Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до Протопопівської сільської ради Дергачівського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення та про визнання права власності. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [PERSON] зміна прізвища у зв`язку з одруженням свідоцтво про одруження [NUMBER] від 01.07.1963) [PERSON] є спадкоємицею після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно заповіту від 23 липня 1997 року, посвідченого секретарем виконкому, за яким все майно, що буде належати батьку [PERSON] на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, і взагалі все те, що він за законом матиме право заповів свої дочці. У встановлені законом строки [PERSON] прийняла спадок, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 21.04.2020, виданий приватним нотаріусом Т.А. Арнаутовою. Після смерті батька відкрилася спадщина, що складається з земельної частки (паю), розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває на території КСП «Богодухівське», та належала рідній сестрі батька - [PERSON] ,яка померла [INFO] , на підставі сертифікату серія ХР № 0263385 від 18 квітня 2000 зареєстрованого за № 340. Підтвердженням того, що позивачки батько є рідним братом [PERSON] є свідоцтва про їх народження, де в графі «батько» записані: [PERSON] , а в графі «мати» - [PERSON] . Щодо розбіжностей в документах про народження, а саме в документах позивачки написано її прізвище та батьків [PERSON] , в свідоцтві про народження [PERSON] прізвище батьків написано [PERSON] , то згідно висновку лінгвістичної експертизи прізвище [PERSON] -[PERSON]-[PERSON] є ідентичними. Після смерті [PERSON] , батько фактично прийняв, але не оформив спадщину, оскільки вони були зареєстровані за різними адресами. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] , але фактично постійно проживала разом із її батьком, за адресою: [ADDRESS] . З 1995 року [PERSON] разом з [PERSON] доглядали тітку, піклувалась за її здоров`ям, оскільки вона мала хронічне захворювання - гіпертонічну хворобу III ступені, купували ліки, і взагалі вели спільне господарство, у них був загальний сімейний бюджет, яким всі разом розпоряджалися. Після смерті [PERSON] вони займалися її похованням. Підтвердженням того, що батько постійно проживав разом зі своєю сестрою є Акт обстеження депутата Шевченко А.І. від 27.04.2020. Факт проживання [PERSON] однією родиною з [PERSON] можуть підтвердити свідки. Також те, що [PERSON] не проживала за місцем своєї реєстрації підтверджується і свідоцтвом про її смерть, де зазначено, що місце реєстрації смерті є Протопопівська сільська рада Дергачівського району Харківської області, і орган, який видав свідоцтво про смерть є Протопопівська сільська рада Дергачівського району Харківської області. Таким чином, її батько [PERSON] фактично прийняв спадщину, але не оформив її. Позивач просить суд, встановити факт постійного проживання батька [PERSON] , який помер [INFO] , зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на земельну частку (пай), розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває на території КСП «Богодухівське», що належала [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі сертифікату серія ХР № 0263385 , який зареєстрований 18 квітня 2000 року за № 340. В судове засідання позивач не з`явилася, в поданій суду заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити, справу розглянути за її відсутності, без фіксації технічними заасобами. Представник відповідача Протопопівської сільської ради Дергачівського району Харківської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій з позовними вимогами згоден в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував, просить розглянути позовну заяву без представника селищної ради. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом було встановлено, що [PERSON] є спадкоємицею після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно заповіту від 23 липня 1997 року, посвідченого секретарем виконкому, за яким все майно, що буде належати батьку [PERSON] на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, і взагалі все те, що він за законом матиме право заповів свої дочці. У встановлені законом строки [PERSON] прийняла спадок, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 21.04.2020 р., виданого приватним нотаріусом Т.А. Арнаутовою. Після смерті батька відкрилася спадщина, що складається з земельної частки (паю), розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває на території КСП «Богодухівське» та яка належала рідній сестрі батька - [PERSON] , що померла [INFO] , на підставі сертифікату серія ХР № 0263385 від 18 квітня 2000 року, зареєстрованого за № 340. Підтвердженням того, що [PERSON] є рідним братом [PERSON] є свідоцтва про їх народження, де в графі «батько» записані: [PERSON] , а в графі «мати» - [PERSON] . Щодо розбіжностей в документах про народження, а саме в документах позивачки написано її прізвище та батьків [PERSON] , в свідоцтві про народження [PERSON] прізвище батьків написано [PERSON] , то згідно висновку лінгвістичної експертизи прізвище [PERSON] -[PERSON]-[PERSON] є ідентичними. Після смерті [PERSON] , батько фактично прийняв, але не оформив спадщину, оскільки вони були зареєстровані за різними адресами. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] , але фактично постійно проживала разом із її батьком за адресою: [ADDRESS] . З 1995 року позивач разом із батьком доглядали тітку, піклувалась за її здоров`ям, оскільки вона мала хронічне захворювання - гіпертонічну хворобу III ступені, купували ліки, вели спільне господарство, у них був загальний сімейний бюджет, яким всі разом розпоряджалися. Після смерті [PERSON] вони займалися її похованням. Підтвердженням того, що батько постійно проживав разом із своєю сестрою є Акт обстеження депутата Шевченко А.І. від 27.04.2020. Факт проживання [PERSON] однією родиною з [PERSON] можуть підтвердити свідки. Також те, що [PERSON] не проживала за місцем своєї реєстрації підтверджується і свідоцтвом про її смерть, де зазначено, що місце реєстрації смерті є Протопопівська сільська рада Дергачівського району Харківської області, і орган, який видав свідоцтво про смерть є Протопопівська сільська рада Дергачівського району Харківської області. Таким чином, її батько [PERSON] фактично прийняв спадщину, але не оформив її. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів такого захисту згідно з указаною нормою Кодексу є визнання права. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу УРСР (1963), який діяв на момент смерті [PERSON] , визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння. Відповідно до п. 211 наказу Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (яка діяла на момент смерті батька), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до ст. 315 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, а також інші факти, від яких залежить виникнення або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено порядку їх встановлення. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, врахувавши, що задоволення позовних вимог не порушає нічиї прав та інтересів, суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 549 Цивільного кодексу УРСР (1963), п. 211 наказу Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 1216 - 1218, 1220, 1268 ЦК України,

Outcome: approved