Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 18 березня 2006 року. Шлюб був зареєстрований 18 березня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області за актовим записом № 112. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Однак, подальше спільне життя з відповідачем не склалося через те, що між ними в останні півтора року спільного життя виникли взаємні непорозуміння і різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси, належна підтримка і допомога. Замість цього з'явились сварки і скандали за будь-яким приводом, насамперед через зловживання відповідачем спиртними напоями і байдуже ставлення відповідача до неї та проблем сім'ї. На даний час шлюбні стосунки вони не підтримують, хоч і зареєстровані за однією адресою, спільне господарство не ведеться. В теперішній час кожний живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. Таке сімейне життя стало для неї вже неприйнятним і неможливим. Таким чином їх сім'я фактично давно розпалась, шлюб існує тільки формально і зберігати його неможливо. Надання часу для примирення вважає недоцільним, так як відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Вважає, що після розірвання шлюбу дитина повинна проживати разом з нею, спору щодо цього не існує. Спору між ними про поділ спільного, сумісно нажитого під час шлюбу майна на даний час не існує. Просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] який зареєстрований 18 березня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області за актовим записом № 112. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про дату, місце та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомив. Заяв про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомленні суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 18 березня 2006 року. Їх шлюб було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області за актовим записом № 112 (Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.4). Однак, подальше спільне життя з відповідачем не склалося через те, що між ними в останні півтора року спільного життя виникли взаємні непорозуміння і різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси, належна підтримка і допомога. Замість цього з'явились сварки і скандали за будь-яким приводом, насамперед через зловживання відповідачем спиртними напоями і байдуже ставлення відповідача до позивачки та проблем сім'ї. На даний час шлюбні стосунки вони не підтримують, хоч і зареєстровані за однією адресою, спільне господарство не ведеться. В теперішній час кожний живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. Таке сімейне життя стало для позивачки вже неприйнятним і неможливим. Таким чином їх сім'я фактично давно розпалась, шлюб існує тільки формально і зберігати його неможливо. Надання часу для примирення позивачка вважає недоцільним, так як відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно Довідки № 28 від 03 листопада 2014 року виданої Публічним акціонерним товариством «Бетонмаш», виданої [PERSON] про склад родини, [PERSON], [INFO] проживає разом із нею (а.с.5). Вважає, що після розірвання шлюбу дитина повинна і надалі проживати разом з нею, спору щодо цього не існує. Спору між ними про поділ спільного, сумісно нажитого під час шлюбу майна на даний час не існує. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище [PERSON] Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе. На підставі викладеного,

Outcome: approved