Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом. Позов обґрунтовано тим, що виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Шацького району Волинської області 19 квітня 1976 року було прийнято рішення №37 «Про затвердження рішення правління колгоспу «Світязь» від 15 березня 1976 року, протокол №3, про виділення земельної ділянки під забудову жилого будинку [PERSON]», згідно з яким батьку позивача [PERSON] було виділено земельну ділянку з площею забудови 1000 кв.м. за адресою с.Світязь Любомльського району Волинської області. Згідно з актом про відведення площадки для будівництва житла від 06 травня 1976 року [PERSON] було передано зазначену земельну ділянку. На даній земельній ділянці відповідно до проекту забудови батьком позивача було побудовано жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Земельна ділянка батька межувала із земельною ділянкою [PERSON] і її повна адреса вул. Жовтнева, 114б у с. Світязь Шацького району Волинської області. За життя батьки позивача [PERSON] та [PERSON] права власності на вказану земельну ділянку не набули, вона перебувала у їх постійному користуванні для обслуговування нерухомого майна та ведення особистого підсобного господарства. 25 травня 1987 року померла мати позивача [PERSON]; 05 лютого 1990 року помер батько [PERSON] Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 17 червня 2015 року, яке набрало законної сили, визнано право власності позивача в порядку спадкування за законом на 3/8 частки житлового будинку, розташованого по вул. Жовтнева, 114б в с. Світязь Шацького району Волинської області, визнано незаконним і скасовано рішення [PERSON] сільської ради Шацького району Волинської області від 25 жовтня 2007 року №193 про оформлення права приватної власності на вказаний житловий будинок за [PERSON] та свідоцтво про право приватної власності [PERSON] на це нерухоме майно. Однак в повній мірі реалізувати своє право на частку в успадкованому житловому будинку позивач не може, так як вся земельна ділянка, на якій розташоване це нерухоме майно, перебуває у приватній власності одного спадкоємця, брата позивача [PERSON], про що позивачу [PERSON] стало відомо під час розгляду її позову про визнання права власності на частку житлового будинку в порядку спадкування за законом у цивільній справі №170/365/14-ц. Відповідач у даній справі [PERSON] надав суду копію рішення сесії [PERSON] сільської ради від 26.03.1997 року №9/1, відповідно до якого земельна ділянка площею 0,2500 га по вул. Жовтнева, 114б в с. Світязь передана йому у приватну власність, а також йому видано державний акт на право власності серії ЯЙ №732140 на вказану земельну ділянку з кадастровим номером 0725785601:01:002:1131 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, який зареєстрований у книзі реєстрації державних актів на право власності від 27.12.2012 року за №072570001005844. Рішення сесії сільської ради від 26.03.1997 року №9/1 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», відповідно до якого у приватну власність [PERSON] передано земельну ділянку площею 0,2500 та для обслуговування житлового будинку, прийняте з порушенням земельного законодавства, чинного на час прийняття даного рішення, оскільки правовстановлюючих документів на право користування земельною ділянкою та право власності на нерухоме майно, розташоване на даній земельній ділянці, у відповідача [PERSON] не було. Вказану земельну ділянку було надано у користування батьку позивача і відповідача [PERSON] З огляду на чинне на час передачі [PERSON] спірної земельної ділянки земельне законодавство, громадянин може порушувати питання про одержання ним безоплатно у власність чи в користування земельної ділянки, яка є вільною, тобто такою, що не перебуває у власності чи в користуванні іншої особи. Надання громадянину в користування чи у власність земельної ділянки, що вже перебуває у власності або у користуванні іншої особи, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому Земельним кодексом України. Отже при передачі спірної земельної ділянки у власність [PERSON] сільська рада порушила вимоги Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» №15-92 від 26.12.1992 року та спадкові права позивача. Тому позивач просить суд з метою захисту її порушених спадкових прав визнати недійсним рішення [PERSON] сільської ради від 26.03.1997 року №9/1 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» в частині передачі [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ №732140, виданий [PERSON] на підставі вказаного рішення [PERSON] сільської ради, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю 27.12.2012 року за №072570001005844, на земельну ділянку з кадастровим номером 0725785601:01:002:1131, що розташована по вул. Жовтнева, 114б у с. Світязь Шацького району Волинської області, площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та скасувати державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала із зазначених у ньому підстав, просила позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про місце, день та час розгляду справи, про причину неприбуття суд не повідомили, заперечень, заяв, клопотань щодо позову суду не надали, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] на підставі наданих суду доказів. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Шацького району Волинської області [PERSON] позов не визнав, вважає вимоги позивача безпідставними, рішення [PERSON] сільської ради Шацького району Волинської області від 26.03.1997 року №9/1 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» в частині передачі [PERSON] безкоштовно у приватну власність спірної земельної ділянки законним і просив у задоволенні вимог позивача відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів відділу Держгеокадастру в Шацькому районі Волинської області [PERSON] при вирішенні спору покликався на розсуд суду. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю з таких підстав. [PERSON] до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частина 1 статті 16 ЦК України визначає способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом. Стаття 152 ЗК України визначає способи захисту прав на земельні ділянки. Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Зокрема, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що рішенням Шацького районного суду Волинської області від 17 червня 2015 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] сільської ради Шацького району Волинської області про визнання незаконним і скасування рішення сільської ради, реєстрації права власності та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, визнано право власності позивача [PERSON] в порядку спадкування за законом на 3/8 частки житлового будинку, розташованого по вул. Жовтнева, 114б в с. Світязь Шацького району Волинської області, визнано незаконним і скасовано рішення [PERSON] сільської ради Шацького району Волинської області від 25 жовтня 2007 року №193 про оформлення права приватної власності на вказаний житловий будинок за [PERSON] та свідоцтво про право приватної власності [PERSON] на це нерухоме майно, що зареєстроване в КП Волинське обласне бюро технічної інвентаризації. Зокрема, вказаним судовим рішенням встановлено і ці обставини згідно з вимогами статей 60, 61 ЦПК України у даній справі не доказуються, що зазначений житловий будинок побудовано батьками позивача і відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, у 1982 році, згідно з проектом забудови, на наданій [PERSON] [PERSON] сільською радою в користування земельній ділянці. 25 травня 1987 року померла мати позивача [PERSON]; 05 лютого 1990 року помер батько позивача [PERSON] Спадщину після смерті матері [PERSON] прийняли її чоловік [PERSON] і син [PERSON] Спадщину після смерті [PERSON] прийняли його діти позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 6-12). Поряд з цим в судовому засіданні з архівних витягів від 12.02.2016 року №123/01.22 встановлено, що виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Шацького району Волинської області 19 квітня 1976 року було прийнято рішення №37 «Про затвердження рішення правління колгоспу «Світязь» від 15 березня 1976 року, протокол №3, про виділення земельної ділянки під забудову жилого будинку [PERSON]», згідно з яким батьку позивача [PERSON] було виділено земельну ділянку з площею забудови 0,10 га за адресою с.Світязь Любомльського району Волинської області. Згідно з актом про відведення площадки для будівництва житла від 06 травня 1976 року [PERSON] було передано зазначену земельну ділянку (а.с. 21). Позивач [PERSON] суду пояснила, що на даній земельній ділянці відповідно до проекту забудови її батьки [PERSON] та [PERSON] побудували жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Земельна ділянка межувала із земельною ділянкою [PERSON] і її повна адреса вул. Жовтнева, 114б у с. Світязь Шацького району Волинської області. За життя її батьки права власності на вказану земельну ділянку не набули, вона перебувала у їх постійному користуванні для обслуговування нерухомого майна та ведення особистого підсобного господарства. Вказані обставини встановлено рішенням Шацького районного суду Волинської області від 17 червня 2015 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] сільської ради Шацького району Волинської області про визнання незаконним і скасування рішення сільської ради, реєстрації права власності та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом (а.с. 6-12). Разом з тим за заявою відповідача [PERSON] виконкомом [PERSON] сільської ради Шацького району було прийнято рішення від 26.03.1997 року №9/1 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», згідно з яким [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування збудованого його батьками у шлюбі житлового будинку. На підставі вказаного рішення [PERSON] сільською радою Шацького району [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0725785601:01:002:1131, що розташована по вул. Жовтнева, 114б у с. Світязь Шацького району Волинської області, площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю 27.12.2012 року за №072570001005844 (а.с. 49, 56). Таким чином судом встановлено, що відповідачу [PERSON] було надано у власність, у тому числі, земельну ділянку, яка була наданавиконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Шацького району Волинської області 19 квітня 1976 року на підставі рішення №37 «Про затвердження рішення правління колгоспу «Світязь» від 15 березня 1976 року, протокол №3, про виділення земельної ділянки під забудову жилого будинку [PERSON]», батьку позивача і відповідача [PERSON], і на якій батьками відповідача [PERSON] та позивача [PERSON] у шлюбі, у 1982 році, згідно з проектом забудови, було збудовано житловий будинок, який успадковано позивачем та відповідачем. [PERSON] до вимог ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статті 3, 4 Земельного Кодексу України 1990 року передбачають, що суб'єктами права державної власності на землю виступають, зокрема, сільські [PERSON] народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності. Землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування, у тому числі в оренду, за винятком випадків, передбачених законодавством України і Республіки Крим. Розпоряджаються землею [PERSON] народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Статті 6, 9 Земельного Кодексу України 1990 року визначають, що громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, у тому числі, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими [PERSON] народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян, зокрема, для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу. До відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування [PERSON] народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» №15-92 від 26.12.1992 року, сільські ради народних депутатів забезпечують передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Згідно зі статтею 17 Земельного Кодексу України 1990 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться [PERSON] народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки (дію частини другої статті 17 зупинено щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету №15-92 від 26.12.92). Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, [PERSON] народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. [PERSON] народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) [PERSON] народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) [PERSON] народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими [PERSON] народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки, у тому числі, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими [PERSON] народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу. Приписами ст. 22 Земельного Кодексу України 1990 року встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Крім того приписами статті 30 Земельного Кодексу України 1990 року встановлено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Статтею 42 Земельного Кодексу України 1990 руку, передбачено порядок розподілу права на земельну ділянку, виходячи з положень якої земельна ділянка, в разі переходу права власності на частину житлового будинку, може передаватись у власність або надаватись у користування лише всім співвласникам. Передача у власність окремим співвласникам будинку частини земельної ділянки нормами земельного законодавства не передбачена. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно з ч. 5 ст. 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. [PERSON] до ч. 6 ст. 118 Земельного Кодексу України, чинного на час видачі [PERSON] оспорюваного державного акта на право власності на земельну ділянку, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. З огляду на вказані положення земельного законодавства України, громадянин може порушувати питання про одержання ним безоплатно у власність чи в користування земельної ділянки, яка є вільною, тобто такою, що не перебуває у власності чи в користуванні іншої особи. Таким чином судом встановлено, що рішення [PERSON] сільської ради від 26.03.1997 року №9/1 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» в частині передачі [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку прийнято сільською радою з порушенням вказаних вимог Земельного Кодексу України 1990 року, положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» №15-92 від 26.12.1992 року, оскільки частину наданої відповідачу спірної земельної ділянки виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Шацького району Волинської області 19 квітня 1976 року на підставі рішення №37 «Про затвердження рішення правління колгоспу «Світязь» від 15 березня 1976 року, протокол №3, про виділення земельної ділянки під забудову жилого будинку [PERSON]», було надано в користування [PERSON] Тому рішення [PERSON] сільської ради від 26.03.1997 року №9/1 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» в частині передачі [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку слід визнати недійсним. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, що повязані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. До того ж, видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом (ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України) підстави є неправомірною, а державний акт, виданий з порушеннями вимог статей 116, 118 ЗК України, - недійсним. З урахуванням зазначеного виданий [PERSON] на підставі визнаного судом недійсним рішення сільської ради державний акт на право власності на земельну ділянку також слід визнати недійним і запис про його державну реєстрацію скасувати. Таким чином позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 125, 126, 152, 155, 212 Земельного кодексу України,

Outcome: approved