Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох дітей в розмірі 1500 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який у 2006 р. було розірвано в судовому порядку. Від шлюбу та спільного проживання з відповідачем вони мають двох дітей - доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з нею та перебувають на її повному матеріальному утриманні. Вона немає можливості самостійно надати для дітей належне утримання, достатнє для їх віку, оскільки тимчасово не працює, її дохід складається із тимчасових заробітків, отримуваних у фізичних осіб. Відповідач добровільно участі в утриманні дітей не приймає, хоча має всі можливості для цього, так як за віком та станом здоров'я є працездатною особою, працює на будівельних роботах та отримує дохід. Старша донька навчається у коледжі на денній формі навчання, стипендії не отримує, та потребує більших витрат ніж зазвичай, оскільки змушена нести додаткові витрати на проїзд до місця навчання, проживання за місцем навчання, безпосередньо витрати на потреби навчання. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити їх з підстав, вказаних у позовній заяві. Пояснила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилася донька [PERSON]. У 2006 р. шлюб з відповідачем було розірвано у судовому порядку, та через деякий час вони відновили сімейні стосунки та перебували у фактичних шлюбних відносинах, хоча шлюб повторно не реєстрували. Після розірвання шлюбу та під час спільного проживання з відповідачем у них народився син [PERSON]. Зазначила, що впродовж останніх 8 місяців вона та відповідач як одна сім'я разом не проживають, двоє дітей проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, однак вона самостійно не має можливості надати для них належне утримання, достатнє для їх розвитку та віку, так як на даний час ніде не працює. Відповідач впродовж 2 років 8 місяців будь-якої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Зазначила, що у грудні 2013 р. вона пропонувала відповідачу добровільно приймати участь в утриманні дітей, однак відповідач проігнорував її пропозицію, що й спонукало її звернутися про стягнення аліментів в судовому порядку. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 600 грн. Пояснив, що під час навчання доньки двічі надавав їй грошові кошти в розмірі 100 грн. та 150 грн. Зазначив, що має професійно-технічну освіту за спеціальністю шофер-тракторист та на даний час він тимчасово не працює, його дохід складається із заробітку, отримуваного за виготовлення пічок для громадян. Зазначив, що неспроможний сплачувати аліменти на утримання дітей у заявленому позивачкою розмірі, оскільки у протилежному випадку йому не вистачатиме коштів для власного проживання, харчування та забезпечення своїх побутових потреб. Повідомив, що йому було встановлено 3 групу інвалідності, яку в 1999 р. було знято. Заперечив наявність обставин, які обмежують його працездатність. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. З матеріалів справи та пояснень сторін судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який в судовому порядку розірвано, що підтверджується рішенням Острозького районного суду від 20.03.2006 р. та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 04.04.2006 р. Під час спільного подружнього життя та впродовж перебування у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу у сторін народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO]. Позивачка та відповідач вказані батьками дітей, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] від 21.02.1997 р. та серії [NUMBER] від 07.07.2008 р. З пояснень позивачки і матеріалів справи судом встановлено, та відповідачем не заперечується, що сторони впродовж 8 місяців як сім'я разом не проживають, діти проживають з позивачкою в с.Новомалин Острозького району Рівненської області та перебувають на її утриманні, що додатково підтверджується довідкою Новомалинської сільської ради № 132 від 17.03.2014 р. та відповідач проживає в [ADDRESS]. Як вбачається з довідки Рівненського економіко-технологічного коледжу №1128 від 18.03.2014 р., донька позивачки та відповідача - [PERSON] навчається у коледжі на другому курсі денної форми навчання та степендію не отримує. Згідно ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину можуть бути визначені за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З огляду на те, що діти проживають з позивачкою, та між нею і відповідачем не досягнуто домовленості про способи та обсяг участі батька в утриманні дітей (грошова або натуральна форма, розмір аліментів, першочергові потреби, які необхідні дітям з урахуванням їх віку та рівня розвитку, тощо), а тому суд вважає, що існують підстави для стягнення аліментів в судовому порядку. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу. Згідно ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст.182 цього кодексу, то дитині призначається державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З пояснень позивачки судом встановлено, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей впродовж 2 років 8 місяців, водночас з пояснень відповідача судом встановлено, що допомога, яку він надавав носила несистематичний характер та без урахування віку дітей та їх першочергових потреб. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивачки, та в ході судового розгляду таких доказів судом не здобуто, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та беручи до уваги відсутність в матеріалах справи відомостей про отримання відповідачем постійного та стабільного доходу, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання дітей в примусовому порядку та необхідність визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач не надав доказів в підтвердження його регулярної та систематичної участі у наданні матеріальної допомоги на першочергові потреби дітей: витрати на харчування, одяг, навчання, дозвілля тощо, а також доказів, які б підтверджували обмеження його працездатності. За відсутності домовленості між сторонами про розмір аліментів, необхідних для утримання дитини, суд самостійно визначає його розмір з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 Сімейного кодексу України. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей суд приймає до уваги неможливість позивачки самостійно надавати матеріальну допомогу дітям в повному розмірі, при тому, що відповідач за віком ([INFO]) та за станом здоров'я є працездатною особою, інших дітей або непрацездатних осіб на утриманні немає, обставин з якими закон пов'язує визначення розміру аліментів у меншому розмірі (ст.182 Сімейного кодексу України) позивач суду не повідомив і судом такі обставини не встановлено. Крім того, при визначенні розміру аліментів суд враховує положення Закону України «Про прожитковий мінімум» № 966-XIV від 15.07.1999 р., відповідно до якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Сума прожиткового мінімуму на 2014 рік встановлена Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», та відповідно до ст.7 цього Закону прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 01 січня 2014 р. становить 1 286 грн. та для дитини віком до 6 років з 01 січня 2014 р. становить 1 032 грн. Отже, прожитковий мінімум для обох дітей з урахуванням їх віку становить в сумі 2 318 грн. Таким чином, виходячи з принципу рівності прав та обов'язків батьків при їх участі в утриманні дитини, суд приходить до переконання, що відповідач повинен сплачувати щомісячно аліменти на утримання малолітнього сина та неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі, та з урахуванням віку дітей та їх вікових потреб розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача повинен становити в розмірі наближеному до 1/2 частини від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме 1150 грн., що узгоджується із розміром прожиткового мінімуму, який встановлений законом. Водночас, визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі без встановлення мінімального розміру аліментів, які повинен сплачувати відповідач, суд виходить з того, що чинне законодавство не передбачає можливості при визначенні аліментів у твердій грошовій сумі встановлювати мінімальний розмір аліментів, як це передбачено для аліментів, які згідно ст.182 Сімейного кодексу України стягуються у частці від доходу. Так як позов підлягає задоволенню, а відтак з відповідача згідно ст.88 ЦПК України в дохід держави слід присудити судові витрати. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial