Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приморського районного суду\~м. Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 22 червня 2007 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . В позовній заяві [PERSON] зазначає, що подружнє життя з відповідачем не склалось у зв`язку з різними поглядами на життя, цінності, бракування взаєморозуміння, несумісність характерів. Сімейні стосунки постійно погіршувались, між ними постійно виникали непорозуміння, тривалий час сторони проживають окремо. В результаті вищевказаного вони втратили почуття любові, дружби та взаємоповаги. На даний час діти проживають разом з відповідачкою. Ухвалою суду від 30 червня 2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 03 листопада 2020 року. Разом з позовною заявою до суду 19 червня 2020 року надійшло клопотання від [PERSON] про розгляд справи за її відсутності. 08 жовтня 2020 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про визнання позову в повному обсязі та розгляду справи за його відсутності. У судове засідання 03 листопада 2020 року сторони не з`явились, про дату, час та місця слухання справи сповіщались належним чином. Від представника відповідача [PERSON] 23 грудня 2020 року до суду надійшла заява про залишення позову без розгляду. До суду 28 грудня 2020 року від [PERSON] надійшла заява про залишення позову без розгляду. До суду 02 лютого 2021 року від позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] надійшли заяви про повернення заяви про залишення позову без розгляду. У судове засідання 02 лютого 2021 року сторони не з`явились, про дату та час слухання справи сповіщались належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] та актовим записом Міського відділу реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції № 532 від 22 червня 2007 року. Подружнє життя позивача з відповідачем не склалось у зв`язку з різними поглядами на життя, цінності, бракування взаєморозуміння, несумісність характерів. В результаті вищевказаного вони втратили почуття любові, дружби та взаємоповаги. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Діти, на даний час, проживають з матір`ю. Кожен з них живе своїм життям, не турбуючись проблемами один одного. Сторони разом не проживають. Примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Майнового спору та спору з приводу проживання та утримання дітей немає. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тому його слід розірвати.

Outcome: approved