Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS], яка в цілому складається з 3 (трьох) житлових кімнат, загальною площею 70,8 кв.м., в тому числі житловою площею 52,1 кв.м. Також позивачка просить стягнути на свою користь з відповідача усі понесені судові витрати. При цьому позивачка посилається на те, що вона з 2001 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 23.03.2002 р. подружжя придбало у власність квартиру за адресою: [ADDRESS]. На час придбання вказаної квартири позивач та відповідач відразу ж домовились про розмір часток кожного із подружжя у даній квартирі. Так згідно домовленості сторін, частка позивачки склала 2/3 частини квартири, а частка відповідача 1/3, що було закріплено у п. 1 договору купівлі-продажу від 23.03.2002 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №2790. З моменту придбання, позивач та відповідач постійно проживають та зареєстровані за адресою вказаної квартири. Позивач зазначає, що на даний час відносини між нею та відповідачем погіршилися, відповідач сховав від позивачки договір купівлі-продажу спільної квартири, наполягає на тому, що квартира є обєктом спільної сумісної власності подружжя та частки у праві власності на неї є рівними. У звязку з вищевикладеним позивачка звернулася до суду для захисту своїх прав. Представник позивачки у судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 листопада 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси було зареєстровано шлюб між позивачкою та відповідачем. 23 березня 2002 року згідно Договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №2790, подружжя придбало квартиру. Так, згідно п. 1 зазначеного Договору купівлі-продажу «гр. [PERSON] продав, а гр. [PERSON], громадянка [PERSON] [PERSON] купили, (в слідуючих частках: гр. [PERSON] 1/3 частину, громадянка [PERSON] [PERSON] -2/3 частин) квартиру під номером 28 (двадцять вісім) у будинку під номером 6 (шостим) по вулиці Осіпова у місті Одесі», яка в цілому складається з 3 житлових кімнат, загальною площею 70,8 кв.м., в тому числі, житловою площею 52,1 кв.м., корисною площею 70,3 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 3 статті 355 ЦК України визначено, що право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Частиною 1 статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи той факт, що при укладанні 23.03.2002 р. Договору купівлі-продажу квартири сторони визначили та закріпили у тексті договору, а саме у п. 1, розмір своїх часток, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved