Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вище вказаним позовом, відповідно до якої просила: - встановити факт батьківства [PERSON], [INFO], який мешкав за місцем реєстрації в м. Кіровограді по вул. Аерофлотській, 6, померлого 16.04.2014 року, відносно неї; - зобовязати Кіровський відділ ДРАЦС РС Кіровоградського МУЮ внести зміни до актового запису № 930 в Книзі реєстрації актів про народження від 13.05.1986 року, про народження [PERSON], зазначивши [PERSON], [INFO] її батьком. На обґрунтування позову зазначено, що мати позивача [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], від яких 13.03.1986 року у них народилася донька - [PERSON]. При реєстрації новонародженої дитини відомості про батька були внесені за вказівкою матері позивача, а саме прізвище в свідоцтві про народження зазначено [PERSON], а батьком дитини зазначений [PERSON]. Наприкінці 1987 року її батько [PERSON] повернувся до колишньої дружини [PERSON], та ще декілька років проживав спільно з нею, хоча офіційно свої стосунки вже не реєстрував. З моменту народження позивача [PERSON] визнавав себе її батьком, регулярно надавав її матері незначну матеріальну допомогу на утримання [PERSON] у вигляді одягу, взуття, іграшок, шкільного приладдя, брав з собою на відпочинок на море, а коли вона виросла то фінансово допомагав їй при навчанні, оплатив половину коштів, що були витрачені на весілля позивача. Батьки [PERSON], вважали [PERSON] рідною онукою, допомагали виховувати її, робили подарунки, часто брали її до себе постійно возили із собою на дачу, приходили в гості. [PERSON] приходив на дні народження позивача, був на випускному в школі, на вручені диплому в університеті, стояв разом з її мамою, як батько нареченої на весіллі, забирав її із сином з пологового будинку, доглядав його, приходив на хрестини онука. Після весілля позивача, її батько зі своєю цивільною дружиною [PERSON] запропонували жити в квартирі [ADDRESS], де вона мешкала зі своєю сімє до смерті батька. 16.04.2014 року помер [PERSON]. Встановлення зазначеного факту необхідно їй для оформлення спадкових прав за законом. В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали, посилаючись на обставини в ньому викладені, просили позов задовольнити в повному обсязі. Під час розгляду справи позивач просила призначити судову генетичну експертизу. Така експертиза за ухвалою суду була призначена в недержавній експертній установі, а її безпосереднє проведення повинно було б відбутись у Німеччині. Проведення такої експертизи за кордоном позивачем та її представником обумовлювалось тим, що за твердженням відповідача [PERSON], який працює експертом в експертній установі, та його адвоката [PERSON], в Україні відсутня можливість проведення генетичного дослідження на встановлення кровної спорідненості на кшталт брат/сестра без дослідження генетичного матеріалу їх батька. Проте, оскільки в ухвалі апеляційної інстанції якою була скасована ухвала суду про призначення експертизи було зазначено крім іншого, що суд першої інстанції не навів обґрунтування призначення генетичного дослідження в недержавній установі, то позивач просила офіційно зясувати можливість встановлення кровного споріднення між нею та старшим з відповідачів шляхом призначення експертизи в державній установі, яку рекомендувала сторона відповідача. Однак, після того, як на виконання доручення експерта державної установи було зясовано, що біологічні зразки батька не збереглися, а експертом повідомлено про неможливість проведення експертизи, то з урахуванням тиску відповідачів, вказала на можливість закінчення розгляду справи без проведення експертизи на підставі тих доказів, що були досліджені судом. Представник відповідачів та відповідачі посилаючись на зміст письмових заперечень просили у задоволенні позову відмовити в повному обсязі (а.с. 64-66). Відповідачі зазначали, що факт проживання їх батька [PERSON] з матірю позивача не підтверджується документально. Доводи позивача спростовуються тим, що фактично батьки відповідачів проживали з 06.06.1981 року до літа 1989 року. В зазначений період в 1983 року у [PERSON] народився син [PERSON], що документально підтверджено. В подальшому їхні батьки розлучились в 1985 році, але продовжували жити разом та вести спільне господарство. В 1989 року у них зявився другий син [PERSON], якого [PERSON] записав на себе. Вказували, що дійсно вони знали, що бабуся [PERSON] товаришувала з матірю позивача та добре ставилась до її доньки [PERSON], брала з собою на відпочинок на дачу, приходила до неї в гості та іноді допомагала [PERSON] матеріально. Після смерті бабусі, [PERSON] підтримувала дружні стосунки з їх батьком, іноді приходила до нього у гості та на дні народження і навіть в память до бабусі [PERSON] батько у 2008 році був у [PERSON] на весіллі. Відповідачі за проханням батька також були у неї на весіллі, але питання визнання їхнім батьком, [PERSON] своєю донькою ніколи не виникало та батько ніколи не казав, що вона його донька. Вважають, що позивач розпочала встановлення факту батьківства лише після смерті батька, з корисливих міркувань, претендуючи на його спадок. Вчиняючи супротив проти проведення судової генетичної експертизи, адвокат відповідачів зазначала, що існуюча судова практика та розяснення ВСУ з приводу застосування статті 53 КпШС України\~в аналогічних до виниклих правовідносинах не визнає належним доказом генетичні експертні дослідження. Та проведення таких досліджень не в державній установі не може вважатись доказом в розумінні цивільно-процесуального законодавства, та в Україні офіційно не проводяться дослідження на встановлення кровного споріднення брат/сестра та ступінь такого споріднення (рідні, двоюрідні тощо). Представник третьої особи в судове засідання не зявився, згідно до повідомлення просив розгляд справи провести без участі представника відділу, проти заявлених вимог не заперечував. Суд заслухавши учасників судового процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.03.1986 року народилася [PERSON], в Книзі реєстрації актів про народження від 13.05.1986 року, батьками зазначені батько: [PERSON], мати: [PERSON] (а.с. 11). 08.11.2008 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на Баран (а.с. 13). [PERSON] 06.06.1981 року уклав шлюб з [PERSON], яка змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 67). В 1983 році у них народився син [PERSON] (а.с. 68). 12.02.1985 року [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] (а.с. 14). Проте, згідно свідоцтва про народження в 1989 року у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] (а.с. 70). 16.04.2014 року [PERSON] помер (а.с. 15). Згідно повідомлення приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за № 10/2014 відповідно до заяв про прийняття спадщини за законом, яка надійшла 12.05.2014 року під № 14, 15 від синів спадкодавця - [PERSON] та [PERSON], які підтвердили родинні відносини зі спадкодавцем (а.с. 173, 174, 176). 01.07.2014 року під № 23 надійшла заява про прийняття спадщини від [PERSON], яка не подала належні документи, відповідно до яких спадкодавець є її батьком (а.с. 178). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.08.2014 року було відмовлено у відкритті провадження в порядку окремого провадження за заявою позивача, оскільки з заяви та доданих до неї документів вбачався спір про право. Допитані в судовому засіданні свідки пояснили наступне. Свідок [PERSON], показала, що з Позивачем знайомі з дитинства, потім разом навчалися в інституті на паралельних курсах. [PERSON] знала, оскільки він працював з її мамою в Кіровоградгазі. Влітку 1998 року вона її мати, позивач, [PERSON] із співмешканкою [PERSON] та її сином [PERSON] разом відпочивали протягом 10 днів в Коблево на базі «Ліман». За час відпочинку [PERSON] називав позивача доцею, а вона його називала - тато. На час відпочинку свідку було 12 років. Іншими відомостями про відносини між позивачем та [PERSON] не володіє. Свідок [PERSON], показала, що товаришувала з матірю позивача, жили разом в гуртожитку розташованого по пров. Щербаковський, 22-а. Жили в одному гуртожитку в період приблизно 1980 по 1987 роки. Спочатку [PERSON] проживала разом зі свідком в кімнаті № 512, разом зі ще однією дівчино [PERSON]. потім з цією дівчиною переїхали до кімнати № 501, в якій проживали до початку 1984 року. [PERSON] знає приблизно з 1980 року, він то зявлявся в гуртожитку, то пропадав. У 1983 році почав часто навідуватись до гуртожитку, а у березні-квітні 1984 року почав жити з [PERSON]. Коли свідок виїздила приблизно у серпні 1987 року із гуртожитку у звязку з отриманням квартири, то з гуртожитку збиралась виїздити [PERSON] з цих же підстав. Вона вже не була разом із [PERSON]. [PERSON] завагітніла приблизно на при кінці 1985 року, а 1986 році народила позивачку. Свідок пояснила, що у другій половині 1986 року відносини у [PERSON] та [PERSON] були погані, часто та голосно сварились, приблизно коли [PERSON] було до шести місяців він покинув [PERSON], проте продовжив ходити в гуртожиток до друзів на третій поверх. Коли [PERSON] відвідував [PERSON], він приносив їжу, речі, подарував їй холодильник, після народження дитини [PERSON], бачила у неї дитячі речі та іграшки, вона казала, що їх для [PERSON] приніс [PERSON] [PERSON] була повязана із частими відрядженнями, свідку не відомі факти, коли [PERSON] лишався ночувати у кімнаті [PERSON] за її відсутності. Свідок [PERSON], яка є матірю позивача, показала, що з липня 1980 року проживала у гуртожитку за адресою м. Кіровоград, пров. Щербаковський, 22-а, ком. 512 в одній кімнаті з [PERSON] Саме там вона познайомила з [PERSON] Свідок знала, що [PERSON] одружився і що в нього народився син [PERSON], але з часом [PERSON] почав приходити до [PERSON] та розповідати як погано склалося життя та що він пішов з сімї. Через деякий час спілкування, свідок та [PERSON] почали жити разом. В червні-липні 1984 року [PERSON] завагітніла від [PERSON], але він цій новині не зрадів та вмовив її зробити аборт. В червні 1985 року [PERSON] знову дізналася що вагітна, сказала про це батькам [PERSON]О, які її підтримали, сказали, що потрібно народжувати. Сам [PERSON] свідка не підтримав, сказав що така дружина йому не потрібна і що він не хочу цієї дитини, а всі питання що будуть в неї виникати вона може вирішувати з його батьками. В березні 1986 року народилася [PERSON] З пологового будинку свідка забрали батьки [PERSON], відвезли її до гуртожитку, допомагали перший час по господарству. Під час реєстрації народження дитини. [PERSON] відмовився йти особисто, але надав свій паспорт для реєстрації, але без особистої участі [PERSON] працівники РАЦСу відмовилися записувати дитині прізвище батька. [PERSON] відбувалися в будинку брата [PERSON], на яких він був присутній. Після хрестин свідок та [PERSON] ще деякий час намагалися жити разом, але спільне життя не склалося і [PERSON] покинув [PERSON] До 5 років батьки [PERSON] няньчили [PERSON], а сам [PERSON] допомагав матеріально. Сам він проживав з різними жінками, а потім поїхав в Калінінград на заробітки, в цей час аліменти дітям [PERSON] [PERSON] та [PERSON], виплачувала мати [PERSON] Після повернення із заробітків, [PERSON] познайомився з [PERSON], почав разом з нею проживати. в 1998 році [PERSON] взяв [PERSON] відпочивати разом з собою в Коблево, поступово почав купувати їй речі, велосипед. прийшов на випускний вечір, повністю оплатив його. Допомагав зі вступом [PERSON] до КНТУ, був присутній на вручені червоного диплому, повністю оплатив навчання на магістратурі в КНТУ. З часом повністю взяв на себе організацію та оплату весілля [PERSON], запросив на нього своїх родичів, доказом чого є відеозапис. [PERSON] допомагав забирати [PERSON] з пологового будинку, няньчився з її сином [PERSON]. Після несподіваної смерті [PERSON], [PERSON] допомагала [PERSON] та [PERSON] організувати похорони. З того часу як [PERSON] та [PERSON] дізналися. що заповіт відсутній, вони повністю перестали спілкуватися з [PERSON], не визнають її як сестру. Свідок [PERSON], показав. що з учасників процесу знає відповідачів, які є синами його товариша [PERSON] Потоваришували з [PERSON] приблизно у 1977-1978 рр., коли свідок прийшов працювати на СМУ 8. Зазвичай спілкування відбувалося з ним за місцем роботи. Його синів знає, оскільки [PERSON] брав їх із собою на роботу. Про наявність інших дітей ніколи не казав. Із членів сімї розповідав лише про дружину [PERSON]. З роботи свідок звільнився у 1992 році, проте продовжив підтримувати із [PERSON] дружні стосунки. Будь які подробиці сімейного життя [PERSON] йому не відомі, свята сімями не відмічали, в гості один до одного не ходили, про жінок які оточували [PERSON] знає лише про дружину [PERSON] та [PERSON], що працювала в Горгазі. Свідок [PERSON], показала, що відповідачі її чоловіку доводяться племінниками, відповідно він був рідним братом [PERSON] з яким познайомилась у 1980 році. У 1984р. уклала шлюб із [PERSON]. Про існування [PERSON] дізналась від свекрухи, яка нею опікувалась. Від чоловіка дізналась, що до його матері прийшла жінка [PERSON] та повідомила, що чекає дитину від [PERSON] До [PERSON] відноситься негативно, бо та зіпсувала хрестини її сина, оскільки свекор та свекруха наполягли, щоб одночасно з її сином хрестили позивачку. [PERSON] із-за цього рознервувався, що навіть вийшов на час її хрещення. Про наявність стосунків позивачки та [PERSON] їй невідомо, не вважає їх родичами. Свідок [PERSON] показала, що відповідачі є рідними племінниками, їх мати доводиться їй рідною сестрою, позивача бачить вперше, про її матір їй також нічого не відомо. Батька відповідачів [PERSON] знає біля 40 років, його першою дружиною та любовю була [PERSON]. [PERSON] ніколи не казав, що в нього є інші діти, та він витрачається на їх утримання. Коли, перестав проживати з [PERSON] скаржився, що його мати прихистила вагітну [PERSON], яка зламала йому життя. Ця подія відбулась у 1985 році, коли до матері [PERSON] прийшла жінка і запевнила, що вагітна від її сина, він же вважав, що дитина від іншого чоловіка. [PERSON] до матері завжди відносився з великою шаною, тому в память про неї був присутній на весіллі позивача. Свідок [PERSON] показала, що знає всіх сторін у справі, познайомилась з [PERSON] через свого чоловіка, який був його другом, всі обставини його життя відомі приблизно з 2000 2001 років, сімями ходили один до одного в гості приблизно раз на місяць. У 2000 році [PERSON] співмешкав з [PERSON] по провулку Училищному. Приблизно з 2003 року проживав на Балашівці по вул. Аерофлотській. Останні пять років співмешкав з [PERSON], а попередня співмешканка [PERSON] переїхала жити до м. Харків. Коли свідок була в гостях у [PERSON] в будинку розташованого по вулиці Аерофлотській до нього приходила позивач. Ця подія була до вступу позивача до вищого навчального закладу, бо [PERSON] казав, що треба допомогти їй поступити на державну основу. Потім казав, що за вступ позивача до навчального закладу на державний бюджет заплатив 5500грн. та планував сплатити кошти за навчання в магістратурі. [PERSON] мав крім основного додатковий дохід займався газифікацією будинків. На питання свідка, про взаємовідносини дівчини та [PERSON], останній сказав, що вона його дочка. Свідок ще двічі бачила позивача у [PERSON], при ній він називав її по імені, при цьому вона сприймала відносини між позивачем та [PERSON] як родинні. Його опікування над [PERSON] також підтверджується тим, що вона жила в належній [PERSON] квартирі. Щодо фінансової підтримки позивача то зі слів [PERSON] знає, що останній придбав позивачу компютер в кредит та говорив, що треба допомогти [PERSON] із весіллям. Про народження [PERSON] знає зі слів [PERSON], тобто після народження сина у шлюбі з [PERSON], з якою він розійшовся та почав жити з іншою жінкою від звязку із якою народилась позивач, покинув її та знов зійшовся на деякий час з дружиною. [PERSON] Валентинівна показала, що з 1991 року до початку 2008 року спів мешкала із [PERSON]. У 2008 році свідок переїхала на постійне місце проживання до Харкова. Із розмов з [PERSON] знала, що позивача добре сприймала його мати. Він же до неї відносився, як до звичайної дитини, проте власною дочкою не вважав. Про існування позивача свідок дізналась у 1994 році, до цього часу він про неї не згадував. Це відбулося в наслідок поліпшення відносин з його батьками та свідок почала ходити до них в гості. Від [PERSON] (мати [PERSON]О.) дізналась про існування [PERSON]. Про матір позивача [PERSON] розповідав, що вона була легковажною людиною і крім нього у неї були інші чоловіки. Розповідав, що [PERSON] прийшла до його матері розповіла, що вагітна від нього та її пожаліла, як наслідок в подальшому всіляко підтримувала. Щодо відпочинку позивача на морі разом із [PERSON] показала, що це відбулось саме по добрій волі свідка, яка отримала путівки на роботі, та оскільки було вільне місце, з урахуванням побажань [PERSON], яка хотіла щоб [PERSON] побачила море взяли її із собою. Анна дійсно називала [PERSON] батьком, він проти цього не заперечував, казав, що коли виросте сама розбереться. Також, на думку свідка він дозволяв називати себе позивачу татом в угоду його матері, яка цього прагнула. Саме за проханням останньої свідок купувала позивачу речі на море та потім перед випускним. До батьківських почуттів не мало відношення поїздка на море. Щодо витрат [PERSON] на утримання [PERSON], то вважає, що на її навчання кошти давала [PERSON], так як з [PERSON] у свідка був спільний бюджет вона впевнена, що із своїх доходів кошти на її утримання не виділяв. Знає, що на пятнадцятиріччя позивача [PERSON] подарував їй туфлі, про інші подарунки або надання їй допомоги, свідку не відомо. [PERSON] та [PERSON] не сприймала як родинні. Відповідно до принципу диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України). При цьому суд звертає увагу на те, що ч. 4 ст. 10 ЦПК України встановлено обов'язок суду сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зокрема шляхом роз'яснення особам їхніх прав та обов'язків, попередження про наслідки вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій і сприянню здійснення їхніх прав у певних випадках. Разом з тим виходячи з принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд не вправі з власної ініціативи встановлювати якісь обставини, що мають значення для справи, зокрема шляхом витребування доказів. Заяви про\~\~встановлення\~\~фактів\~\~ батьківства\~\~ чи\~\~ визнання батьківства \~\~розглядаються судом,\~\~якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли\~\~відповідно\~\~до ч. 2\~\~ст. 55\~\~Кодексу\~\~про\~\~шлюб\~\~та\~\~сім'ю\~\~запис про батька дитини проведено за вказівкою матері,\~\~яка не перебувала у шлюбі,\~\~або\~\~ж такий\~\~ запис\~\~ зовсім\~\~ відсутній\~\~і\~\~можуть\~\~бути\~\~подані матір'ю, опікуном чи\~піклувальником дитини чи\~\~самою\~\~ дитиною\~\~ після досягнення повноліття. Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Тобто, у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, належним способом захисту може бути\~лише встановлення факту батьківства. У пункті\~3\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз'яснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у\~ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у\~ст. 53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Тому\~при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми\~КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Частиною 2\~ст. 53 КпШС України\~в разі народження дитини у батьків, які не\~\~\~перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою\~одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також\~самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні \~\~батьківства\~\~ суд \~\~бере\~\~ до\~\~ уваги\~\~ спільне проживання та\~\~ведення\~\~спільного\~\~господарства\~\~матір'ю дитини і відповідачем\~\~до\~\~народження\~\~дитини, \~або\~\~спільне\~\~виховання\~\~чи утримання ними\~\~ дитини,\~\~\~або\~докази,\~\~що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне спілкування, придбання майна для спільного користування тощо). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Диспозиція ст.\~ст. 57-59 ЦПК України\~не обмежує сторін у поданні лише письмових доказів на підтвердження факту батьківства. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Вищенаведене узгоджується з правовою позицією щодо справ даної категорії розглянутих ВССУ та ВСУ. Таким чином є помилковою позиція позивача, що генетична експертиза не може бути належним доказом у справах даної категорії. Із аналізу судової практики в тому числі наданої стороною відповідача вбачається, що не приймаючи, як доказ висновок судової генетичної експертизи суди вищестоящих інстанцій зазначали, що сам по собі факт біологічного походження дитини, яка народилась до 1 січня 2004 року, при недоведеності спільного проживання та ведення спільного господарства матірю дитини і особою щодо якої вирішується питання батьківства до народження дитини, або спільного виховання чи утримання ним дитини, або визнання ним батьківства згідно зі\~ст. 53 КпШС України\~не є підставою для встановлення батьківства. Відтак, висновок генетичної експертизи може бути прийнятий судом до уваги не як окремий доказ, а в сукупності з іншими доказів по доведенню факту батьківства в розумінні ст. 53 КпШС України. Відмовляючи в задоволенні позову суд враховує, що жоден із досліджених доказів в межах його допустимості в розумінні доведення обставин визначених статтею ст. 53 КпШС України\~не доводить факт батьківства [PERSON] відносно позивача. Так, свідки які не перебувають у дружніх або родинних відносинах із позивачем, тобто є неупередженими факту батьківства не підтвердили. Натомість свідок [PERSON] показала, що [PERSON] не залишався у гуртожитку в кімнаті матері позивача - [PERSON] коли вона була у відрядженнях, тобто відсутнє як таке постійне проживання в одному жилому приміщенні, подарунок холодильника не можна сприйняти, як ведення спільного господарства та придбання речей для спільного користування, інші покази цього свідка, також не доводять обставин спільного проживання. [PERSON] Валентинівна, показала, що мала з [PERSON]О спільний бюджет у період з 1991 року до 2008 року коли проживала разом із ним і їй не відомо про його витрати на позивача, або її фінансове підтримання. Відеозапис весілля де [PERSON] стоїть на весільному рушнику, як батько нареченої, при недоведеності спільного проживання та ведення спільного господарства матірю дитини і [PERSON] до народження дитини, або спільного виховання чи утримання ним дитини, або визнанням за життя [PERSON]О батьківства згідно зі\~ст. 53 КпШС України. За цих же підстав є опосередкованим доведення обставин за яких батьки [PERSON] визнавали позивача донькою їх сина. Досліджені письмові докази також цю обставину достеменно не підтверджують, як і нестале фінансове забезпечення або подарунки. Судом досліджені всі обставини та докази на які посилалась сторона позивача, проте їх аналіз не дає підстав до задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності суд приходить до висновку, що представлені сторонами та досліджені в судовому засіданні докази достовірно не підтверджують батьківства [PERSON] щодо [PERSON], а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій його частині. Щодо вимоги про зобовязання Кіровського відділу ДРАЦС РС Кіровоградського МУЮ внести зміни до актового запису № 930 в Книзі реєстрації актів про народження від 13.05.1986 року, про народження [PERSON], зазначивши [PERSON], [INFO] її батьком, то така вимога стосується третьої особи, яка не приймала участь як сторона у справі. На підставі викладеного суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed