Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою в якій просила визнати за нею право приватної власності на будинок [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що з 2004 року проживає у будинку [ADDRESS] , господарює у ньому та облаштовує його, обробляє присадибну ділянку. До 2009 року у даному будинку проживала разом зі своїм співмешканцем [PERSON] до дня його смерті, який сплачував за житло комунальні послуги, а після його смерті вона продовжувала сплачувати за нього комунальні послуги. Зазначила, що власників житлового будинку не має, спадкоємці відсутні, майно не визнано відумерлою спадщиною. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. При ухваленні рішення покладався на розсуд суду. Вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного: Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочинну недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна право відношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст.82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , позивач по справі, з 2004 року по даний час проживає в житловому будинку [ADDRESS] . Даним житловим будинком позивач відкрито, безперервно володіє та користується понад 10 років. Вказані обставини відповідачем не спростовано. Крім того, зазначені обставини, а саме факт безперервного володіння та користування позивачем спірним житловим будинком понад десять років підтверджується актом про встановлення факту проживання у житлі осіб від 07.03.2017 року, актом від 25.09.2020 року, складеним комісією виконавчого комітету Черняхівської селищної ради, довідкою Черняхівської селищної ради від 24.02.2020 року за №875 за якою гр. [PERSON] , 1957 р.н. проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.182 ЦК України право власності на нерухоме майно, обмеження цих прав, їх перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). З огляду на викладене, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном, продовжує відкрито, безперервно користуватися ним, а саме: житловим будинком [ADDRESS] , понад 10 років, вказані обставини відповідачем не спростовуються, та, зокрема, факт добросовісного заволодіння позивачем житловим будинком стверджуються матеріалами справи, а тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності за набувальною давністю, оскільки незаконність набуття права власності не випливає із закону та прямо не встановлена судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved