Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідачів [PERSON], ТОВ «Тернопільбуд», виконавчого комітету Тернопільської міської ради, ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» про визнання недійсними договору дольової участі у фінансуванні будівництва, рішення виконкому Тернопільської міської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з сином відповідачки [PERSON] з 05 серпня 2006 року до 12 травня 2014 року. Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO]. Наприкінці 2006 року їх сім'єю було укладено договір дольової участі у фінансуванні житлового будівництва з TOB «Тернопільбуд» на будівництво для сім'ї трикімнатної квартири [ADDRESS], який був оформлений на чоловіка - сина відповідачки [PERSON] Наприкінці будівництва вказаного будинку було внесено зміни в проект цієї квартири, і вона була переобладнана під нежиле приміщення - приміщення промислового магазину. Після розірвання шлюбу між позивачем та сином відповідачки 12 травня 2014 року та вирішення питання розподілу набутого ними спільно майна [PERSON] дізналася, що [PERSON] перед завершенням будівництва будинку злочинним шляхом, підкупивши відповідальних працівників ТзОВ «Тернопільбуд», без згоди дружини переоформив вказаний договір дольової участі на свою матір - відповідачку [PERSON], про що їй не було відомо, оскільки вона була впевнена, що після вказаних змін в проекті квартири, договір і надалі є оформленим на її чоловіка. Всі кошти за вказане приміщення були сплачені повністю саме їх сім'єю на прізвище [PERSON] безготівковим шляхом через касу центрального відділення Приватбанку, розташованого в приміщенні TOB «Тернопільбуд». Інколи позивач особисто вносила сімейні кошти через касу цього банку на прізвище чоловіка, ставлячи свій особистий підпис на відповідній банківській квитанції. Після завершення будівництва вказаного будинку рішенням Тернопільської міської ради від 10 вересня 2008 року №1718 за відповідачем [PERSON] було незаконно визнано право власності на вказане приміщення. За вказаних вище обставин, [PERSON] просить суд визнати недійсними: договір дольової участі у фінансуванні будівництва нежилого приміщення, приміщення промислового магазину [ADDRESS], укладений між [PERSON] і TOB «Тернопільбуд»; рішення виконкому Тернопільської міської ради від 10 вересня 2008 року №1718 про визнання права власності [PERSON] на нежиле приміщення, приміщення промислового магазину [ADDRESS]; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26 вересня 2008 року - нежиле приміщення, приміщення промислового магазину [ADDRESS], оформлене на [PERSON] Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] щодо заявлених позовних вимог заперечила, пояснивши, що право власності на спірне приміщення визнано за відповідачем правомірно, оскільки остання, перебуваючи за кордоном, передавала гроші своєму сину [PERSON], який і здійснював платежі за дольову участь у будівництві. У 2008 році позивач зверталася із заявою до ТОВ «Тернопільбуд» в якій просила переоформити спірний договір на свекруху [PERSON], яка у 2008 році та у 2010 році нотаріально посвідченими довіреностями уповноважувала [PERSON] розпоряджатись нежилим приміщенням промислового магазину. Вважає, що вказані обставини свідчать про те, що про факт укладення спірного правочину позивач знала, ще у 2008 році, а тому просить застосувати строк позовної давності та відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача ТОВ «Тернопільбуд» в судовому засіданні проти позову заперечив, просив суд відмовити у його задоволенні. При цьому пояснив, що договори дольової участі, а також бухгалтерська документація з листопада 2006 року по грудень 2008 року знищена, про що надав відповідні акти. Представник відповідача виконавчого комітету Тернопільської міської ради в судове засідання не з'явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином. Будь-які відомості про неможливість останнього прибути в судове засідання в матеріалах справи відсутні, а тому суд вважає, що його чергова неявка у судове засідання без поважних причин не перешкоджає розгляду справи. Представник відповідача ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» в судовому засіданні відносно заявленого позову не заперечував. Дослідивши та оцінивши докази по справі, заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав, який розширеному тлумаченню не підлягає. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних и юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС №062637, виданого виконкомом Тернопільської міської ради 26 вересня 2008 року, нежиле приміщення, приміщення промислового магазину №159, розташоване в [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON] (підстава рішення виконкому Тернопільської міської ради від 10.09.2008 року). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 травня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як вбачається із актів від 12 січня 2010 року, від 10 січня 2011 року, від 16 січня 2012 року, виданих ТзОВ «Тернопільбуд», серед документів, які вилучені для знищення, є договори, угоди (господарські, трудові, дольової участі на будівництво житла), строк дії яких закінчився, в тому числі первинні бухгалтерські документи, а також договори, угоди (господарські, трудові, дольової участі на будівництво житла) строк дії яких закінчився у 2006 році, 2007 році та 2008 році. Інформація у перелічених вище актах підтверджена відповіддю ТОВ «Тернопільбуд» №01/1232 від 16 грудня 2014 року, яка надана на запит суду. Водночас, на виконання ухвали суду про забезпечення доказів від 12 січня 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано інформацію про перерахування [PERSON] дольових коштів на рахунки ТОВ «Тернопільбуд» за квартиру №159 в будинку №38 на просп.Злуки в м.Тернополі. Згідно наданої інформації оплата проведена 04 січня 2008 року в сумі 45000 грн.; 04 лютого 2008 року в сумі 22000 грн.; 25 січня 2007 року в сумі 106123 грн.; 05 лютого 2007 року в сумі 103590 грн.; 03 квітня 2007 року в сумі 30000 грн.; 29 травня 2007 року в сумі 21000 грн.; 11 червня 2007 року в сумі 10000 грн.; 10 липня 2007 року в сумі 30000 грн.; 09 серпня 2007 року в сумі 30000 грн.; 05 жовтня 2007 року в сумі 26500 грн. Призначення платежів для ТОВ «Тернопільбуд» за дольову участь у будівництві згідно договору №113 від 25 січня 2007 року та договору №114 від 02 лютого 2017 року (оплата здійснена 05 лютого 2007 року). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.5 Постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Як вбачається з матеріалів справи на час виникнення спірних правовідносин позивач [PERSON] та син відповідача [PERSON] - [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. В цей період [PERSON] вніс на рахунки ТОВ «Тернопільбуд» грошові кошти в загальній сумі 424213 грн., які ним сплачено за дольову участь у будівництві про пр.Злуки по 152-х кв. ж/б. За загальним правилом, встановленим ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 р. рівність прав і обов'язків у шлюбі та сім'ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.2, 3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). В судовому засіданні не здобуто належних і допустимих доказів того, що між [PERSON], який діяв в інтересах сім'ї, та ТОВ «Тернопільбуд» наприкінці 2006 року, як про це зазначається у позовній заяві, укладався договір дольової участі у фінансуванні житлового будівництва трикімнатної квартири [ADDRESS]. Внесення [PERSON] грошових коштів на рахунки ТОВ «Тернопільбуд» мало місце в період з січня 2007 року по лютий 2008 року, згідно договору №113 від 25 січня 2007 року та договору №114 від 02 лютого 2017 року. Оскільки договори дольової участі та первинна бухгалтерська документація за період з 2006 року по 2008 рр. ТОВ «Тернопільбуд» знищена, про що складено відповідні акти, які були предметом дослідження в судовому засіданні, а надана суду інформація ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не містить даних про сторони, характер і обсяг виниклих правовідносин, а лише констатує факт внесення коштів в певній сумі за договорами дольової участі, які позивачем не оспорюються, суд вважає недоведеними позовні вимоги [PERSON] Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], ТОВ «Тернопільбуд», виконавчого комітету Тернопільської міської ради, ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» про визнання недійсними договору дольової участі у фінансуванні будівництва, рішення виконкому Тернопільської міської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно слід відмовити за їх недоведеністю. При цьому судом не взято до уваги копію заяви, яка подана представником відповідача [PERSON], зі з місту якої слідує, що 12 червня 2008 року [PERSON] звернулась із заявою до голови правління ВАТ «Тернопільбуд», в якій просить договір №113-1 від 23 травня 2008 року про організацію та проведення будівництва промислового магазину у 152-ох кв. по проспекту Злуки переоформити на її свекруху [PERSON] Суд вважає, що за відсутності оригіналу вказаної заяви, та у зв'язку із тим, що позивач в судовому засіданні заперечила факт написання нею такої заяви, представлений документ не є доказом в розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Згідно ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. За вказаних обставин, суд вважає, що заходи забезпечення позову у вигляді арешту на на нежиле приміщення, приміщення промислового магазину [ADDRESS], що накладений на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 вересня 2014 року, підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed