Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на оформлення проїзного документа на право виїзду дитини за кордон без згоди батька, посилаючись на те, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Від даного шлюбу у них народилася дочка - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та перебуває на її вихованні та забезпеченні. Відповідач участі у вихованні дочки не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання не надає. З метою оздоровлення, розширення світогляду та інтелектуального розвитку дитини, позивачка має намір поїхати з дочкою за кордон. Проте, батько дитини - [PERSON] безпідставно відмовляється надати дозвіл на виїзд доньки за кордон та виготовити нотаріально засвідчене клопотання для оформлення закордонного паспорта чи проїзного документа дитини, не пояснюючи причини такої відмови. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги уточнила та просить суд надати дозвіл на оформлення виїзних документів, а також виїзд на оздоровлення в державу Японія неповнолітньої [PERSON], [INFO], на період з 29 серпня 2014 року по 30 жовтня 2014 року, без згоди батька - [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріли справи, вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи із наступних міркувань. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано (Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 липня 2011 року) Згідно Свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 22 вересня 2009 року відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції, [PERSON] народилася [INFO] і її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається із довідки №б/н від 07.05.2014 р., виданої ДП «Авторитет Плюс», у квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні встановлено, що позивачка звернулася до [PERSON] з метою отримання від нього нотаріально посвідченого дозволу (згоди) на оформлення проїзного документа на право виїзду їх дочки за кордон, однак відповідач безпідставно не відповідає на її звернення. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. У відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 18 Правил оформлення та видачі паспортів громадянину України для виїзду за кордон та проїздних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 року передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] знаходиться на повному утриманні матері. Батько [PERSON] дочкою не цікавиться, самоусунулася від виконання батьківського обов»язку щодо утримання та виховання дочки та своїми діями перешкоджає можливості її належного розвитку та відпочинку. У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Також в ст.3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За таких обставин суд приходить до висновку, що ненадання відповідачем [PERSON] згоди на оформлення проїзного документа дитини шкодить інтересам дитини і не сприяє її всебічному, гармонійному духовному, моральному розвитку.

Outcome: approved