Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що шлюб між її матір`ю, [PERSON] та батьком, відповідачем по справі, [PERSON] , розірвано 13 грудня 2007 року. За рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області відповідач виплачував аліменти на її утримання на користь матері, оскільки вона перебувала та перебуває на її утриманні. На даний час після досягнення повноліття вона проживає з матір`ю, [PERSON] , вона не одружена та не працює, оскільки проходить навчання на другому курсі денної форми навчання Біолого-екологічного факультету Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара. Термін навчання з 01 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року, та потребує матеріальної підтримки. Крім того, зазначає, що у відповідача вже є заборгованість з виплати аліментів, відсутність матеріального утримання у зв`язку з досягненням нею повноліття ставить її в скрутне матеріальне становище, так як вона не може працювати в зв`язку з навчанням на денній формі, стипендію не отримує. Відповідач працює на Слов`янській ТЕС і в даний час має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, яке продовжує навчання. Відповідач добровільно надавати допомогу відмовляється, у зв`язку з чим, вона змушена звернутися до суду. Мати в даний час надавати їй матеріальну підтримку не має можливості, так як всі кошти вимушена віддавати за квартиру, яку вони винаймають. Враховуючи те, що відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, він зобов`язаний та має можливість утримувати свою повнолітню дитину, [PERSON] , яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Просить суд стягнути з відповідача на її, [PERSON] , користь, аліменти на її утримання, як повнолітньої дитини, що продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходів, до закінчення нею навчання. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. 02 грудня 2021 року відповідач [PERSON] надав до суду Відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказав, що позовні вимоги [PERSON] не визнає у повному обсязі і вважає, що у їх задоволенні слід відмовити у повному обсязі виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 статті 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до п. 20 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до частин 3, 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, задоволення позовних вимог [PERSON] можливо тільки при наявності доказів обов`язковій сукупності юридичних фактів, зазначених у п. 20 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України, про який зазначено вище. Відповідно до позиції, яка висловлена Верховним Судом України у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 13 квітня 2021 року по справі № 308/4214/18, провадження № 61-16005св20 до витрат, які пов`язані безпосередньо з навчанням відносяться вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Окрім констатації факту, що позивач навчається на II курсі денної форми навчання Біолого-екологічного факультету Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара, зазначення терміну навчання з 01 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року і вказівки, що вона потребує матеріальної допомоги у позовній заяві більше нічого не зазначено. Вказано, що вона не отримує стипендії, у зв`язку із навчанням на денній формі не може працювати. У якості доказу своїх позовних вимог позивач додає копію довідки Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара, з якої вбачається, окрім зазначеної вище інформації, що позивач навчається за рахунок бюджетного фінансування, що довідка дійсна до 31 січня 2022 року. Позивач не вказує, які саме витрати він несе, які б були безпосередньо пов`язані саме з навчанням. Згідно з наданою ним довідкою, позивач навчається на денній формі навчання за рахунок коштів державного бюджету. Згідно Порядку призначення і виплати стипендій, затверджених Постановою КМУ від 12 липня 2004 р. № 882 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 р. № 1050) із наступними змінами та доповненнями навчання за такою формою передбачає обов`язкове нарахування та виплату стипендії, що є доходом позивача особисто. Однак окрім зазначення у позові, що вона не отримує стипендію, відсутність нарахування позивачу та виплати їй стипендії нічим не підтверджена. Окрім того, згідно зазначеної вище правової позиції ВСУ наявність або відсутність стипендії не відноситься к витратам, які пов`язані безпосередньо з навчанням. Жодних доказів того, що позивач несе витрати, які пов`язані безпосередньо з навчанням, позивачем не надано, про ці витрати навіть не зазначено у позовній заяві, вони не підтверджені жодним доказом. Позивач зазначає, що він повністю знаходиться на утриманні своєї матері, з якою проживає. Відповідно до пункту 6 статті 7 Сімейного Кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Частиною 1 статті 15 Сімейного Кодексу України передбачено, що сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Але як саме її мати бере участь у витратах, які пов`язані безпосередньо з навчанням, позивач не вказала. Жодним чином у позовній заяві не обґрунтовано, чому з нього підлягає стягненню сума у розмірі саме 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, які саме витрати, пов`язані безпосередньо з навчанням буде покривати ця сума і яку частку витрат на навчання сплачує мати позивача. У позовній заяві не зазначено, чому позивач, яка є повнолітньою особою, не може, або не бажає самостійно працювати і забезпечувати себе, самостійно заробляти гроші, які б покривали її витрати на навчання. Кодекс законів про працю України та інші норми матеріального права, які стосуються трудової діяльності громадян України, у тому числі і Конституція України, не мають жодної статті та жодного зазначення про заборону на працю (у тому числі на умовах неповного робочого часу, за контрактом, або іншим строковим договором) повнолітніх працездатних осіб, які навчаються за денною формою навчання. Не відповідає дійсності і твердження позивача про те, що він, відповідач, є боржником по сплаті аліментів, які були стягнуті з нього на користь позивача до досягнення нею 18-ти років. Згідно довідки про його заробіток, копія якої додана до цього відзиву, з його заробітної плати усі утримання здійснюються. Вважає, що сам по собі факт навчання позивача за денною формою не є підставою для стягнення з нього аліментів на користь позивача. Заявлена позивачем вимога не є законною, обґрунтованою та є не доведеною належними та допустимими доказами. Правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Таким чином обов`язковий факт - факт навчання позивача і саме у зв`язку з цим його потреба у матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням, наявність котрого могла би бути підставою для стягнення з нього аліментів, позивачем не наведена і не доведена. Іншим обов`язковим фактом, наявність котрого є підставою для стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка навчається є наявність в нього можливості сплачувати ці аліменти. У теперішній час він перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (шлюб зареєстровано 26 червня 2009 року, після реєстрації шлюбу їй присвоєне прізвище [PERSON] ). Від цього шлюбу вони мають двох дітей - сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . Він проживає разом із дружиною та дітьми. Його дружина за станом здоров`я не працює, що підтверджено довідкою ЛКК, а також роздрукуванням відомостей з пенсійного фонду щодо відсутності доходів у дружини і, відповідно, відсутності будь-яких нарахувань. Враховуючи викладене він не має можливості продовжувати утримувати повнолітню працездатну дитину. Свою заробітну плату у середньому розмірі 8000-9000 гривень на місяць, яка є його єдиним доходом він повинен витрачати не тільки на себе, але і на двох неповнолітніх дітей, нести загальні витрати на оплату комунальних послуг, харчування, одяг, а також, у разі необхідності, на лікування. Задоволення позовних вимог у розмірі, який вимагається у позовній заяві призведе до зменшення нижче прожиткового мінімуму грошей, які він повинен витрачати на своїх двох неповнолітніх дітей. Він не має інших доходів, окрім заробітної плати. Відповідно до ч. 2 статті 200 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі у зв`язку з їх незаконністю та необґрунтованістю (а.с.22-23). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, а саме зі Свідоцтва про народження, відповідач [PERSON] - є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Відповідно до Виконавчого листа, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 05 грудня 2007 року по справі № 2-2066 2007 року, з [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Миколаївка м. Слов`янська Донецької області, здійснювалося стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 17 вересня 2007 року (а.с.10). На день звернення [PERSON] із даним позовом до суду, а саме 10 листопада 2021 року, вона є повнолітньою. З Довідки №393, виданої 17 вересня 2021 року Дніпровським національним університетом імені Олеся Гончара, вбачається, що [PERSON] , є студенткою 2 курсу денної форми навчання гр. БЕ-20-1 Біолого-екологічного факультету Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара. Навчається за рахунок бюджетного фінансування. Зарахована наказом від 11 серпня 2021 року, термін навчання з 01 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року (а.с.9). Відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає, тому позивач бажає отримувати аліменти на навчання за рішенням суду. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Відповідно до ст. ст. 199, 200 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів з урахуванням обставин. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний суд роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Тобто вказана стаття встановлює, що суд повинен враховувати наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, яких він відповідно до вимог Сімейного кодексу зобов`язаний утримувати ( Глави 9, 15,16 Сімейного Кодексу України). Згідно з ч. 2 ст. 180 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідач зазначає, що позивачем не зазначено та не доведено, які саме витрати вона несе у зв`язку із навчанням, вона навчається на денній формі навчання за рахунок коштів державного бюджету, отримує стипендію, що не забороняє їй працювати та самостійно себе утримувати, оскільки чинним законодавством повнолітній особі, яка навчається, не заборонено одночасно навчатися та працювати. Крім того, зазначає, що перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 26 червня 2009 року (а.с.31)., від цього шлюбу мають двох малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.32-33), із якими він разом мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.28), дружина за станом здоров`я не працює та не має доходів (а.с.24-26), він працює у СО ПАТ «Донбасенерго» Слов`янської ТЕС з 23 жовтня 2018 року по теперішній час, загальна сума його доходу за період з 01 травня 2021 року по 31 жовтня 2021 року за винятком утримань становить 54412,98 грн. (а.с.27), у зв`язку із чим він не має можливості утримувати працездатну повнолітню доньку, [PERSON] . Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Судом встановлено, що [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] , на день звернення до суду є повнолітньою, але не досягла 23 років, навчається на другому курсі денної форми навчання гр. БЕ-20-1 Біолого-екологічного факультету Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара, не працює, не є заміжньою. Навчання на денній формі позбавляє [PERSON] можливості працевлаштуватися впродовж часу навчання та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги, закінчує навчання 30 червня 2024 року. Відповідач [PERSON] , є здоровою працездатною особою, офіційно працевлаштований, отримує щомісячно заробітну плату, а отже зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню дочку, [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 13 квітня 2021 року по справі № 308/4214/18, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. За змістом ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Отже, суд повинен повно та всебічно встановити обставини, на які посилаються сторони, щодо виникнення права на отримання аліментів та їх розміру, і ці обставини повинні бути доведеними належними та допустимими доказами відповідно до ст. 81 ЦПК України. [PERSON] у позовній заяві зазначає, що стипендію вона не отримує. Самостійного заробітку позивач не має, відсутнє майно, що належить їй на праві приватної власності, що надавало б можливості отримувати грошовий дохід, зазначене вказує на те, що вона не має можливості самостійно забезпечувати себе матеріально на час навчання та дійсно потребує матеріальної допомоги. Крім того, наявність факту повноліття [PERSON] не зобов`язує її додатково працювати для того, щоб самостійно себе забезпечувати, оскільки саме по собі перебування на денній формі навчання свідчить про неможливість її працевлаштування впродовж часу навчання. Твердження позивача щодо наявності у відповідача заборгованості зі сплати аліментів належними доказами не підтверджено. Проте, суд приймає до уваги ті обставини, що відповідач [PERSON] має на утриманні дружину, [PERSON] , та двох малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із чим відповідач також несе фінансові витрати. Відповідно до ч.9 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Отже, визначаючи розмір аліментів, судом встановлено баланс між обов`язком відповідача по сплаті аліментів та правом повнолітньої дитини на отримання матеріальної допомоги на період навчання. З огляду на зазначене, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про стягнення аліментів на її користь підлягають частковому задоволенню та підлягають стягненню аліменти на час навчання у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу відповідача щомісячно до завершення навчання, але не більше ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох річного віку. Твердження відповідача про те, що він не має можливості утримувати повнолітню працездатну дитину [PERSON] , оскільки має на утриманні дружину та двох дітей, суд відхиляє, оскільки розмір аліментів на утримання позивача судом визначено з урахуванням перебування на утриманні відповідача його дружини та двох дітей від іншого шлюбу. На підставі ст. 191 СК України, суд дійшов висновку, що аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду, тобто з 10 листопада 2021 року до досягнення [PERSON] двадцяти трьох річного віку, до закінчення навчання у Дніпровському національному університеті імені Олеся Гончара. У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (частина друга ст. 88 ЦПК)». Відповідно до ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 294-ІХ, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2021 року складає 2270,00 грн. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на період навчання, а тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 454,00 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial