Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В підтвердження позову позивач посилається на те, що з 2012-2013 роках вона перебувала у дружніх та довірливих відносинах з відповідачем [PERSON] Тому 17 травня 2013 року позивач погодилась на його прохання надати у борг 50000 грн. строком на 6 місяців під 3% щомісячних виплат (щомісячні виплати процентів за користування коштами у строк з 5 по 10 число кожного місяця) з кінцевою датою повернення боргу та процентів 10 грудня 2013 року, яке він аргументував тим, що це взаємовигідно, адже він не буде мати справи із кредитами у банках, де потрібно повертати грошові кошти у строк та представляти папери для доказу платоспроможності, а позивач в свою чергу матиме пасивний дохід від процентів за користування її грошовими коштами. На вищезазначених умовах за місцем роботи позивача за адресою: [ADDRESS] у присутності колеги позивача - [PERSON], відповідач власноручно написав розписку про отримання від позивача коштів у сумі 50000 грн. Між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 50000 грн. під 3% щомісячних виплат строком на 6 місяців, а відповідач, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примушення, як фізичного так морального, отримав у позивача строком до 10 грудня 2013 року зазначені грошові кошти та зобов'язався повернути суму позики та проценти за користування грошовими коштами у встановлений строк. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки, що підтверджує факт передачі грошових коштів відповідачу. Протягом наступних 2-3 місяців відповідач не виплачував позивачу проценти за користування коштами та на питання позивача щодо зазначених виплат відповідав, що виплати здійснить у наступному місяці, однак в подальшому попрохав про відстрочку з зобов'язанням повернути борг разом з процентами 10 грудня 2013 року. Після настання кінцевої дати повернення боргу та процентів за його користування, відповідач відмовився від зустрічі з позивачем, у телефонному режимі інформував, що має тимчасові труднощі і віддасть гроші через тиждень. Після багатьох неоднозначних обіцянок впродовж півроку відповідач почав ігнорувати телефонні дзвінки позивача та став уникати зустрічі з позивачем, що наштовхнуло позивача на думки щодо зловживання її довірою відповідачем та введення позивача в оману під час укладання договору позики щодо своїх дійсних намірів із подальшого заволодіння коштами позивача та відсотками. Таким чином, відповідач на порушення своїх договірних зобов'язань позику не повертає, ухиляється від виконання зобов'язання та уникає будь-яких контактів з позивачем. На прохання позивача про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не реагує, що й зумовило необхідність звернення до суду. Оскільки сума позики складає 50000 грн., то договір позики був укладений у письмовій формі у вигляді розписки. Договір позики був укладений у добровільному порядку, підписаний сторонами, що свідчить про те, що сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору і він відповідає волевиявленню сторін. Даний договір є діючим, оскільки, жодна із сторін не зверталася до суду з позовом про визнання його недійсним. Відповідач не виконав покладене на нього грошове зобов'язання в строк та в порядку, передбаченому домовленістю сторін, не повернувши позику у вигляді грошової суми та процентів в строк до 10 грудня 2013 року, про що свідчить відсутність будь-яких письмових доказів, які свідчили б про виконання відповідачем свого зобов'язання, внаслідок чого відповідач порушив умови договору та право позивача на повернення коштів переданих відповідачу в позику. При таких обставинах, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості за договором позики, що становить 50000 грн. та щомісячні проценти (3% щомісячних виплат) за користування грошовими коштами з моменту укладення договору позики по сьогоднішній день, а саме з 17 травня 2013 року по 06 лютого 2015 року (21 місяць), що складає 31500 грн. Відповідач не виконав покладене на нього грошове зобов'язання щодо повернення суми позики, останній несе відповідальність за не виконання грошового зобов'язання у вигляді обов'язку на вимогу позивача сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та неустойку. Відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача 3% річних від простроченої суми, яка складає 50000 грн., оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання з 11 грудня 2013 року по 06 лютого 2015 року, тому розмір процентів за невчасне виконання грошового зобов'язання складає 1742,47 грн. Відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача суму заборгованості із врахуванням індексу інфляції з 11 грудня 2013 року по 06 лютого 2015 року від простроченої суми, сума заборгованості із врахуванням індексу інфляції підвищилась на 12746,96 грн. Відповідач повинен сплатити позивачу неустойку через порушення відповідачем зобов'язання за кожен день прострочення виконання, що з 11 грудня 2013 року по 06 лютого 2015 року складає 12038,36 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, сума боргу згідно договору позики складає 50000 грн., 3% річних складає 1742,47 грн., сума заборгованості із врахуванням індексу інфляції підвищилась на 12746,96 грн., сума нарахованих процентів 31500 грн., сума неустойки становить 12038,36 грн. Загальна сума заборгованості з урахуванням 3% річних, індексу інфляції, нарахованих процентів, неустойки складає 108027,79 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не прибула, просила справу розглядати за її відсутності, підтримує позовні вимоги, що суд вважає за можливе. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином, про що в справі мається поштове повідомлення про отримання судової повістки 19 березня 2015 року. Про поважні причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю в заочному судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, як докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом було достовірно встановлено, що 17 травня 2013 року позивач [PERSON] надала у борг відповідачеві [PERSON] 50000 грн. строком на 6 місяців під 3% щомісячних виплат (щомісячні виплати процентів за користування коштами у строк з 5 по 10 число кожного місяця) з кінцевою датою повернення боргу та процентів 10 грудня 2013 року. Між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 50000 грн. під 3% щомісячних виплат строком на 6 місяців, а відповідач отримав у позивача строком до 10 грудня 2013 року зазначені грошові кошти та зобов'язався повернути суму позики та проценти за користування грошовими коштами у встановлений строк. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки, що підтверджує факт передачі грошових коштів відповідачу. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина 2 ст. 1047 ЦК України містить чітке визначення щодо документів, які можуть підтверджувати укладення договору позики: розписку або інший подібний борговий документ (акт передання та прийняття, тощо). Борговий документ має підтверджувати дві обставини: по-перше, факт отримання боржником грошей; по-друге, точно визначений строк повернення грошей позичальником. Обов'язковим реквізитом боргового документа є власноручний підпис боржника (позичальника), а факультативними - дата, місце видачі. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки сума позики складає 50000 грн., то договір позики був укладений у письмовій формі у вигляді розписки. Відповідно до вимог ст.ст. 208, 1047 ЦК України договір позики у даному випадку обов'язково необхідно вчинити у письмовій формі, так розписка засвідчила факт отримання грошей відповідачем. Згідно ст. 58 ЦПК України неналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, саме розпискою за вказаним договором позики за нормами матеріального закону, а не іншими засобами доказування, підтверджується передання грошей за договором позики та отримання їх позичальником, в якій зазначено дату повернення позики, а тому дана розписка є як належним доказом. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, тому факт укладання договору позики і факт передачі грошової суми позивачем позичальнику (відповідачу), з огляду на зазначене підтверджується розпискою. Відповідно до ст. 638 ч. 1 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорівданого виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Між позивачем та відповідачем у належній формі була досягнута згода щодо всіх істотних умов, а тому з підстав передбачених ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір вважається укладеним з моменту передання грошей. Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позивач передав відповідачу грошову суму у розмірі 50000 грн. в позику строком на 6 місяців з кінцевою датою повернення боргу та процентів 10 грудня 2013 року, включно, починаючи з 11 грудня 2013 року у відповідача виникає обов'язок по виконанню грошового зобов'язання щодо повернення позивачу суми позики (боргу) та процентів. При таких обставинах, відповідач не виконав покладене на нього грошове зобов'язання в строк та в порядку, передбаченому домовленістю сторін, не повернувши позику у вигляді грошової суми та процентів в строк до 10 грудня 2013 року, про що свідчить відсутність будь-яких письмових доказів, які свідчили б про виконання відповідачем свого зобов'язання, внаслідок чого відповідач порушив умови договору та право позивача на повернення коштів переданих відповідачу в позику. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. При таких обставинах, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості за договором позики, що становить 50000 грн. та щомісячні проценти (3% щомісячних виплат) за користування грошовими коштами з моменту укладення договору позики з 17 травня 2013 року по 06 лютого 2015 року (21 місяць), що складає 31500 грн. Відповідно ст. 1050 ч. 1 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідач не виконав покладене на нього грошове зобов'язання щодо повернення суми позики, останній несе відповідальність за не виконання грошового зобов'язання у вигляді обов'язку на вимогу позивача сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та неустойку. Відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача 3% річних від простроченої суми, яка складає 50000 грн., оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання з 11 грудня 2013 року по 06 лютого 2015 року, тому розмір процентів за невчасне виконання грошового зобов'язання складає 1742,47 грн. Відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача суму заборгованості із врахуванням індексу інфляції з 11 грудня 2013 року по 06 лютого 2015 року від простроченої суми, сума заборгованості із врахуванням індексу інфляції підвищилась на 12746,96 грн. Відповідач повинен сплатити позивачу неустойку через порушення відповідачем зобов'язання за кожен день прострочення виконання, що з 11 грудня 2013 року по 06 лютого 2015 року складає 12038,36 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, сума боргу згідно договору позики складає 50000 грн., 3% річних складає 1742,47 грн., сума заборгованості із врахуванням індексу інфляції 12746,96 грн., сума нарахованих процентів 31500 грн., сума неустойки становить 12038,36 грн. Загальна сума заборгованості з урахуванням 3% річних, індексу інфляції, нарахованих процентів, неустойки складає 108027,79 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved