [PERSON] щодо дочки [PERSON] (а.с.66-67). На підставі вищенаведеного, враховуючи те, що відповідач не виконує без поважних причин обов'язків по вихованню дочки, оцінюючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позов про позбавлення батьківських прав щодо малолітньої дочки є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved