Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Верхньодніпровської міської ради про визнання права власності. В обґрунтування позову посилається на те, що 15 серпня 2015 року помер її чоловік [PERSON]. За життя, 2 вересня 1992 року, [PERSON], уклав договір довічного утримання з [PERSON] після смерті [PERSON] до [PERSON] перейшло право власності на житловий будинок по вул..Пальохи, 91 м.Верхньодніпровськ Дніпропетровської області. 18 жовтня 2001 року була знята заборона відчуження на вказане майно у звязку зі смертю [PERSON], яка померла 3 жовтня 2001 року. за життя [PERSON] не зареєстрував своє право власності на будинок. Після смерті [PERSON] позивач звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю державної реєстрації права власності на спадкове майно за померлим. На підставі вищевикладеного [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на садибний житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями за адресою: вул..Пальохи, 91 м.Верхньодніпровськ Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити заявлені вимоги з підстав, зазначених у позові. Суду пояснила, що їй не відомо, чому чоловік не зареєстрував право власності на будинок. Окрім нею спадкоємцем після смерті [PERSON] є їхня донька [PERSON], яка не претендує на спадщину. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі та про визнання позову. Третя особа, державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи, КП «Верхньодніпровське БТІ» в судовому засіданні суду пояснила, що згідно з матеріалами архівної справи право власності на житловий будинок за адресою: вул..Пальохи, 91 м.Верхньодніпровськ Дніпропетровської області зареєстровано за [PERSON] [PERSON] з метою реєстрації права власності на підставі договору довічного утримання до БТІ не звертався. Працівниками БТІ було проведено технічну інвентаризацію будинку, ніяких самовільних будівель не було виявлено. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON], суду пояснила. Що вона є донькою померлого [PERSON] вони разом з матірю звернулися до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, проте нотаріус відмовила у звязку з тим, що право власності батька на будинок не було оформлено. Вона не заперечує проти визнання права власності на будинок по вул..Пальохи, 91 м.Верхньодніпровськ за позивачем. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 2 вересня 1992 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, згідно з яким [PERSON] передала у власність [PERSON] житловий будинок за адресою: вул..Пальохи, 91 м.Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, а [PERSON] взяв на себе обовязок довічного утримання [PERSON], забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою (а.с.5). 3 жовтня 2001 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтво про смерть (а.с.39). У звязку з її смертю нотаріусом було знято заборону відчуження житлового будинку за адресою: вул..Пальохи, 91 м.Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, про що було зроблено відповідну відмітку в договорі довічного утримання. Після смерті [PERSON] [PERSON] не зареєстрував право власності на житловий будинок за адресою: вул..Пальохи, 91 м.Верхньодніпровськ Дніпропетровської області. У звязку з чим на паперових носіях власником вказаного домоволодіння значиться [PERSON], що підтверджується поясненнями представника КП «Верхньодніпровське БТІ», відомостями інвентарної справи, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні та повідомленням КП «Верхньодніпровське БТІ» від 12 липня 2016 року (а.с.38). Згідно з довідкою виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради № 3144 від 12 вересня 2016 року земельна ділянка за адресою: вул.. Пальохи, 91 м.Верхньодніпровськ Дніпропетровської області не приватизована (а.с.28). Згідно зі ст. 425 Цивільного кодексу Української РСР (який діяв на час виникнення правовідносин) за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність» громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 N 121 було передбачено, що житлові будинки підлягали державній реєстрації. Державна реєстрація проводилась на підставі правовстановлюючих документів, в тому числі на підставі договору довічного утримання, посвідченого нотаріусом. Разом з тим чинне на час виникнення правовідносин законодавство виникнення права власності не було повязано з державною реєстрацією нерухомого майна. У звязку з чим суд приходить до висновку, що [PERSON] набув право власності на домоволодіння за адресою: вул.. Пальохи, 91 м.Верхньодніпровськ Дніпропетровської області з підстав не заборонених законом на підставі договору довічного утримання, проте не зареєстрував право власності у визначеному законом порядку. 15 серпня 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6). Після його смерті з метою оформлення спадкових прав до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулася його дружина [PERSON] (а.с.32). те, що [PERSON] є дружиною померлого підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.17). Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, у звязку з тим, що право власності на спадкове майно не було зареєстровано за померлим [PERSON], про що винесено відповідну постанову від 28 липня 2016 року (а.с.8). Відповідно до ст. ст.\~1216,\~1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки судом встановлено, що за життя [PERSON] набув право власності на домоволодіння по вул.Пальохи, 91 м.Верхньодніпровськ Дніпропетровської області з підстав не заборонених законом, позивач як спадкоємець першої черги у відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину після його смерті, звернувшись до нотаріуса в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, суд вважає, що до [PERSON] перейшло право власності на житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами будівлями по вул. Пальохи, 91 м.Верхньодніпровськ Дніпропетровської області. Наявність спадкового майна те його технічні характеристики визначено технічним паспортом на садибний житловий будинок, який складено 22 червня 2016 року (а.с.9-11). Відповідно до довідки виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради № 1084 від 8 серпня 2016 року на момент смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO] один (а.с.12). Згідно з витягом зі спадкового реєстру від 30 грудня 2015 року заповітів, спадкових договорів від імені [PERSON] та спадкових справ після його смерті не зареєстровано (а.с.33). Матеріалами справи також підтверджується, що спадкоємцем після смерті [PERSON] є його донька [PERSON], проте вона із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася, на момент смерті з померлим не проживала, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину. В судовому засіданні [PERSON] підтвердила, що вона не претендує на спадкове майно. Таким чином, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину за законом або заповітом після смерті [PERSON], окрім позивача, не встановлено, так само як малолітніх, неповнолітніх, непрацездатних, недієздатних, а також визнаних судом обмежено дієздатних осіб. Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки судом встановлено, що до [PERSON]С перейшло право власності на домоволодіння по вул.. Пальохи, 91 м.Верхньодніпровськ Дніпропетровської області в порядку спадкування після смерті [PERSON], проте її право не визнається, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved