Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з вищезазначеним позовом, в якому просила усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме: кімнатою, жилою площею 10,5 кв. м. та приміщеннями загального використання у квартирі [ADDRESS] шляхом вселення позивача у вищезазначену кімнату, зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні кімнатою, жилою площею 10,5 кв. м. та підсобними приміщеннями у квартирі [ADDRESS] та надати позивачу другий ключ від вищевказаної квартири. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила наступне. 21.10.2003 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа КП ВРЕЖО № 5 про зміну умов договору найма житлового приміщення, позов задоволено у повному обсязі. [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 22070 від 09.02.2004 року, виданого Комунарською районною адміністрацією, на праві власності належить 9/25 частин квартири [ADDRESS]. Власником іншої частки квартири є колишній чоловік позивача - [PERSON] Позивач [PERSON] зазначає, що починаючи з 2007 року відповідач постійно чинить їй перепоні у користуванні її власністю, а саме: погрожує їй фізичною розправою, не впускає її до квартири та її кімнати, здійснив заміну замків на вхідних дверях, оплату за житлово-комунальні послуги не здійснює, веде аморальний спосіб життя, постійно пиячить, ніде не працює. Позивач неодноразово намагалась потрапити до квартири, як самостійно, так і за допомогою дільничного, але відповідач підпирав двері із середини та замикав її на внутрішні засови, не бажаючи давати будь-яких пояснень. Шлюб між сторонами по справі розірвано, родинних стосунків позивач з відповідачем не підтримує. Оскільки [PERSON] постійно чинить [PERSON] перепони у користуванні її житлом, тому вона не проживає у своїй кімнаті та вимушена знімати інше житло за іншою адресою. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про дату, час, та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірила представляти [PERSON], яка у судове засідання не з'явилася, про дату, час, та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, до суду надійшла заява від представника позивача, відповідно до якої просить розглянути справу без її участі, позов підтримала та просить суд його задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та є власником 9/25 частин зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло № 22070 від 09.02.2004 року, виданого Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради (а.с. 7). Зазначений факт також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3076296 від 15.03.2004 року, видане ОП ЗМБТІ (а.с. 8), технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] (а.с. 9-10), довідкою ЦОА № 12 від 14.01.2014 року за № 83 (а.с. 6) та даними паспорта серії [NUMBER], виданого 24.04.2004 року Комунарським РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області на ім'я [PERSON] (а.с. 13-16). Відповідно до акту ЦОП № 12 від 26.12.2013 року [PERSON] не проживає у [ADDRESS] з 01 липня 2013 року по теперішній час. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 155 ЖК України житлові будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування житловим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З матеріалів справи вбачається, що позивач у квартирі зареєстрована, але не проживає, оскільки відповідач змінив вхідні замки на двері та ключ їй не надає і таким чином перешкоджає позивачу користуватись своєю власністю, що підтверджується постановами Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області про відмову в порушенні кримінальних справ (а.с. 17, 19, 21, 36). Дії відповідача створюють позивачу, як власнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном, а тому позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення до квартири підлягають задоволенню. В частині зобов'язання відповідача виконати певні дії, а саме надати другий ключ, суд вважає, що повинно бути відмовлено, оскільки ці вимоги включають в собі саму процедуру вселення, та додаткового вирішення не потребують. На підставі викладеного,

Outcome: partial