Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК № 018537, виданого Перечинською селищною радою 15 листопада 2002 року на ім`я [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 листопада 2002 року Перечинською селищною радою був виданий Державний акт на право приватної власності на землю ІV-ЗК № 018537, а саме на земельну ділянку в [ADDRESS] , на імя [PERSON] . У даному акті була допущена помилка у імені власника - « [PERSON] », замість « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] померла, а її спадкоємцями були [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] також помер і після його смерті відкрилася спадщина в тому числі і на вказану земельну ділянку. Вона являється спадкоємцем першої черги за законом померлого [PERSON] та прийняла за ним спадщину, отримавши 01 березня 2017 року Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок в [ADDRESS] . Однак звернувшись до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, нею була виявлена помилка у Державному акті, де зазначено не вірне ім`я власника - « [PERSON] ». В той же час Перечинська міська рада повідомила її, що ні вона, ні Держгеокадастр не можуть надати новий Державний акт та запропонувала звернутися до суду. Оскільки встановлення даного факту необхідно їй для реалізації своїх прав як спадкоємця майна, тому просить задовольнити заяву. У судове засіданні заявник не з`явилася, однак попередньо подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги заяви підтримала у повному обсязі та просила такі задовольнити. Заінтересована особа - [PERSON] та представник Перечинської міської ради як заінтересованої особи у судове засідання також не з`явилися, подали відповідні заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення заяви не заперечили. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області 04 квітня 2003 року (а. с. 8). За життя [PERSON] на підставі рішення ІV сесії ІV скликання Перечинської селищної Ради народних депутатів від 12 вересня 2002 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК № 018537, на підставі якого [PERSON] , яка мешкає в [ADDRESS] , передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,284 га, за вказаною адресою (а. с. 7, зворот). У вказаному акті допущено помилку у імені власника - замість « [INFO] » зазначено « [PERSON] ». В той же час, крім свідоцтва про смерть, вірне ім`я спадкодавця [PERSON] - « [PERSON] » зазначено також і в Інформаційній довідці зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 47224011 від 27 березня 2017 року (а. с. 15, зворот). Як зазначено заявником та вбачається з повідомлення Перечинської міської ради від 01 липня 2020 року № 09/07-11, орган, що видав вказаний правовстановлюючий документ не має повноважень вносити відповідні виправлення; з 01 січня 2013 року припинено видачу державних актів Держгеокадастром (а. с. 10, 11). Вказані обставини перешкоджають заявнику [PERSON] як спадкоємцю реалізувати свої права на володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 2 п. 5 ст. 293 цього Кодексу суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Відповідно до Постанови Пленуму № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, зважаючи на вказані норми закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що її вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved