Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення з них солідарно 1 610,33 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 40 000 грн. моральної шкоди та 1 705 грн. понесених нею судових витрат. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04 серпня 2015 року відповідач [PERSON] звернулася по телефону до Перечинського РВ (з обслуговування Перечинського та Великоберезнянського районів) УМВС України з повідомленням про те, що позивачка постійно ображає її нецензурними словами. По вказаному факту на місце події виїхала СОГ Перечинського РВ та були опитані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також її та її чоловіка. На підставі відібраних пояснень та дослідження обставин, що показала відповідач [PERSON] Перечинським РВ було проведено відповідну перевірку та складено висновок від 20 серпня 2015 року, яким встановлена відсутність у її діях ознак складу кримінального правопорушення. Висновок мотивовано тим, що сварка заявлена [PERSON] між ними не могла мати місце, оскільки вона в цей час знаходилася на робочому місці в ДПРЧ-2. Після цього, 05 серпня 2015 року відповідачка [PERSON], перебуваючи у змові з відповідачкою [PERSON] звернулися із заявою до Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області, де зазначила, що нібито відповідачка [PERSON] 03 серпня 2015 року між 18.00 та 19.00 год., перебуваючи на робочому місці, здійснила дзвінок на телефонний номер її дідуся та бабусі і в телефонному режимі ображала їх нецензурними словами. Також відповідачка [PERSON] зазначила, що 04 серпня 2015 року повернувшись з роботи, вона з чоловіком ображали відповідачку [PERSON] нецензурними словами та лайкою. За вказаною заявою було проведено службову перевірку, за наслідками якої встановлено, що вона не здійснювала дзвінків на телефонний номер відповідачів (їх діда, баби), тобто встановлено незаконне та безпідставне звернення відповідачів. Таким чином, відповідачі паплюжать її честь та гідність у звязку з чим вона зазнала психологічних та фізичних страждань, які виразилися у зменшенні до неї поваги у суспільстві, а також погіршенні відносин з колегами на роботі. Оскільки, внаслідок вищевказаних дій відповідачів у неї погіршився стан здоровя і через сильні переживання стався серцевий напад, у звязку з чим її було госпіталізовано до медичного закладу, тому просить позов задовольнити. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини позовної заяви. Відповідачі у судове засідання не зявилися, однак їх представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі, про що подав письмове заперечення. В запереченні на позов відповідачі посилаються на те, що не можуть бути солідарними відповідачами, оскільки обставини позову щодо кожної з них виникли з різних причин і в різний час. Також, посилаються на те, що як одна, так і друга зверталися до відповідних органів державної влади (установ, організацій) у звязку з порушенням позивачкою їх прав, тобто реалізовували своє конституційне право на звернення, передбачене ст. 40 Конституції України, а не поширювали недостовірну інформацію. Крім цього, позивач у своєму позові не надала жодних обґрунтованих доказів, які б підтверджували, що її хвороба виникла внаслідок їх дій, причин виникнення моральної шкоди та права на її стягнення. Навпаки, з листа начальника Перечинського РВ (з обслуговування Перечинського та Великоберезнянського районів) УМВС України в Закарпатській області від 09 жовтня 2015 року вбачається, що позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство, вчинене відносно відповідачки [PERSON] та інших мешканців с. М.Березний. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з квітня 2014 року працює на посаді диспетчера 2-ої державної пожежно-рятувальної частини Управління ДСНС України в Закарпатській області, має звання рядового служби цивільного захисту (а. с. 24). Відповідно до п. п. 2, 5 Постанови КМУ від 11 липня 2013 року № 593 «Про затвердження положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу» служба цивільного захисту є державною службою особливого характеру. Час проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON]І 05 серпня 2015 року звернулася із заявою до Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області, в якій просила прийняти міри до відповідачки [PERSON], працівника Великоберезнянського відділу Управління МНС України в Закарпатській області, яка перебуваючи на роботі у Великоберезнянському районному відділенні Управління МНС 03 вересня 2015 року між 18:00 та 19:00 годинами, здійснила дзвінок на телефонний номер 31-2-46, який належить [PERSON], [INFO], мешканцю смт. М. Березний, вул. Центральна, 105 (дідусь відповідачки) та в телефонному режимі ображала його нецензурною лайкою та непристойними словами. Потім слухавку взяла її бабуся, [PERSON], [INFO], [PERSON] також продовжувала ображати її нецензурною лайкою. Крім того, відповідачка [PERSON] в даній заяві повідомляє начальника Управління ДСН України у Закарпатській області про те, що 04 серпня 2015 року повернувшись з роботи [PERSON] та її чоловік [PERSON] на протязі дня ображали її та її сусідку [PERSON] нецензурною лайкою та непристойними словами, погрожуючи їм та принижуючи її честь та гідність, в ході чого було викликано оперативну групу, яка склала протоколи на дії [PERSON] та [PERSON]. За такі неправомірні дії просить начальника Управління ДСН України у Закарпатській області прийняти міри до громадянки [PERSON] та [PERSON], вважає що «такі люди недостойні працювати в лавах Управління МНС, ці люди та їх поведінка це ганьба вашого відділення» (а. с. 14). У судовому засіданні встановлено, що за наслідками вищезазначеної заяви відповідачки [PERSON] Управлінням ДСНС України в Закарпатській області проведено службову перевірку. Відповідно до листа начальника Управління ДСНС у Закарпатській області від 25 серпня 2015 року відповідачку [PERSON]І повідомлено, що факти, які викладені в її заяві від 05 серпня 2015 року, не знайшли свого підтвердження в повному обсязі (а. с. 15). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 28 лютого 2009 року № 1 відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). З огляду на викладене Конституційний Суд України вважає, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. В той же час як зазначено в абз. 10 п. 3 Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей) підставою цивільно-правової відповідальності заявника може бути поширення недостовірної інформації стосовно особистого (сімейного) життя посадової особи чи службової особи правоохоронного органу як людини і громадянина. При аналізі тексту заяви відповідачки [PERSON] від 08 серпня 2015 року до Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області суд дійшов висновку, що повідомлені відповідачкою факти в частині дзвінків на телефонний номер 31-2-46 стосуються службової діяльності позивачки, оскільки могли бути здійсненні нею з використанням службового телефону. Проведеною компетентними посадовими особами службовою перевіркою дані факти не знайшли свого підтвердження. На підставі цього суд дійшов висновку, що в цій частині повідомлені відповідачкою [PERSON] відомості не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам позивачки [PERSON] В той же час наведення в заяві відповідачки [PERSON] від 08 серпня 2015 року до Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області інформації стосовно особистого побутового конфлікту між нею та [PERSON] і її чоловіком [PERSON], а також висловлення у звязку з цим відносно позивачки та всього відділення ДСНС № 2 негативної інформації суд розцінює як поширення інформації стосовно особистого (сімейного) життя службової особи [PERSON] як людини та громадянина. Відповідно до листа начальника Перечинського РВ (з обслуговування Перечинського та Великоберезнянського районів) УМВС України в Закарпатській області від 20 серпня 2015 року № 42/9/7265 відповідачку [PERSON] повідомлено, що за фактом, наведеним нею у зверненні від 04 серпня 2015 року щодо неправомірних дій громадянки [PERSON] здійснено перевірку та прийнято рішення про припинення подальшої розгляду її клопотання, оскільки в матеріалах перевірки відсутні ознаки кримінального правопорушення (а. с. 18). Даний факт також підтверджується висновком про результати проведення перевірки по рапорту оперативного чергового Перечинського РВ (з обслуговування Перечинського та Великоберезнянського) УМВС України в Закарпатській області від 20 серпня 2015 року по факту конфлікту, що відбувся 04 серпня 2015 року між позивачкою та [PERSON] (а. с.11-13) та листом керівника Ужгородської місцевої прокуратури від 21 грудня 2015 року №07/121/45 вих.15, згідно якого відповідачку [PERSON] повідомлено про відсутність підстав прокурорського реагування з приводу скасування висновку про результати проведення перевірки по рапорту оперативного чергового Перечинського РВ (а. с. 121). Відповідно до п. 15 постанови пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації слід розуміти викладення її у заявах, листах, адресованих іншим особам. На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку, що наведення в заяві відповідачки [PERSON] від 05 серпня 2015 року до Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області інформації стосовно особистого побутового конфлікту між нею та [PERSON] і її чоловіком [PERSON], які не знайшли свого підтвердження в результаті численних перевірок, а також висловлення у звязку з цим відносно позивачки та всього відділення ДСНС № 2 своєї негативної характеристики є поширенням недостовірної інформації стосовно особистого (сімейного) життя службової особи [PERSON] як людини та громадянина. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. У разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. В обґрунтування розміру заподіяної моральної шкоди позивачка [PERSON] посилається не те, що вона зазнала психологічних страждань, які виразилися у зменшенні поваги в суспільстві, погіршення поваги на робочому місці. Однак, як встановлено в судовому засіданні відповідно до службової характеристики позивачки [PERSON], яка надана 04 вересня 2015 року вона «дисциплінована, дотримується законності, правильно будує свої стосунки з громадянами та колегами по службі, відповідальна, морально стійка, рішуча, організована, здатна контролювати власні емоції, систематично підвищує свій культурний рівень, здатна стійко переносити психофізичні навантаження та труднощі служби (а. с. 24). На цій підставі шляхом критичного аналізу доказів суд дійшов висновку, що обставини, якими позивачка обґрунтовує позов, істотно не вплинули на її авторитет та повагу до неї з боку колег на робочому місці. Щодо вирішення позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1610 гривень суд дійшов висновку, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, що її захворювання перебуває в безпосередньому причинному звязку з діями відповідачів. Згідно листка непрацездатності серії АГЦ № 367833 причина непрацездатності визначена як «захворювання загальне -1» (а. с. 20). Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1190 ЦК України на осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню. На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави щодо стягнення моральної шкоди солідарно з відповідачів, оскільки моральна шкода заподіяна виключно діями відповідачки [PERSON], яка є автором заяви від 05.08.2015 року, що містить недостовірну інформацію. Жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про заподіяння моральної шкоди діями відповідачки [PERSON], позивачкою не наведено. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі вищенаведеного з урахуванням характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнала позивачка [PERSON] внаслідок поширення відносно неї недостовірних відомостей відповідачкою [PERSON], з урахуванням її стану здоровя, зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для часткового задоволення даного позову.

Outcome: partial