Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Олександрійського міськранного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS]. Позов мотивує тим, що вона є власником будинку [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 20.08.1997 року. Крім неї та сина [PERSON] за даною адресою зареєстровані відповідачі - [PERSON] та [PERSON], які з 1997 року не проживали у спірному приміщенні. Позивач в судове засідання не з'явилася, її представником подано заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду були повідомлені належним чином. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст.247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до такого висновку. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], посвідченого державним нотаріусом Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Яковенко В.М. З довідки, виданої Червонокам'янською сільською радою Олександрійського району №1009 від 06.07.2018 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 04.07.2018 року, затвердженого Червонокам'янською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] крім [PERSON] та її сина [PERSON] ніхто не проживав і не проживає. Судом встановлено, що відповідачі не є власниками будинку [ADDRESS] та тривалий час не проживають у цьому приміщенні. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом, пред'явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», передбачена можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у разі її відсутності понад шість місяців після виконання рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таким чином, суд вважає що в цій частині право позивача порушено та підлягає судовому захисту. Отже, порушені права [PERSON] та перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом усунення перешкод в користуванні вищевказаним будинком. Відповідно до ст.41Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВРвід 17.07.1997року «Проратифікацію Конвенціїпро захистправ людиниі основоположнихсвобод 1950року ПершогоПротоколу тапротоколів №2,4,7та 11до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved