Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 12.12.2014р. у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №302. У цьому ж позові просить стягнути з відповідача аліменти в її користь на утримання дочки: [PERSON], 29.10.2015р.н., в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. на місяць, та на своє утримання - в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. на місяць, як на утримання дружини, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Крім того, [PERSON] заявляє вимогу про залишення на проживання з нею дочки [PERSON] Позов обґрунтовується тим, що з 12.12.2014р. сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Вони мають спільну дочку [PERSON] В теперішній час подружжя [PERSON] спільного господарства не ведуть, спільно не проживають. За переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки на грунті сімейно-побутових проблем та протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулася неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. За таких умов [PERSON] вважає, що шлюб необхідно розірвати. Посилається позивач, що угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач, як батько дитини повинен брати участь в її утриманні. Позивач зайнята доглядом двох дітей і сама потребує утримання, як дружина, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трьох років. Просить про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач не отримує регулярного офіційного доходу. У судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у зазначеному в позові розмірі. З її пояснень слідує, що з лютого 2017р. сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Дитина проживає із матірю. Причиною розпаду сімї є те, що немає між подружжям згоди, уступок один одному. Заперечувала проти надання строку для примирення. У разі розірвання шлюбу бажає мати прізвище [PERSON]. Відповідач на утримання дитини грошей не надає, продукти харчування приносить в невеликій кількості. Позивач отримує державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення трьох років у розмірі 860 грн. Вона має на утриманні семирічного сина, і отримує допомогу в розмірі приблизно 500 грн., так як його батько не сплачує аліменти. Спору щодо місця проживання дочки немає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав повністю, а про стягнення аліментів - визнав частково. Просив шлюб розірвати. Зазначав про відсутність спору щодо місця проживання дитини. [PERSON] погоджується сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 700 грн. та на утримання позивача в розмірі 300 грн. щомісячно. Він не має постійного доходу, а заробляє на сезонних роботах, інших підробітках. Суд, заслухавши та проаналізувавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що 12.12.2014р. [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ГЮ №099703. Шлюбне життя сторін не склалося. Вони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Позивач не бажає скористатись можливістю надання строку для примирення та категорично наполягає на розірванні шлюбу, обґрунтовуючи це особистісними інтересами. Тому, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, то з урахуванням позиції позивача, яка категорично не бажає примирення, суд вважає, що надання строку для примирення лише відтермінує в часі ухвалення рішення про розірвання шлюбу. Статтею 112 ч.2 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, суд вбачає підстави для розірвання шлюбу, так як його збереження суперечить інтересам позивача. Копією свідоцтва про народження серії 1-ГЮ №244410 підтверджується, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] Дитина проживає з матірю [PERSON] Згідно із ч.1 ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Частиною 2 ст.84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст.183, 191 СК України частка заробітку ( доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом починаючи з дня пред'явлення позову. За ст.184 СК якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може призначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Отже, суд вбачає підстави для присудження аліментів із відповідача. Суд вважає доцільним присудження аліментів у твердій грошовій сумі, так як відповідач має нерегулярний дохід. Слід врахувати, що [PERSON] інших утриманців не має. Відповідач є працездатною особою і зобовязаний відшуковувати можливості для надання утримання малолітній дочці. Суд керується тим, що обовязок по утриманню дитини покладається на обох батьків. Також суд приймає до уваги нормативно встановлену величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Стан здоровя сторін та дитини [PERSON] не мають таких особливостей, що істотним чином впливали б на розмір аліментів. Суд враховує часткове визнання розміру позовних вимог відповідачем щодо стягнення аліментів, а також те, що позивач отримує державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку і має ще одного утриманця. За таких обставин необхідно присудити із [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 800 грн. та на утримання позивача [PERSON] в розмірі 300 грн. щомісячно. Вирішуючи вимогу [PERSON] про залишення дитини проживати із матірю, судом встановлено, що між сторонами з цього питання відсутній спір і дочка, за згодою обох батьків проживає із матірю [PERSON] Тобто, такі відносини відповідають нормам, передбаченим у ст.160 СК України, що регулює право батьків на визначення місця проживання дитини. Крім того, стаття 161 СК України передбачає можливість визначення судом місця проживання дитини тільки у разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Тому, виходячи із встановлених обставин справи, де вбачається відсутність спору про місце проживання дитини, суд не має правових підстав для задоволення вимоги позову про визначення місця проживання дитини, а тому, в цій частині позов має бути відхилений. На підставі ст.ст.82 ч.2, 88 ч.3 ЦПК України стягненню із відповідача підлягає судовий збір в сумі 1280 грн.

Outcome: partial