Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом до суду, в якому просить: стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини, [PERSON], [INFO], в розмірі 3000 гривень, щомісячно, починаючи з 29.09.2018 і до досягнення нею повноліття; стягнути з відповідача на її користь половину витрат, понесених нею на лікування дитини [PERSON], у розмірі 18200 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона перебувала із відповідачем у шлюбі, який рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 17.12.2007 було розірвано. Від шлюбу у них народилася донька, [PERSON], [INFO] Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 10.11.2011 ухвалено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. ЇЇ прізвище було змінено з «[PERSON]» на «[PERSON]» на підставі свідоцтва про шлюб від 08.06.2013. Відповідач сплачує аліменти у розмірі 500-600 грн. в місяць, що не відповідає вимогам закону. Потреби доньки у фінансовому забезпеченні постійно зростають на навчання, відпочинок, соціальний розвиток. Прожитковий мінімум на дитину у віці від 6 до 18 років збільшено. Отже, вважає, що кошти, які сплачує відповідач на утримання своєї доньки, не забезпечують гармонійного розвитку для дитини, таких недостатньо для нормального життя та розвитку дитини. Зазначає, що вона більшою мірою несе витрати на утримання їхньої спільної доньки з відповідачем самостійно. Окрім цього, змінилося її фінансове становище, оскільки на її утриманні, окрім їхньої спільної дитини із відповідачем, є ще двоє малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Крім цього, вона понесла значні витрати на лікування їх спільної доньки [PERSON] у стоматологічній клініці, а саме 36 400 грн. Враховуючи наведене, та те, що відповідач має нерегулярний та мінливий дохід, а також те, що у добровільному порядку вирішити питання збільшення розміру аліментів на утримання доньки та повернення їй половини суми понесених нею витрат на лікування такої, з відповідачем не вдається, вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 02.11.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У зазначений відповідачу строк в ухвалі судді від 02.11.2018 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі останній надав суду відзив на позовну заяву, у відповідності до якого не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання їхньої спільної з позивачем доньки [PERSON] у розмірі 1050 грн., щомісячно, та заперечує щодо стягнення половини суми, понесених позивачем, як нею вказано у позові, додаткових витрат на лікування доньки. Зазначає, що він займає посаду продавця-консультанта у ТзОВ «ВІКОМ», щомісячний розмір його заробітної плати становить 3200 грн. Крім цього, він проживає з батьками, які є пенсіонерами, його мати є особою з інвалідністю 3 групи по зору. Враховуючи вказане, він не має фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 3000 грн., щомісячно, так як сплата аліментів у вказаному розмірі, позбавить його будь-яких засобів до існування. Крім цього, зазначає, що він у добровільному порядку при кожній можливості надає донці кишенькові кошти у розмірі від 200 грн. до 500 грн., поповнює мобільний телефон їй, на кожен день народження доньки дарує їй гроші у розмірі від 2000 грн. до 3000 грн., окрім цього, купує одяг, взуття, іграшки, книжки, продукти та інші необхідні для дитини речі. Вказує, що не має змоги компенсувати суму, яку вимагає позивач в якості додаткових витрат на лікування зубів у дитини, зважаючи на скрутне його матеріальне становище, додаткових джерел доходу у нього не має. Крім цього, позивач не узгоджувала із ним необхідність звернення до стоматологічної клініки за отриманням донькою такого роду стоматологічних послуг, а прийняла рішення самостійно. Про необхідність понесення таких витрат позивач не повідомляла його до моменту звернення до суду, що позбавило його можливості знайти альтернативне цінове рішення. Крім цього, вказує, що у нього існують суб'єктивні сумніви щодо реальності витрат, про фактичне понесення яких заявляє позивач, так як нею не надано квитанцій на підтвердження оплати таких. А відтак, оскільки позивач заявляє про фактичне понесення нею витрат, однак не надає жодних належних доказів на підтвердження оплати таких (квитанцій), то, на його думку, така вимога є необґрунтованою та безпідставною. Позивач у судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у позові, просить такі задовольнити. Відповідач у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання їхньої спільної з позивачем доньки [PERSON] у розмірі 1050 грн., щомісячно, та повністю заперечує щодо стягнення половини суми, понесених позивачем, як нею вказано у позові, додаткових витрат на лікування доньки з тих підстав, що позивач хоч і заявляє про фактичне понесення нею вказаних витрат, однак не надає жодних належних доказів (квитанцій) на підтвердження цього, тому вважає що така позовна вимога є необгрунтованою та безпідставною. Заслухавши пояснення учасників справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного висновку з огляду на таке. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаний обов'язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 10.11.2011 ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи з 24.10.2011 і до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з свідоцтва про шлюб від 08.06.2013 прізвище позивача було змінено з «[PERSON]» на «[PERSON]». Із статті 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов'язок обох батьків утримувати дитину, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо збільшення розміру аліментів ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, не погіршать її матеріального становища і такепризведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. Відтак, з врахуванням віку відповідача, який є особою працездатного віку, його заробітної плати /згідно довідки від 14.11.2018 № ВК000000002 працює у ТзОВ «ВІКОМ» з 24.05.2017 на посаді продавця-консультанта та його дохід за період з 01.05.2018 по 01.10.2018 складає 23 987,12 грн., що в середньому за місяць з урахуванням утримання від заробітної плати становить 3220 грн. на місяць/, його стану здоров'я /наявність захворювань жодними доказами не підтверджена/, наявність у відповідача батька пенсіонера та матері пенсіонера, яка є особою з інвалідністю по зору, стану здоров'я спільної дитини позивача та відповідача /наявність захворювань жодними доказами не підтверджена/ та її матеріального становища, її віку, відсутність відомостей у справі щодо наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, дочки, сина, а також враховуючи наявність на утриманні позивача ще двох дітей, а також з врахуванням інших обставини, що мають значення для справи, необхідні для визначення розміру аліментів, передбачені ст.182 СК України, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо збільшення розміру аліментів на утримання дитини сторін підлягають до задоволення, однак у розмірі 1050 грн., щомісячно, що на даний час становитиме більше половини суми необхідної для забезпечення першочергових потреб неповнолітньої доньки сторін (половина прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку). Такий розмір відповідатиме інтересам дитини, буде необхідним та достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку і не порушуватиме права кожної із сторін. Суд вважає необґрунтованою вимогу в частині стягнення аліментів у розмірі 3000 грн., оскільки позивачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про щомісячні витрати на утримання дитини у зазначеному розмірі, а також не доведено можливість відповідача оплачувати такі у вказаному розмірі. За положеннями ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Однак, в даному випадку, є вимога про збільшення розміру аліментів, а не про їх стягнення і норму ст.191 Сімейного кодексу України застосовувати не можна. Відтак, аліменти у збільшеному розмірі з відповідача слід стягувати починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Щодо вирішення вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, суд виходить з наступних мотивів та положень закону. Згідно із ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз'яснено, що відповідно до ст.185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв'язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. До особливих обставин, з якими законодавець пов'язує стягнення додаткових витрат на дитину, відносяться ті обставини, що пов'язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. З пояснень позивача, наданих в суді, вбачається, що вона понесла витрати на лікування доньки сторін [PERSON] в стоматологічній клініці, а саме 36 400 грн. На підтвердження вказаного подала до суду виписку ТзОВ «БІШ КОМПАНІ» з медичної картки пацієнта [PERSON], [INFO], з якої вбачається, що такій надано стоматологічні послуги за період з 28.05.2018 по 22.08.2018, а саме лікування зубощелепової патології за допомогою брекет-системи (дві щелепи), вартість яких становить 26 100 грн., та такі надані у повному обсязі та з належною якістю, сторони претензій одна до одної не мають, та розрахунок проведений повністю; а також виписку ПП «Персона-Люкс» з медичної картки пацієнта [PERSON], [INFO], з якої вбачається, що такій надано стоматологічні послуги за період з 23.07.2018 по 23.07.2018, а саме видалення чотирьох дистопованих зубів та лікування під загальним знечуленням, вартість яких становить 10 300 грн. та такі надано у повному обсязі та з належною якістю, сторони претензій одна до одної не мають, та розрахунок проведений повністю. Вказане також підтверджується відповідями на запити адвоката ТзОВ «БІШ КОМПАНІ» та ПП «Персона Люкс», які долучені позивачем до матеріалів справи, з яких, окрім вказаного, вбачається, що оплату вказаних послуг здійснила у повному обсязі [PERSON] У відповідності до ст.2 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця; розрахунковий документ - це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів). Стаття 79 ЦПК України містить положення щодо достовірності доказів, а саме достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, на підставі наведеного, оцінивши докази по справі у їх сукупності,

Outcome: partial