Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позов, в якому просить поновити її на посаді майстра виробничого навчання в Державному навчальному закладі «Одеський центр професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості»; стягнути з Державного навчального закладу «Одеський центр професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості» на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 26 грудня 2013 року по день винесення судом рішення по справі в розмірі середньої заробітної плати; зобов’язати Державний навчальний заклад «Одеський центр професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості» до негайного виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх вимог, позивачка зазначила наступне. Вона працювала майстром виробничого навчання в Державному навчальному закладі «Одеський центр професійно-технічної освіти» Державної служби зайнятості» (далі - Центр) з 17 листопада 2010 року. Наказом №278-к від « 25» грудня 2013 р. її було звільнено, у зв'язку зі скороченням штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. На думку [PERSON], підстави її звільнення, наведені в наказі №278-к від 25.12.2013 року, не відповідають дійсності та є незаконними з тих причин, що порівняно з іншими працівниками, які залишилися працювати у центрі, позивачка має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, має на утриманні неповнолітнього сина. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила суд його задовольнити в повному обсязі, з підстав, викладених в позові, представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, надала заперечення на позов, в яких просила суд застосувати строки позовної давності та зазначила, що необхідність в посаді майстра виробничого навчання за цією професією відсутня та звільнення [PERSON] відбулося згідно діючого трудового законодавства України. Третя особа в судове засідання не з'явилася. З’ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, та правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, вислухавши учасників цивільного процесу, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як випливає з матеріалів справи, [PERSON] працювала майстром виробничого навчання в Державному навчальному закладі «Одеський центр професійно-технічної освіти» Державної служби зайнятості» з 17 листопада 2010 року. Наказом №278-к від 25.12.2013 року [PERSON] було звільнено, у зв'язку зі скороченням штату працівників згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, розірвання трудового договору укладеного на невизначений строк з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути вчинене лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Позивач вважає, що має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, має багатий досвід роботи і довше інших працівників працювала у Державному навчальному закладі «Одеський центр професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості», також має на утриманні неповнолітню дитину [INFO], а тому в своєму позові посилається на ч. ч. 2, 3 ст. 42 КЗпП України. 05.08.2013 року Одеський обласний центр зайнятості оголосив конкурсний відбір навчальних закладів для організації професійного навчання зареєстрованих безробітних (лист від 05.08.2013 р. №2780/30/40), в переліку професій заявлених до конкурсного відбору відсутня професія «касир торговельного залу», яку займала Позивач по даній справі з 12.11.2010 року, що підтверджується наказом від 12.11.2010 року №69-к. У зв’язку з цим, було погоджено зміни до Календарного плану-графіку формування груп на вересень-грудень 2013 року, затвердженого 12.09.2013 року, згідно якого було виключено набір груп за професією «касир торговельного залу», тому необхідність в посаді майстра виробничого навчання за цією професією відсутня. Відповідно до наказу Державного навчального закладу «Одеський центр професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості» від 11.10.2013 року №341/1 про введення в дію штатного розпису та скорочення штату працівників, було прийнято рішення про скорочення посади майстра виробничого навчання за професією «касир торговельного залу» та внесено відповідні зміни до штатного розпису Державного навчального закладу «Одеський центр професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості» на 2013 рік, затвердженого 15.10.2013 року. Відповідно до наказу Державного навчального закладу «Одеський центр професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості» від 25.10.2013 року №356, було попереджено Позивача про заплановане звільнення, у зв’язку зі скороченням посади майстра виробничого навчання з професії «касир торговельного залу» та запропоновано їй обійняти вакантну посаду лаборанта на виконання вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України. З даним наказом Позивачка була ознайомлена в цей же день 25 жовтня 2013 року. До того ж, Позивачу було вручено під особистий розпис письмове попередження від 25.10.2013 року №327/01-15/ про майбутнє звільнення із займаної посади з 25 грудня 2013 року, а також надано письмову пропозицію про зайняття посади лаборанта, від якої Позивач відмовилась 25 жовтня 2013 року, що підтверджується належно завіреними копіями даних попередження та пропозиції. Відповідно до виписки з протоколу від 13.12.2013 року №54 Профспілковим комітетом Державного навчального закладу «Одеський центр професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості» було надано згоду на звільнення [PERSON] за скороченням штату згідно п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до наказу Державного навчального закладу «Одеський центр професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості» від 25.12.2013 року №278-к було звільнено Позивача з посади майстра виробничого навчання з професії «касир торговельного залу» з 25 грудня 2013 року, у зв’язку зі скороченням штату працівників згідно п.1. ч. 1 ст.40 КЗпП України і відмовою [PERSON] від переведення на іншу роботу. Таким чином, згідно наведених вище документів, скорочення відбувалось лише однієї штатної одиниці, а тому переважне право на залишення на роботі до Позивача не застосовувалося, у зв’язку з цим посилання [PERSON] на ст. 42 КЗпП України є недоречним. Згідно ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутись з позовом про поновлення на роботі в місячний термін. Оскільки наказ про звільнення Позивача від 25 грудня 2013 року, про що вона належним чином була повідомлена, а позовна заява подана до суду 27 січня 2014 року, то необхідно застосувати строк позовної давності. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.1 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Outcome: dismissed