Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що перебуваючи в шлюбі з [PERSON] на спільні кошти, у 1951 році побудували житловий будинок в [ADDRESS], однак чоловік право власності відповідно до вимог закону не оформив і [INFO] помер. У зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності на спадкове майно державним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому просить визнати за нею право власності на спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями. Сторони про день, час і місце розгляду справи повідомлені судом належним чином. Позивачка [PERSON] письмовою заявою до суду (а.с.29) позовні вимоги підтримує і просить справу слухати в її відсутності. Представник Славутської міської ради Хмельницької області письмовою заявою до суду (а.с.46) позовні вимоги [PERSON] визнав і просить справу слухати у відсутності представника Славутської міської ради. Дослідивши письмові докази по справі приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження (а.с.4) позивачка [PERSON] з 28.03.1948 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Під час спільного проживання подружжя у шлюбі [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 2.07.1948 року придбав право на забудову житлового будинку в [ADDRESS], будівництво якого закінчено у 1951 році, що стверджується актом індивідуального домоволодіння (а.с. 17-18). Рішенням виконавчого комітету Славутської міської Ради народних депутатів №18 від 18.01.1990 року [PERSON] узаконено прибудови до житлового будинку та переобладнання житлового будинку в [ADDRESS], що стверджується випискою з вказаного рішення (а.с.19). Однак, спадкодавець [PERSON], право власності на закінчений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями відповідно до вимог закону не оформив і [INFO] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с.3). Згідно вимог діючого законодавства часом відкриття спадщини є день смерті особи. Виходячи з наведеного, спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] під час дії Цивільного Кодексу Української РСР редакції 1963 року. Відповідно до ст.529 ЦК Української РСР редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як встановлено судом, позивачка [PERSON], як дружина спадкодавця, після його смерті фактично вступила в володіння спадковим майном протягом шести місяців, отже, прийняла спадщину, що стверджується виданою на вимогу суду копією спадкової справи (а.с.38-44) і одержала свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 квітня 2002 року на пай колективного підприємства «Славутський пивоварний завод» та свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 квітня 2002 року на грошовий вклад. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] відмовлено у зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності на це спадкове майно. Крім цього, в договорі купівлі-продажу права забудови, посвідченому 1948 року, відсутня адреса будинку та не проведено реєстрації закінченого будівництвом житлового бцдинку, що стверджується відмовою нотаріуса № 1492/01-16 від 30.10.2014 року (а.с.36). Відповідно до ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі,якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Оскільки спадкодавець [PERSON] на день смерті, [INFO], перебував в зареєстрованому шлюбі з позивачкою [PERSON] тому придбаний і побудований ними на спільні кошти житловий будинок з надвірними будівлями належить їм на праві спільної сумісної власності у рівних частках. З урахуванням права спільної сумісної власності на житловий будинок позивачки [PERSON], відсутність інших спадкоємців та наявність у позивачки права на спадщину за нею слід визнати право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS]. На підставі наведеного ст.22 КпШС України, ст.ст. 529,548,549 ЦК Української РСР редакції 1963 року та

Outcome: approved