Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Під час розгляду справи позивач подала заяву про залишення без розгляду її позовних вимог про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року позов в цій частині було залишено без розгляду. В обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу зазначено, що 20 вересня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. У шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. З 23 червня 2015 року подружжя разом не проживають, спільне господарство не ведуть та сімя фактично розпалася. Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу позивач вважає неможливим. У звязку з цим позивач просила суд розірвати шлюбу, укладений між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Суду пояснила, що між нею та чоловіком постійно виникали сварки, вони понад 3 місяці не проживають разом. Спору про місце проживання дітей та про поділ майна не має. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, підтвердив, що понад 3 місяці вони з дружиною не проживають разом, стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство. Просив суд не надавати час на примирення. Спору про місце проживання дітей та поділ майна не має. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 20 вересня 1997 року виконавчим комітетом Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 10 (а.с.6). Сторони мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.7-8). Судом встановлено, що сторони не проживають разом з червня 2015 року, стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин було взаємне непорозуміння та небажання зберегти шлюб та сімю. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. А тому вимоги позивача про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про поділ майна та місце проживання дітей подружжя не має. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили\~\~органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Оскільки від позивача не надійшло до суду заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд у відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України вважає за необхідне їй залишити прізвище «Караван». \~

Outcome: approved