Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з цим позовом до [PERSON], на обґрунтування якого повідомила, що є власником квартири [ADDRESS]. У даній квартирі зареєстровані та проживають: вона, а також її син - відповідач по даній справі, який зловживає спиртними напоями та наркотиками, вчиняє відносно неї і її чоловіка насильство в сім'ї, погрожує фізичною розправою. Окрім того, відповідач перебуває на обліку в Ладижинському ВП, як «сімейний насильник» та «споживач наркотиків», неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності. У зв'язку з чим просила позбавити [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] та зняти його з реєстрації місця проживання. Ухвалою суду від 23 червня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, за наявними у справі матеріалами, згідно з положеннями ст.279 ЦПК України. Вказаною ухвалою суду відповідачеві [PERSON] запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав, повторно на виклик суду не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить його розписка про отримання повістки про виклик до суду. Заяви про відкладення розгляду справи, або розгляду справи за його відсутності до суду не направляв, відзиву не подавав. Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. Позивачка у судове засідання не з'явилася, однак на адресу суду від неї надійшла заява, у якій вона просить розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223, п. 1 ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст.16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» внесено відповідні зміни до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та визначено, що органами реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Пунктом 1 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої, статті 3 статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. У судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. У даній квартирі зареєстрований та проживає відповідач [PERSON], який зловживає спиртними напоями та наркотиками, вчиняє відносно позивачки і її чоловіка насильство в сім'ї, погрожує фізичною розправою. Окрім того, відповідач перебуває на обліку в Ладижинському ВП, як «сімейний насильник» та «споживач наркотиків», неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Дані факти підтверджуються сукупністю доказів, що не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості. Із договору дарування квартири № 188, посвідченого 23.01.2002 року приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вихватнюк Л.А. видно, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 122723204, виданого 04.05.2018 року видно, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] Із довідки № 1632, виданої 31.05.2018 року Відділом ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради Вінницької області [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Із відповіді Бершадського відділення поліції Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області № 1987/205/01-2018 від 07.06.2018 року видно, що [PERSON] станом на 07.06.2018 року перебуває на обліку в Ладижинському ВП як «сімейний насильник» та «споживач наркотиків», неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності за ч.ч. 1,2ст. 173-2 КУпАП, ч. 1 ст. 309 та ст. 125 КК України. Ці факти та докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів і не суперечать один одному. Враховуючи те, що відповідач [PERSON], зловживає наркотиками та алкоголем, вчиняє насильство в сім'ї відносно позивачки [PERSON], яка являється власником квартири, у якій він прописаний та проживає, тим самим перешкоджаючи їй користуватися та розпоряджатися цим майном, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, та враховуючи те, що було прийнято рішення про відстрочення сплати позивачкою судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 704,80 грн. судового збору. На підставі ст. ст. 4, 7, 18, 141,223, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 280, 352, 354, 355 ЦПК України,

Outcome: approved