Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в Суд із заявою про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] . В обгрунтування заяви зазначила, що 19.02.2018 року на підставі рішення Ратнівського районного суду Волинської області шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. В шлюбі народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Однією з причин розірвання шлюбу було те, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, внаслідок чого поводить себе неадекватно та агресивно. [PERSON] постійно її ображає, використовує нецензурну лайку, неодноразово застосовував фізичну силу. З цього приводу [PERSON] неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами та скаргами, однак працівники поліції не знайшли в діях [PERSON] складу кримінального чи адміністративного правопорушення. Просить суд видати обмежувальний припис строком на 6 місяців, яким [PERSON] визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: заборони здійснювати будь-які перешкоди у користуванні майном - тимчасовою спорудою для здійснення підприємницької діяльності, яка розміщена за адресою: [ADDRESS] ; заборони наближатися на 200 м. до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , місця роботи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборони вести листування телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала повністю з підстав, зазначених у ній. Представник заінтересованої особи - адвокат Колєснік Б.В. в судовому засіданні заяву не визнав та просив відмовити у її задоволенні, оскільки вважає, що твердження та обвинувачення в заяві [PERSON] не підтверджуються жодним належним доказом. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, Суд дійшов наступних висновків: Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 19.02.2018 року. За час шлюбу в [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася спільна дитина - донька [PERSON] . Як з пояснень Заявниці, так і з пояснень представника заінтересованої особи - адвоката Колєсніка Б.В., наданих в судовому засіданні, вбачається, що між сторонами склалися особисті неприязні стосунки. У своїй заяві про видачу обмежувального припису [PERSON] зазначила, що [PERSON] поводить себе неадекватно та агрессивно, постійно її ображає, використовує нецензурну лайку, неодноразово застосовував фізичну силу. З цього приводу [PERSON] неодноразово зверталася до правоохоронних органів із заявами та скаргами, однак працівники поліції не знайшли в діях [PERSON] складу кримінального чи адміністративного правопорушення. Крім того, [PERSON] вчиняє всі дії для того, щоб перешкодити Заявниці у наданні нею перукарських послуг у приміщенні де вона здійснює підприємницьку діяльність, також був випадок коли він намагався пошкодити дане приміщення. На підтвердження вищевказаних обставин Заявниця надала копії листів Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області за результатами її звернення. З вищевказаних листів вбачається, що підстав для внесення відомостей до ЄРДР не встановлено у зв`язку з відсутністю даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон). Пунктами 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких колишнє подружжя і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Заявницею [PERSON] не надано суду жодних доказів, щодо притягнення [PERSON] до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення ним щодо неї чи їх дитини домашнього насильства. Не підтверджені будь-якими доказами і посилання Заявниці про те, що неправомірна поведінка [PERSON] щодо неї мала місце у присутності їх малолітньої дитини. Сам факт неодноразового звернення [PERSON] до правоохоронних органів з підстав вчинення щодо неї домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між Заявником та Заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо неї домашнє насильство. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного суду від 17.04.2019 року, справа № 363/3496/18. Згідно ст.ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, Суд вважає, що беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» Заявницею суду не надано, а тому підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника чи малолітньої дитини у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису відсутні. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. За таких обставин Суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису слід відмовити за необгрунтованністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed