Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 30 березня 2013 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області. 25 червня 2013 року у вказаній квартирі був зареєстрований її колишній чоловік, відповідач у справі - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 грудня 2019 року шлюб між ними було розірвано. На даний час у квартирі мешкає вона з дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач не мешкає в квартирі з 01 січня 2020 року, його особисті речі в квартирі відсутні, тягар зі сплати комунальних послуг в квартирі вона несе самостійно, відповідач допомоги не надає. У зв`язку з реєстрацією в належній їй квартирі відповідача вона несе додаткові витрати на сплату комунальних послуг та в подальшому у неї можуть виникнути труднощі при відчуженні квартири. У зв`язку з викладеним, просять суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, шляхом надіслання судових повісток за місцем реєстрації, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) встановив наступне. [PERSON] належить квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 30 березня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченко А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1409. Вказані відомості підтверджуються також витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 1809404 від 30 березня 2013 року (а.с.9-10,11). Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 грудня 2019 року шлюб, зареєстрований 09 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.12-13). Відповідно до Акту № 289 від 04 грудня 2020 року, складеного керівником комітету «ЖЕУ 3», [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає за вказаною адресою з січня 2020 року по теперішній час, що підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Як вбачається з копії паспорту громадянина України [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] виданого 29 серпня 2000 року Слов`янським РВ УМВС України в Донецькій області, вбачається, що останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-15). Відповідно до акту складеного депутатом Маяківської сільскої ради Коробовою М.В., останньою було проведено обстеження домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та було встановлено, що за вказаною адресою з 01 січня 2020 року мешкає [PERSON] , [INFO] , що підтверджується сусідами [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). Відповідно до довідки № 31 від 08 лютого 2021 року, виданої ТОВ «Цидило и К», за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.18). З долучених до позовної заяви копій квитанцій вбачається, що [PERSON] самостійно оплачує вартість комунальних послуг за квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.19-20). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У сенсі ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає можливість дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як вбачається з відповіді заступника начальника відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб № 22-13/04 від 12 січня 2021 року [PERSON] зверталася до відділу з заявою про зняття з реєстрації [PERSON] у належній їй квартирі [ADDRESS] , однак їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правових підстав для зняття з реєстрації [PERSON] (а.с.7-8). Згідно із ст.ст. 379, 382 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За змістом ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Згідно із вимогами ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сім`ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України, частиною 2 якої встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням. Згідно із ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Оскільки, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач не проживає в будинку який належить позивачу понад один рік, реєстрація [PERSON] за вказаною адресою створює перешкоди в реалізації позивачем своїх прав як власниці майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved