Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою, в якій прохає видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , на строк до 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , окрім питань, що стосуються дітей; заборонити [PERSON] наближатися ближче ніж 100 метрів до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування [PERSON] . Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що перебувала в шлюбних відносинах з [PERSON] , які були припинені 23.12.2017. [PERSON] при зустрічах поводить себе грубо, застосовує фізичну силу у відношенні до [PERSON] , нецензурно висловлюється в її адресу, постійно принижує та ображає її. В судовому засіданні заявник підтримала подану заяву, просила її задовольнити, посилаючись на обставини викладені в заяві. Пояснила, що тривалий час потерпає від психологічного та фізичного насильства з боку [PERSON] . Прохає винести обмежувальний припис, оскільки іншого способу вплинути на [PERSON] щодо припинення насильства з його боку не має. Заінтересована особа [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши письмові матеріали, судом встановлено наступне. Заявник [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2012 року народження та [PERSON] , 2014 року народження, вказана обставина встановлена при винесенні Комсомольським міським судом Полтавської області судового наказу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Як вбачається з повідомлень ВП № 2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області, [PERSON] неодноразово зверталася до поліції з заяви про вчинення відносно неї [PERSON] фізичного та психологічного насильства. Вказані обставини викладені [PERSON] в заявах від 22.06.2019, 26.12.2019 та 07.06.2020. Згідно повідомлення начальника ВП № 2 Литвинюка В.Ф. розглянувши заяву [PERSON] від 22.06.2019, в діях [PERSON] ознак кримінального правопорушення виявлено не було. Щодо заяви від 26.12.2019, [PERSON] відмовлено у притягненні [PERSON] до кримінальної відповідальності за ст.125 КК України, роз`яснено, що легкі тілесні ушкодження відносяться до статтей приватного звинувачення та повідомлено, що відносно [PERSON] складено адміністративний протокол за ч.1 ст.173 КУпАП. Також повідомлено про порядок оскарження прийнятого рішення. Крім того, за заявою [PERSON] на [PERSON] було складено протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Постановою Комсомольського міського суду Полтавської області від 18.05.2020 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст.173-2 КУпАП було закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення. Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначений главою 13 розділу IV «Окреме провадження» ЦПК України. Відповідно до ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до правил ст.305-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей). Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до п. п. 3, 7, 14, 17 ч. 1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Враховуючи положення ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно ч.ч. 2,3 ст.26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису. «Оцінка ризиків» та «наявність ризиків» - є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису. Так, судом встановлено, що учасники справи є особами, які спільно проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, мають спільних дітей. З пояснень заявниці та досліджених в судовому засіданні доказів вбачається наявність конфлікту, неприязного відношення заінтересованої особи до заявника. Стосунки між сторонами напружені та конфліктні. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених ЗУ«Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст.350-4 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved