Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу покликаючись на те, що вони із відповідачем не зійшлись характерами, мають кардинально різні погляди на життя, сім`ю, не розуміють один одного, втратили почуття любові та поваги один до одного, внаслідок чого між ними виникали непорозуміння. Від подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Вважає, що шлюб носить формальний характер, примирення між ними не можливе, оскільки вони вже тривалий час не проживають разом, а тому просить шлюб розірвати. 09.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, належно та вчасно була повідомлена про день, час, місце розгляду справи. Подала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належно, у встановленому законом порядку, повідомлявся про час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, від нього не надходила заява про відкладення розгляду справи та не подавався відзив. Згідно ч. 4 ст. 223, ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оглянувши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Сторони зареєстрували шлюб 03 червня 1989 року, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис за № 20, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого повторно 08.02.2020 року. Частиною 2 статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Судом встановлено, що сімейне життя у сторін не склалося через різні характери, погляди на сімейне життя та відносини в сім`ї, сторони не розуміють один одного, втратили почуття любові. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім`єю. На протязі тривалого часу сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім`ї. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що сім`я розпалась остаточно, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому шлюб слід розірвати. Майнового спору сторони не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved