Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належним їй на праві власності житлом, розташованим по [ADDRESS] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідач доводиться їй колишнім чоловіком, шлюб з яким розірвано у травні 2016 року; однак ще до розірвання шлюбу в липні 2015 року відповідач залишив сім`ю, вибув у невідомому напрямку, його місцезнаходження невідоме, у будинку не проживає, комунальних платежів не сплачує, участі в утриманні житла не бере, хоча продовжує бути зареєстрованим, чим порушує її права власника житла. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснила, що вона пропонувала відповідачу добровільно знятися з реєстраційного обліку в її будинку, але той давав згоду лише в обмін на відмову її від аліментів на утримання дітей; після цього, відповідач з ними не спілкується, його місце перебування невідоме, що позбавляє її можливості отримати державну субсидію. Відповідач належним чином та своєчасно повідомлявся про дату, час і місце слухання справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України) та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ч.11 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та відповідною публікацією від 18.10.2019р., але в судові засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Тому, зі згоди позивача суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено органом реєстрації за наявності відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.317, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Приписами ст.391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз положень гл.32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Свідки [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що колишній чоловік позивачки [PERSON] у її будинку не проживає з 2015 року, вибувши у невідомому напрямку, з сім`єю не спілкується, коштів на утримання будинку та сім`ї не надає, позивачка відповідачу ніяких перешкод у користуванні житлом не чинила. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 18 грудня 2012 року являється власником житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивачки, шлюб між якими розірвано рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 10.05.2016р. [PERSON] значиться зареєстрованим в зазначеному будинку, але фактично там не проживає з серпня 2015 року, комунальними послугами не користується, участі в утриманні житла не бере, зв`язок з сім`єю не підтримує. Зазначені обставини підтверджуються копіями паспорту, договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.12.2012 р., витягу з Державного реєстру правочинів від 18.12.2012р., про державну реєстрацію прав від 21.12.2012 р., технічного паспорту на будинок, рішенням суду від 10.05.2016р., довідками Комарівської сільської ради №418/5 від 22.07.2019р., №566 від 20.09.2019р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.10.2019р., показаннями допитаних свідків. Відповідачем всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження поважності причин його тривалого непроживання у житловому помешканні позивачки. Таким чином, оскільки [PERSON] не має наміру надати належний їй на праві приватної власності житловий будинок для проживання відповідачу, останній спільним побутом з позивачкою не пов`язаний і не проживає в її будинку без поважних причин понад чотири роки, в добровільному порядку не бажає вирішити питання про зняття з реєстраційного обліку з даного помешкання, що перешкоджає позивачці використовувати всі правомочності власника житла, порушуючи цим самим її законні права та інтереси, то суд вважає вимоги [PERSON] обгрунтованими й такими, що підлягають задоволенню. Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 14.08.2019р. по справі №702/101/18. На підставі викладеного,

Outcome: approved