Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що проживала з [PERSON] у шлюбі, який зареєстровано 02.05.2009 року у Хустському РВ ДРАЦСу ГТУЮ у Закарпатській області за актовим записом №80. Від шлюбу у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вважає що їхній шлюб виявився невдалим, на протязі останніх років їхні взаємні відносини розладилися, вони повністю втратили між собою взаєморозуміння та любов одне до одного. Їхні шлюбні відносини більше року повністю припинилися, вони як подружжя живуть окремим життям. На даний час вона не виявляє бажання зберегти шлюбні відносини з відповідачем, тому просить у позовній заяві вирішити питання про розірвання шлюбу без надання їм строку на примирення. Питання про зміну прізвища позивачка не ставила. В судове засідання позивачка не з`явилася, до суду її представником [PERSON] подано заяву про розгляд справи без участі позивачки та без його участі. Позовні вимоги повністю підтримує. На підставі поданих доказів до матеріалів справи просив суд повністю задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності відповідача та без його участі, вказавши, що позовні вимоги сторона відповідача визнає та не заперечує проти задоволення позову. У справі згідно ухвали суду від 07.10.2020 року сторонам надавався строк на примирення на один місяць, за клопотанням представника відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, з урахуванням заяв поданих сторонами про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вбачається, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст.24 СК України зі змінами та доповненнями внесеними від 10.01.2002 року, «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання». Судом встановлено, що сторони проживають в шлюбі, який зареєстровано 02.05.2009 року у Хустському РВ ДРАЦСу ГТУЮ у Закарпатській області за актовим записом №80. Від шлюбу у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На час розгляду справи в суді встановлено, що сторони не підтримують своїх шлюбних відносин і не бажають збереження їхнього шлюбу. Сторони в своїх письмових заявах висловили бажання про розірвання шлюбу. З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, а тому суд вважає, що даний шлюб доцільно розірвати. Питання про стягнення судових витрат у справі сторонами не ставилося.

Outcome: approved