Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги мотивує тим, що 27.12.2013 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, згідно якого вона передала у позику відповідачеві 135 300 грн., що становить 16 500 дол. США, строком до 01.07.2014 року. Передача коштів була проведена до підписання договору позики, а факт посвідчення договору власними підписами засвідчує отримання коштів у визначеному договором розмірі. Станом 18.03.2015 року заборгованість позичальника за договором позики складає 11 000 дол. США, що згідно середнього курсу комерційних банків м. Ківерці еквівалентно 287 837 грн. Однак, відповідач до встановленого договором строку не повернув боргу і відмовляється добровільно сплачувати позичені кошти, тому просить стягнути з [PERSON] на її користь 287 837 грн., а також 2 878, 37 грн. судового збору. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив суд позов задоволити. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити, оскільки будь-яких грошових коштів відповідач у позивача не позичав. 27.12.2013 року ним було придбано у позивача житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 3, що в с. Муравище по вул. Робітничій Ківерцівського району Волинської області. Однак у звязку із тим, що [PERSON] було сплачено лише частину вартості будинку, тому додаткового було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач уклав із позивачем договір позики грошових коштів. Станом на даний час усі грошові кошти вже були повернуті позивачу, проте будь-яких розписок в їх отриманні не вимагали, тому підтвердити факт передачі коштів позивачу не має можливості. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON], як позикодавець надала, а [PERSON], як позичальник отримав грошові кошти в сумі 135 300 грн. під 3 % річних від простроченої суми з кінцевим строком повернення до 01.07.2014 року /а.с. 7/. Згідно п. 1 договору позики, передача грошей здійснена до підписання сторонами даного договору, і факт його підписання позичальником свідчить про отримання обумовленої в договорі суми та погодження з умовами договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем була надіслана відповідачу вимога про погашення заборгованості за договором позики в сумі 286 000 грн., яка останнім була отримана 21.02.2015 року /а.с. 8-12/. Заборгованість відповідача [PERSON] за договором позики від 27.12.2013 року станом на 18.03.2015 року становить 287 837 грн. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Умови надання позики та відповідальність за порушення умов договору, викладені у договорі, підписаному сторонами. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. В силу ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом не приймаються до уваги твердження представників відповідача про повернення коштів позивачу, оскільки будь-якими письмовими доказами це не підтверджено. Крім цього, представниками відповідача не наведено доказів того, що вказаний договір позики був укладений на виконання договору купівлі-продажу будинку від 27.12.2013 року. А нотаріальне посвідчення договору позики від 27.12.2013 року та договору купівлі-продажу від 27.12.2013 року спростовує вказане твердження. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики у заявленому розмірі підставний та підлягає до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, що у даній справі становить 2 878, 37 грн. судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 530, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: approved