Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із заявою про встановлення факту місця проживання та реєстрації на час відкриття спадщини, заінтересована особа - Сєвєродонецька міська рада, посилаючись на наступне. [INFO] у місті Луганськ помер чоловік заявника - [PERSON] . 21.11.2019 року заявник звернулася до державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької нотаріальної контори Мозолєвої Л.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка. Однак своєю постановою № 1535/02-31 від 21.11.2019 року нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після її померлого чоловіка з обґрунтуванням, що у наданих нею документах відсутні відомості, які дають можливість визначити коло спадкоємців за законом щодо майна померлого відповідно до ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України, які вважаються такими, що прийняли спадщину. Домової книги за адресою проживання у заявниці немає, є тільки довідка, яка видана органом, який знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території України. Заявник постійно проживала у двох із своїм чоловіком до його смерті, а отже прийняла спадщину після нього, вони були разом зареєстровані за однією адресою. Факт постійної реєстрації заявника та її чоловіка на день його смерті за адресою: [ADDRESS] , підтверджується копіями їх паспортів, довідкою на ім`я заявника про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради. В судове засідання представник заявника не з`явився, в заяві про встановлення факту просив про розгляд справи без його участі та участі заявника. В судове засідання представник заінтересованої особи Сєвєродонецької міської ради не з`явилася, проте надала заяву про розгляд справи без її участі. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 16 січня 2002 року, [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Копані Євсугського району Луганської області, з 22.09.1971 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно із копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 19 березня 2002 року, [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Лохвиця Лохвицького району Полтавської області, з 15.02.1972 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно із копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого повторно 17 грудня 2002 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганського обласного управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] [INFO] одружилися, про що в книзі реєстрації актів про одруження 18 грудня 1971 року зроблено запис № 2508. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON] , прізвище дружини [PERSON] . Згідно із копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради 03.11.2014 року № 8615, зареєстроване місце проживання [PERSON] : [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] . Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22 травня 2019 року Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Луганської області, [PERSON] помер [INFO] в місті Луганськ, Україна, про що складено відповідний актовий запис № 366. Згідно із копією довідки від 26.03.2019 № 1 форми 3, виданої Товариством власників квартир «Майський», яке розташоване на тимчасово непідконтрольній українській владі території у місті Луганськ, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована та проживає [PERSON] , [INFO] з 22.09.1971 року, [PERSON] , [INFO] , з 15.02.1972 року. Згідно із копією спадкової справи, яка заведена у Першій Сєвєродонецькій державній нотаріальній конторі щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , 20 червня 2019 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . 21 листопада 2019 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно із копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1535/62-31, винесеної 21 листопада 2019 року державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Мозолєвою Л.О., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] . Зазначену відмову нотаріус обґрунтовує тим, що під час розгляду поданих заявником документів було встановлено, що у них відсутні відомості, які дають можливість визначити коло спадкоємців за законом щодо майна померлого відповідно до ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України, які вважаються такими, що прийняли спадщину. Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд враховує, що в даному випадку смерть спадкодавця сталася на тимчасово непідконтрольній українській владі території України, при цьому спадкодавець останній час свого життя був зареєстрований та проживав на тимчасово непідконтрольній українській владі території України. Отже, заявник позбавлена можливості отримати довідку належного зразку та форми про зареєстроване місце проживання спадкодавця станом на час його смерті, а тому встановлення юридичного факту того, що [PERSON] станом на день його смерті, [INFO] , та його дружина [PERSON] мали зареєстроване місце проживання за певною адресою та того, що вони постійно проживали тільки у двох на день його смерті, має юридичне значення для забезпечення заявнику можливості прийняти спадщину. Оцінюючи зміст та допустимість довідки № 1 форми 3, виданої Товариством власників квартир «Майський», яке розташоване на тимчасово непідконтрольній українській владі території у місті Луганськ, суд враховує, що стосовно непідконтрольних певній державі територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Отже, зміст довідки № 1 форми 3, виданої Товариством власників квартир «Майський», яке розташоване на тимчасово непідконтрольній українській владі території у місті Луганськ, береться судом до уваги та оцінюється в якості допустимого письмового доказу в сукупності з іншими доказами. Іншими письмовими доказами, в сукупності із вищенаведеною довідкою, підтверджується, що [PERSON] станом на день його смерті, [INFO] , та його дружина [PERSON] мали зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , та були зареєстровані за вказаною адресою тільки у двох на день смерті [PERSON] . Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені заявником у заяві в обґрунтування своїх вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку із чим заява [PERSON] про встановлення факту місця проживання та реєстрації на час відкриття спадщини, підлягає задоволенню.

Outcome: approved