Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

\~\~ [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2007 року по 2011 рік вона проживала в [PERSON] Іспанія, де перебувала в громадському шлюбі з відповідачем. Зазначає, що останній являється батьком малолітніх дітей: [PERSON] Андреа, [INFO], та [PERSON] Андрес, 15.02.2011 року, які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Вказує, що внаслідок ускладнених подружніх відносин вона вимушена була разом з дітьми покинути територію [PERSON] Іспанія та повернутися на батьківщину. Після того, як її стосунки з відповідачем остаточно припинилася, останній матеріальної допомоги на утримання дітей їй в добровільному порядку не надає, участі у вихованні дітей не бере, фактично не цікавиться життям сімї, а тому просила позов задовольнити та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 400 євро щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття Позивачка та її представник, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та зазначили що відповідач спроможний сплачувати аліменти, оскільки працює менеджером в приватній фірмі. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про місце, дату та час слухання справи, що вбачається з підтвердження суду першої інстанції в Ла-Альмунія-де-Донья-Годіна про вручення [PERSON] [PERSON] судових документів. Суд, заслухавши позивачку та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем у справі є громадянин [PERSON] Іспанія, тобто іноземець у розумінні ст. 1 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Так, відповідно до даної статті, іноземцем є особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Таким чином, в силу положень ст.ст. 1,2 ЗУ «Про міжнародне приватне право» на спірні приватно-правові відносини поширюється його дія. Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про міжнародне приватне право», приватноправові відносини - відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб'єктами яких є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про міжнародне приватне право», цей закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: визначення застосовуваного права; процесуальна правоздатність і дієздатність іноземців, осіб без громадянства та іноземних юридичних осіб; підсудність судам України справ з іноземним елементом; виконання судових доручень; визнання та виконання в Україні рішень іноземних судів. Згідно ст. 16 ЗУ «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Якщо фізична особа є громадянином двох або більше держав, її особистим законом вважається право тієї з держав, з якою особа має найбільш тісний зв'язок, зокрема, має місце проживання або займається основною діяльністю. Відповідно до ст. 66 ЗУ «Про міжнародне приватне право» права та обов'язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв'язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Ст. 67 ЗУ «Про міжнародне приватне право» встановлено, що зобов'язання щодо утримання, які виникають із сімейних відносин, крім випадків, передбачених статтею 66 цього Закону, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання. З огляду на положення ст.ст. 16, 66, 67 вказаного Закону, суд вважає, що справа підлягає вирішенню згідно положення національного законодавства. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] [PERSON] є батьком [PERSON] Андреа, [INFO], [PERSON] Андрес, [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження, зареєстрованими в бюро запису актів цивільного стану в Сарагосі №1075297/11 та №1075296/11. Крім того, встановлено, що згідно довідки №973 виданої 11.06.2015 року виконавчим комітетом Шипинецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, виданої на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов, на утриманні [PERSON], [INFO], жительки с. Шипинці. вул. Л.Українки, 60, Кіцманського району Чернівецької області знаходяться малолітні діти: [PERSON] Андреа, [INFO], [PERSON] Андрес, [INFO]. З досліджених в судовому засіданні довідок №572/151-11 та №572/150-11 виданих 25.05.2011 року консульським відділом посольства України в [PERSON] Іспанія вбачається, що [PERSON] Андреа, [INFO], та [PERSON] Андрес, [INFO], зареєстровані громадянами України. Відповідно до статті 414 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ у спорах, в яких беруть участь іноземці, а також у спорах, в яких хоча б одна із сторін, які беруть участь у спорі, проживає за кордоном, визначається законами України. Ст. 110 ЦПК України передбачено, що позови про стягнення аліментів, можуть предявлятись також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Суди України, відповідно до ч. 4 ст. 76 ЗУ «Про міжнародне приватне право», можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні Згідно положень статті 10 ЦК України, чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. У відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до чч. 1, 2, ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912» від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно постанови Кабінету Міністрів України №146 від 26.02.1993 року, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, окрім того утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Ст. 184 СК України встановлено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, але не менше 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини згідно вимог\~\~\~ст. 182 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, підписаної 23.11.2007 року та яка набрала чинності для України 01.11.2013 року, кожна дитина має право на рівень життя, що відповідає фізичному, розумовому, духовному, моральному та соціальному розвиткові дитини. Один з батьків (батьки) або інші особи, які відповідають за дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці повинні вживати всіх відповідних заходів, у тому числі стосовно укладення міжнародних угод, для забезпечення стягнення утримання на дитину з одного з батьків (батьків) або інших осіб, які відповідають за дитину, зокрема у випадках, коли такі особи проживають у державі, іншій, ніж та, у якій проживає дитина. У відповідності до ст. 1 Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, метою цієї Конвенції є забезпечення ефективного міжнародного стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, зокрема шляхом: створення всеосяжної системи співробітництва між органами Договірних держав; забезпечення доступності заяв, які подаються для винесення рішень про утримання; забезпечення визнання та виконання рішень про утримання, а також передбачення ефективних заходів для негайного виконання рішень про утримання. Ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією\~50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року та ратифікованої Постановою ВР\~№ 789-XII від 27.02.91 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. ержави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. На підставі викладених обставин та досліджених письмових доказів у справі,

Outcome: approved