Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог служба у справах дітей Ужгородської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Позов мотивує тим, що 16 лютого 2013 року вона, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який було зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 58. Під час шлюбу у них народилася дитина [PERSON], [INFO]. Протягом останніх років сімейне життя поступово погіршувалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відносини між нею та відповідачем уже тривалий час мають негативний характер, у них відсутнє нормальне спілкування, постійно виникають конфлікти. Відповідач не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Він постійно принижує її, ображає брутальними словами в присутності дитини, погрожує фізичною розправою. На даний момент вони не підтримують сімейні стосунки, не ведуть спільне господарство, проживають окремо в різних населених пунктах вже тривалий час. Між ними досягнуто згоди щодо визначення місця проживання їхньої доньки [PERSON], враховуючи її вік, з нею [PERSON] Відповідача не має постійного місця роботи, є сезонним робітником Просить розірвати шлюб, укладений 16 лютого 2013 року між нею, [PERSON] та відповідачем [PERSON], доньку [PERSON], [INFO] залишити проживати з нею матірю [PERSON], стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі мінімальної заробітної плати на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не зявилася, так як відповідно до наявної у матеріалах справи заяви просить розглянути справу без її участі через значну віддаленість місця її проживання та неможливістю приїзду з матеріальних причин. Позов підтримує повністю, строк на примирення просить не надавати. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник служби у справах дітей Ужгородської міської ради в судове засідання не зявився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Оскільки сторони в судове засідання не зявилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. Згідно ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 16 лютого 2013 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі ДРАЦС по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатській області за актовим записом № 58. Згідно даних свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], її батьком значиться відповідач [PERSON], а мати позивачка [PERSON] Подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивачка та відповідач сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, позивачка наполягає на розірванні шлюбу і не бажає з відповідачем спільно проживати. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони остаточно втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного, їхня сімя розпалася остаточно. Умови для примирення сторін відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам позивачки. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та постійного місця праці не має, що стверджується заявою позивачки. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує майновий стан сторін, працездатний вік відповідача, відсутність у нього постійного місця праці, де заробіток його носить нерегулярний (мінливий) характер. А тому, суд вважає, що вимоги позивачки слід задовольнити частково і стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1300 грн. щомісячно на утримання їхньої дитини. Беручи до уваги, що згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня 2017 року становить 1355 грн., така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину хоча б найнеобхіднішим. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі мінімальної заробітної плати щомісячно, яку з 1 січня 2017 року установлено в розмірі 3200 грн., позивачка суду не надала. Розмір аліментів визначений судом відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Враховуючи, що спору про подальше місце проживання доньки [PERSON], [INFO], між сторонами не виникає, дитини слід залишити проживати з матірю [PERSON] Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», зі змінами від 01.09.2015 р.). Виходячи з наведеного, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки сплачений нею судовий збір у сумі 551.2 грн. за вимогу про розірвання шлюбу та судовий збір у сумі 551.2 грн. в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: partial