Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із вказаним вище позовом. Посилалася на те, що в січні 2014 року [PERSON] позичив у неї 2000 євро в строк до 01.12.2014 року, про що ним була надана боргова розписка. Проте, взяті на себе зобовязання відповідач у встановлений строк не виконав, кошти не повернув. Просила стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість у сумі 2000 євро, що станом на день подачі позовної заяви до суду становить 59960 грн. та судові витрати, а саме: витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. та судовий збір у розмірі 599 грн. 60 коп. Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, із заявами про розгляд справи без їхньої присутності до суду не зверталися. При цьому, в судовому засіданні 18.05.2016 року, представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала частково, вказавши, що дійсно 18.01.2014 року відповідач позичив у [PERSON] гроші в сумі 2000 євро, про що ним було надано боргову розписку, однак у березні 2014 року ним було повернуто 10000 грн., що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 663 євро, у жовтні 2014 року було повернуто 2000 грн., що еквівалентно 122,6 євро, а також у грудні 2014 року було повернуто 5000 грн., що еквівалентно 260 євро. 06.07.2016 року позивач звернулася до суду із заявою про уточнення позовних вимог, в якій підтвердила факт часткового погашення відповідачем боргу, а саме 01.12.2014 року в сумі 5000 грн., що еквівалентно 266,09 євро, 02.02.2015 року в сумі 10000 грн., що еквівалентно 547,94 євро, а також 04.10.2015 року в сумі 2000 грн., що еквівалентно 84,74 євро. Із врахуванням викладеного, залишок боргу, станом на 01.12.2014 року складає 1101,23 євро, що еквівалентно 20692,11 грн. Окрім цього, за прострочення виконання зобовязання, відповідачу було нараховано інфляційні в сумі 11339,85 грн. та 3% річних у сумі 926,59 грн. Просила стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість у сумі 20590,96 грн., інфляційні нарахування на залишок боргу в період з грудня 2014 року по червень 2016 року в сумі 11339,85 грн., 3% річних на залишок боргу за період з грудня 2014 року по червень 2016 року у сумі 926,59 грн. та судові витрати, а саме: витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. та судовий збір у розмірі 599,60 грн., розглянувши справу без її присутності. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши думку всіх учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Судом встановлено, що 18.01.2014 року, [PERSON] позичив у [PERSON] 2000 євро на строк до 01.12.2014 року, про що ним було надано боргову розписку. Тобто, між сторонами фактично був укладений договір позики, у відповідності до якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 2000 євро та зобовязувався повернути їх в такій же сумі. Таким чином, цивільно-правові відносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами параграфа 1 глави 71 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики та його умов, 18.01.2014 року [PERSON] була надана боргова розписка, згідно якої він позичив у [PERSON] гроші в сумі 2000 євро в строк до 01.12.2014 року (а.с. 17). Частиною першою ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно становляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, судом встановлено, що 01.12.2014 року [PERSON] повернув [PERSON] частину боргу в сумі 5000 грн., що згідно довідки НБУ, станом на 01.12.2014 року, еквівалентно 266,09 євро, 02.02.2015 року в сумі 10000 грн., що станом на 02.02.2015 року, еквівалентно 547,94 євро, а також 04.10.2015 року в сумі 2000 грн., що станом на 05.10.2015 року, еквівалентно 84,74 євро. Факт часткового погашення відповідачем боргу підтвердила в судовому і його представник. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Як вбачається з боргової розписки наданої [PERSON], останнім днем виконання ним грошового зобовязання є 01.12.2014 року. Таким чином, загальна сума боргу [PERSON] перед [PERSON], із врахуванням часткового погашення боргу, складає 1101,23 євро, що згідно довідки НБУ про офіційні курси гривні по відношенню до іноземних валют станом на 01.12.2014 року складає 20692,11 грн. Частиною другою ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки зобовязання [PERSON] зводиться до сплати грошей, відповідно воно є грошовим зобовязанням. Враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобовязання згідно укладеного договору позики належним чином у встановлений строк не виконав, суд вважає, що позивачем правомірно нараховано йому три проценти річних від простроченої суми, що складає 926,59 грн.та інфляційні у сумі 11339,85 грн., згідно довідки, виданої директором МПП «КуМаН» №4 від 02.06.2016 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.3 ст.79 ЦПК України, до витрат повязаних з розглядом судової справи, зокрема належать витрати на правову допомогу, витрати повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Статтею 84 ЦПК України визначено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, і такі витрати відносяться до судових витрат, які підлягають розподілу судом між сторонами відповідно до ст.88 ЦПК України. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Так, у відповідності до укладеного між позивачем та адвокатом [PERSON] договору про надання юридичних послуг №7 від 02.02.2016 року, акту виконаних робіт від 16.02.2016 року та квитанції від 16.02.2016 року, вартість наданих послуг адвокатом [PERSON] [PERSON] становить 1000 грн.

Outcome: approved