Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO] Заявлені вимоги позивачка мотивує тим, що в 2008 році припинили спільне проживання і відповідач покинув сім'ю. Дитина залишилась проживати з нею. 11.12.2009 року шлюб з відповідачем розірвано. З часу припинення шлюбних стосунків відповідач не бачився з сином, не брав участі у його вихованні, не цікавився станом здоров'я дитини, не проявляв щодо сина батьківського піклування, нехтував своїм обов'язком матеріального забезпечення дитини. В 2011 році питання про позбавлення відповідача батьківських прав уже нею ініціювалось, але відповідачу було надано шанс змінити своє ставлення до батьківських обов'язків. Однак з того часу відношення відповідача до процесу виховання дитини, матеріального утримання не змінилось. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали, вказали, що відповідача слід в судовому порядку позбавити батьківських прав щодо сина з підстав, визначених у п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України. [PERSON] протягом тривалого часу, близько 6 років не бачився з дитиною, не проявляв жодної ініціативи до спілкування з сином ні телефоном, ні через інші сучасні засоби комунікації. Байдуже ставлення до дитини, до процесу її виховання, розвитку, утримання свідчить про свідоме нехтування своїми обов'язками батька. Тому просили позов задовольнити. Представник органу опіки та піклування підтримала висновок комісії з питань захисту прав дитини Богородчанської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у визначеному законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомив. У зв'язку з цим суд ухвалив провести розгляд справи у порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення позивача, представника позивач, свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Судом встановлено, що відповідач є батьком народженого у шлюбі із [PERSON] сина - [PERSON], [INFO]. З грудня 2008 року відповідач проживає окремо від сім'ї. Шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний за рішенням Богородчанського районного суду від 10.12.2009 року. З того ж часу відповідача виїхав на роботу в Російську Федерацію. Рішенням Богородчанського районного суду від 07.03.2012 року, яке залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO]. У вказаному рішенні суд відзначав той факт, що батько не проявляє ініціативи у вирішенні питань своєї участі у житті дитини і вказав [PERSON] на необхідність налагодити стосунки з сином та змінити ставлення до своєї безпосередньої участі у вихованні дитини. Проте, як встановлено судом, жодних заходів до налагодження контактів з дитиною відповідач протягом кількох років так і не вживав. Відповідач зовсім не спілкується з дитиною, попри те, що з пояснень матері, син прагнув такого спілкування. Абсолютно пасивно відповідач ставиться також до обов'язку утримання дитини. Аліменти сплачуються нерегулярно, часто за рахунок родичів відповідача. Разом з тим, [PERSON], перебуваючи на роботі в північних районах Російської Федерації, ймовірно має достатній рівень доходів. З пояснень свідка [PERSON] байдуже ставлення відповідача психологічно травмує сина, який прагнув спілкування з батьком, його батьківської уваги. Відповідно до роз'яснень п.п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей, за умови винної їх поведінки, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З урахуванням досліджених судом обставин справи, суд вважає доведеним факт умисного ухилення [PERSON] від виконання обов'язків по вихованню дитини, оскільки він не змінює свого відношення до батьківських обов'язків протягом тривалого часу, свідомо нехтує відносинами з сином. На підставі наведеного, ст.ст.150, 164, 165 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved