Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] у якій уточнивши свої позовні вимоги просить суд стягнути із відповідача на її користь суму неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів у загальному розмірі 185928,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 16 червня 2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя у них з відповідачем народилася дитина син [PERSON], [INFO]. 17.07.2013 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. В лютому 2011 року вона звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18.04.2011 року її позовні вимоги до відповідача були задоволені, присуджені до стягнення з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, з 16.02.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, який було пред'явлено до відділу державної виконавчої служби. Відповідач аліменти сплачував несвоєчасно, у звязку з чим утворилася заборгованість, яка була розрахована державним виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України. Відповідно до ст. 196 СК України вона має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі визначеному Законом оскільки відповідач прострочив виконання аліментних зобовязань. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов з урахуванням поданої заяви про збільшення розміру позовних вимог, та просили заяву задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог посилалися на викладені у позовній заяві та додатках обставини. Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково на суму 2014,80 грн., а у іншій частині позову просили відмовити посилаючись на викладені у запереченнях обставини. Суд, вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17.07.2013 року було розірвано. Під час шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із позивачкою в м. Дніпропетровську по вул. Комунарівській, 5/227. Відповідач проживає окремо та сторони довготривалий час не підтримують сімейних відносин. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18 квітня 2011 року з відповідача на користь позивачки присуджені до стягнення аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, з 16.02.2011 року до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного судового рішення Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська було видано виконавчий лист. Вказане судове рішення звернуто до примусового виконання та виконавче провадження перебуває у провадженні державного виконавця Бабушкінського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Як вбачається із довідки-розрахунку складеної державним виконавцем відповідач [PERSON] упродовж періоду з 16 лютого 2011 року по 31 серпня 2015 року несвоєчасно та інколи у неповному обсязі сплачував аліменти, а у подальшому здійснював погашення суми заборгованості зі сплати аліментів на користь позивачки до повного погашення. Розмір неустойки (пені) згідно розрахунку позивача, який здійснено згідно чинного законодавства у відповідності до ст. 196 Сімейного кодексу України, та на підставі відомостей наданих відділом Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, становить 205799,74 грн. Розрахунок пені перевірений судом у судовому засіданні. Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»у п. 22 роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. У суду є всі підстави вважати, що відповідач заборгував позивачу аліменти і одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів згідно розрахунку складає грошову суму 205799,74 грн., проте позивачка просить стягнути з відповідача 185928,00 грн. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищенаведених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. З відповідача на її користь слід стягнути неустойку (пеню) з простроченої суми аліментів, але разом із тим, суд, враховуючи, що відповідач працює, має на утриманні іншу малолітню дитину, батьків похилого віку, які також перебувають на його утриманні, вважає можливим в силу ст. 196 СК України зменшити розмір неустойки до 25000,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 250,00 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial