Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою в якій просить суд визнати недійсним з дня укладення договір відступлення права вимоги № ДУМ 8/9-2 від 05.01.2008 року, укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] і Товариством з обмеженою відповідальністю «Механіка», в частині пункту 1 умови про передання [PERSON] своїх прав та зобов'язань [PERSON] та [PERSON] та гарантування [PERSON] виконання власних зобов'язань з фінансування договору № М 8/9 на участь в дольовому будівництві від 25.07.2005 року в повному обсязі. Обґрунтовуючи такі позовні вимоги позивач зазначає, що 23.11.1991 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. 25.07.2005 року між її чоловіком [PERSON], [PERSON], [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Механіка» був укладений договір про участь в дольовому будівництві відповідно до умов якого (п. 1.1.) забудовник взяв на себе зобов'язання організувати та виконати будівництво адміністративної будівлі за адресою, [ADDRESS], прийняти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у дольове будівництво вказаної будівлі та передати останнім дворівневе (двоповерхове) офісне приміщення (будівельний № 8/9-2, що знаходиться на 8 та 9 поверхах вказаної будівлі) у власність. Розмір дольової участі всіх трьох дольовиків складав 1 195 680,00 грн. виходячи із загальної площі об'єкта (офісного приміщення) - 254,4 кв.м. Вартість одного квадратного метру визначена в 4700,00 грн. Відповідно до п. 2.2. вказаного договору дольовики зобов'язані у строк до 15.06.2007 року перерахувати на розрахунковий рахунок забудовника 17 % від суми дольової участі, визначеної п.2.1. договору, а саме 203265,60 грн. Грошову суму, яка залишилася не сплаченою 992414,40 грн., дольовики зобов'язані сплатити до III кварталу 2007 року (тобто до 01 липня 2007 року). Відповідно до пп. 3.1.2. договору забудовник зобов'язалося ввести будівлю в експлуатацію у строк - IV квартал 2007 року. 24 лютого 2010 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. 13.10.2010 року під час ознайомлення її представника [PERSON] з матеріалами цивільної справи про поділ спільного майна між нею та [PERSON], що розглядалася в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська, вона дізналася про те, що, 05.01.2008 року у м. Дніпропетровську між [PERSON], [PERSON], [PERSON], які брали участь у фінансуванні будівлі рівними частками, та [PERSON], [PERSON], які іменувалися як нові дольники, за участі ТОВ «Механіка» був укладений договір про відступлення права вимоги № ДУМ 8/9-2, за умовами якого [PERSON] та [PERSON] передають новим дольникам - [PERSON], [PERSON], свої права та зобов'язання за договором про участь в дольовому будівництві № М 8/9-2 від 25.07.2005 року та гарантують виконання власних зобов'язань з фінансування вищезазначеного договору в повному обсязі та відповідно до умов договору. Відповідно до умов пункту 3 зазначеного договору дольники зобов'язуються передати новим дольникам всі необхідні документи, що підтверджують право вимоги, а саме: за договором на участь в дольовому будівництві № М 8/9-2 від 25.07.2005 року, додаткову угоду № 1 від 20.06.2008 року до договору на участь в дольовому будівництві № М8/9-2 від 25.07.2005 року. Пункт 4 вказаного договору про відступлення прав вимоги підтверджує виконання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] обов'язків в частині виплати всіх визначених договором про участь у будівництві грошових сум, адже до нових дольників - [PERSON], [PERSON], ТОВ «Механіка» підтверджує відсутність фінансових претензій. Пунктом 5 про відступлення прав вимоги визначено, що сторони договору визначили суму компенсації в договірному порядку, яка була виплачена новими дольниками в повному обсязі. Дольники підтверджують відсутність фінансових претензій до нових дольників. Виходячи з такого, сторони дійшли згоди щодо ціни договору. Як вбачається з умов договору про відступлення прав вимоги, сторони домовилися про передання своїх прав іншій особі за договором. В даному випадку сторони оформили власну домовленість в письмовій формі, тобто в формі, яка тотожна формі договору про участь у дольовому будівництві (простій письмовій формі). Грошові кошти, які вносилися [PERSON] за Договором № М 8/9-2 на участь у дольовому будівництві від 25.07.2005 року, були спільною сумісною власністю подружжя, які вкладалися вищезазначеною особою з попереднім повідомленням її про таке. Відповідно до ст.ст.60, 61, 69, 70, 74 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, указаними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідачі, якщо заперечують проти цього, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України мають довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію). Відповідно до ч. 1 ст. 67 СК України «Дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном». Слід зазначити про те, що визначення та виділу в натурі частки грошових коштів, внесених відповідачем для участі у дольовому будівництві, на підставі договору про участь у дольовому будівництві не відбувалося, визначення порядку користування такими грошовими коштами також не здійснювалося. Всі вищезазначені дії могли б підтверджуватися відповідними засобами доказування, якщо б такі вчинялися. Відповідно до ст. 203 ЦК України «Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.». Відповідно до ч. 2 ст. 54 СК України «Усі найважливіші питання життя сім'ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім'ї». Відповідно до ч. 3. 4 ст. 55 СК України «Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї». Відповідно до абзацу третього пункту 1) частини 1 ст. 31 ЦК України «Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість». Відповідно до положень ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода одногоз подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір укладений один із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сім'ї Вищезазначена норма права передбачає також потребу подачі письмової згоди другого з подружжя для укладення правочину щодо майнових прав (відступлення права вимоги), адже, відповідно до положень ст. 190 ЦК України «Майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживчою річчю. Майнові права визнаються речовими правами». Крім того, гарантування виконання майнових зобов'язань з боку відповідача [PERSON] є порушенням норм ст.ст. 203 та 560 ЦК України, адже відповідно до положень ст. 560 ЦК України «За гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником принципалом) свого обов'язку». Вищезазначена норма права передбачає вичерпний перелік об'єктів, які можуть гарантувати виконання боржником свого обов'язку. Відповідач [PERSON] не входить до такого переліку суб'єктів. Виходячи з вищезазначеного наявність її письмової згоди при укладенні [PERSON] договору відступлення прав вимоги є обов'язковою за законом. Враховуючи те, що зміст правочину, вчинений без її згоди, суперечить частинам 2 та 3 ст. 65 СК України, а також моральним засадам суспільства (рівності сторін в сім'ї, справедливого розподілу матеріальних коштів в сім'ї та врахування інтересів кожного члена сім'ї), такий правочин не має ознак дрібного побутового, а також передбачає перехід прав на цінне майно без її письмової згоди, правочин - договір відступлення права вимоги № ДУМ 8/9-2 від 05.01.2008 року слід визнати недійсним в частині пункту 1 умови про передання [PERSON] своїх прав та зобов'язань [PERSON] та [PERSON] та гарантування виконання власних зобов'язань з фінансування договору № М 8/9 на участь в дольовому будівництві від 25.07.2005 року в повному обсязі. На права та обов'язки Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради може вплинути рішення суду щодо відновлення її майнових прав та відповідача та видачі відповідних право встановлювальних документів на збудоване майно. Відповідачами визнані всі учасники договору відступлення прав вимоги, так як останніми, шляхом укладення договору, порушені її законні суб'єктивні права та інтереси, а саме, право спільної сумісної власності на майнові права. В судовому засіданні позивачка та її представники позовні вимоги підтримали та посилаючись на викладені у пред'явленому позові обставини, просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник проти позову заперечували та у його задоволенні просили відмовити у повному обсязі посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях. Представник ТОВ «Механіка» проти позову заперечував вказавши на відсутність правових підстав для його задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, надав свої письмові пояснення та посилався на викладені у них обставини. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, завчасно, письмово сповістили про неявку та можливість розгляду справи за їхньої відсутності. З позовними вимогами не погодилися та у позові просили відмовити. Треті особи в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином про місце та час судового розгляду, про причини неявки суд не сповістили, заяв про розгляд справи за їхньої участі до суду не надали, представників не направили. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитаних у якості свідків [PERSON] та [PERSON], вивчивши матеріали справи, та надані письмові докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 23.11.1991 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, який рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2010 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] та рішенням суду від 24 лютого 2010 року, свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER], наявними у матеріалах справи у копіях. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] станом на 2007 рік, утрьох були засновниками ТОВ «Металпромекспорт», та в цьому ж році вони отримали від зазначеної юридичної особи позики на загальну суму 891415,00 грн. для купівлі офісного приміщення з адресою: [ADDRESS], забудовником якого було ТОВ «Механіка». Як пояснили в судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] вказане приміщення їм було потрібно для покращення умов роботи підприємства та його працівників і здійснення господарської діяльності відповідно. Дані обставини підтверджуються договором позики № 14 від 21.05.2007 року укладеним між [PERSON] та ТОВ «Металпромекспорт» відповідного до якого [PERSON] було отримано у позику 300000,00 грн., договором № 15 від 21.05.2007 року укладеним між [PERSON] та ТОВ «Металпромекспорт» відповідного до якого [PERSON] було отримано у позику 300000,00 грн., договором № 16 від 21.05.2007 року укладеним між [PERSON] та ТОВ «Металпромекспорт» відповідного до якого [PERSON] було отримано у позику 291415,00 грн. Зазначені кошти були повернуті у повному обсязі підприємству [PERSON] 03.04.2008 року, [PERSON] 07.11.2008 року та [PERSON] 25.02.2010 року, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено лист ТОВ «Металпромекспорт» від 05.08.2013 року за вих. № 110. 25.07.2005 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Механіка» був укладений договір про участь в дольовому будівництві № М 8/9-2 відповідно до умов якого ТОВ «Механіка» взяло на себе зобов'язання організувати та виконати будівництво адміністративної будівлі за адресою, [ADDRESS], прийняти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у дольове будівництво вказаної будівлі та передати у власність останнім дворівневе (двоповерхове) офісне приміщення за будівельним № 8/9-2, що знаходиться на 8 та 9 поверхах вказаної будівлі. Розмір дольової участі всіх трьох дольовиків складав 1 195 680,00 грн. виходячи із загальної площі об'єкта (офісного приміщення) - 254,4 кв.м. Вартість одного квадратного метру визначена в 4700,00 грн. Відповідно до п. 2.2. вказаного договору дольовики взяли на себе зобов'язання у строк до 15.06.2007 року перерахувати на розрахунковий рахунок забудовника - ТОВ «Механіка» 17 % від суми дольової участі, визначеної п.2.1. договору, а саме 203265,60 грн. Грошову суму, яка залишилася не сплаченою, а це 992414,40 грн., дольовики зобов'язалися сплатити до III кварталу 2007 року (тобто до 01 липня 2007 року). Відповідно до пп. 3.1.2. договору забудовник - ТОВ «Механіка» зобов'язалося ввести будівлю в експлуатацію у строк - IV квартал 2007 року. ТОВ «Механіка» підтвердило у судовому засіданні надавши листа від 19.07.2013 року за вих. № 190701, що [PERSON] перерахував кошти в сумі 398560,00 грн. платежами від 14.06.2007 року, 21.06.2007 року, 04.09.2007 року, 06.09.2007 року, 07.09.2007 року, 10.09.2007 року, 26.10.2007 року. [PERSON] перерахував кошти в сумі 398560,00 грн., платежами від 14.06.2007 року, 21.06.2007 року, 04.09.2007 року, 06.09.2007 року, 07.09.2007 року, 10.09.2007 року, 26.10.2007 року. [PERSON] перерахував кошти в сумі 398560,00 грн. платежами від 14.06.2007 року, 21.06.2007 року, 04.09.2007 року, 06.09.2007 року, 07.09.2007 року, 10.09.2007 року, 26.10.2007 року. У подальшому за договором відступлення прав вимоги № ДУМ8/9-2 від 20.05.2009 року [PERSON] і [PERSON] уступили свої долі [PERSON] в розмірі 398560,00 грн. і 199280,00 грн. відповідно. Відповідно до договору уступки прав вимоги № ДУМ8/9-2.1 від 20.05.2009 року [PERSON] і [PERSON] уступили свої долі [PERSON] і [PERSON] в розмірі 398560,00 грн. і 199280,00 грн. відповідно. Потім [PERSON] і [PERSON] 25.04.2011 року переуступили свої долі в повному обсязі громадянці [PERSON], яка згідно з актом приймання-передачі у власність офісного приміщення № 806 (будівельний № 8/9-2, 8-9 поверхи) загальною площею 254,8 кв.м., розташованого в [ADDRESS] (будівельна адреса: [ADDRESS]), прийняла спірний офіс у власність зі згаданими характеристиками. Разом із тим, Дніпропетровська міська рада в особі першого заступника міського голови повідомила, що згідно листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області від 11.02.2014 року № 316/17, з 01.01.2008 року (з моменту створення інспекції) по теперішній час, інформація про введення в експлуатацію будівлі № 8 по вул. Мечникова в м. Дніпропетровську відсутня. Зазначений лист долучено до матеріалів справи у копії. Згідно з відомостей наданих Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції не вбачається, що право власності на спірне офісне приміщення було б зареєстроване у встановленому законом порядку за кимось із учасників процесу. Позивач не погоджується із договором від 05.01.2008 року № ДУМ 8/9-2, вважаючи його таким, що порушує її законні права та інтереси, оскільки її письмова згода при укладенні [PERSON] договору відступлення прав вимоги є обов'язковою умовою, а такої згоди вона не надавала, а у зв'язку з тим, що правочин вчинений без її згоди він суперечить ч. 2 та ч. 3 ст. 65 СК України, а також моральним засадам суспільства (рівності сторін в сім'ї, справедливого розподілу матеріальних коштів в сім'ї та врахування інтересів кожного члена сім'ї), такий правочин не має ознак дрібного побутового, а також передбачає перехід прав на цінне майно без її письмової згоди, у зв'язку з чим, його слід визнати недійсним в частині пункту 1 умов про передання [PERSON] своїх прав та зобов'язань [PERSON] та [PERSON] та гарантування виконання власних зобов'язань з фінансування договору № М 8/9 на участь в дольовому будівництві від 25.07.2005 року в повному обсязі. Так, відповідно до ст.ст.60, 61, 69, 70, 74 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 54 СК України усі найважливіші питання життя сім'ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім'ї. Відповідно до ч. 3. 4 ст. 55 СК України дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. В судовому засіданні із пояснень позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], допитаних в якості свідків, суд однозначно встановив, що упродовж їхнього подружнього життя дбав про матеріальне забезпечення сім'ї лише чоловік позивачки - [PERSON], оскільки саме він займався підприємницькою діяльністю та заробляв кошти, був засновником підприємства ТОВ «Металпромекспорт», яке здійснювало діяльність пов'язану із операціями з металопродукцією, позивач, як дружина займалася вихованням дітей та займалася домогосподарством. Разом із тим, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2010 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільного господарства не ведуть та не підтримують подружні відносини з 05.02.2009 року. Грошові кошти отримані відповідачем [PERSON] у позику задля інвестування у комерційних цілях в будівництво спірного приміщення були ним повернуті позичкодавцю після фактичного припинення подружніх стосунків із позивачкою. Відповідно до абзацу третього пункту 1) частини 1 ст. 31 ЦК України правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Відповідно до положень ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 67 СК України дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. Відповідно до положень ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини або чоловіка майно, набуте нею або ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. За встановлених в судовому засіданні обставин у задоволенні пред'явленого позову слід відмовити у повному обсязі, оскільки підстав, передбачених ст. 203 ЦК України, для визнання оспорюваного договору недійсним в судовому засіданні не встановлено.

Outcome: dismissed