Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, вимоги якого були уточненні та відповідно до яких просила суд визнати недійсним заповіт, складеного 28 березня 2009 року [PERSON] на користь відповідача [PERSON], який посвідчений державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Михайловою Л.І. та визнати за нею право на спадкування частини садової ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], після померлого [INFO] року [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на день посвідчення вищевказаного заповіту у [PERSON] спостерігався процес психічного розладу та він не усвідомлював значення своїх дій, не сприймав дійсні обставини та не перебував під ясним розумом та дійсною волею через те, що у жовтні 1985 року він потрапив в автомобільну аварію, яка значно вплинула на його фізичний та духовний стан, а також внаслідок якої він отримав важкі травми, які потребували довгий курс проходження лікування та реабілітації. У зв'язку з чим [PERSON] вважає, що заповіт, який складений [PERSON] на користь [PERSON] повинен бути визнаний недійсним, тому звернулась до суду із відповідним позовом. Не погодившись з пред'явленими вимогами, представник відповідача [PERSON] надав письмові заперечення, в яких посилається на їх необґрунтованість та безпідставність, оскільки після автомобільної аварії [PERSON] вилікувався та на протязі майже 30-ти років працював на відповідальних науково-педагогічних посадах доктора наук й професора. При цьому [PERSON] багаторазово заохочувався. Крім того, посилається на те, що [PERSON] у позові вказує, що вона після переоформлення земельної ділянки на ім'я брата [PERSON] припинила спір щодо переоформлення земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на них двох, намагаючись не перешкоджати його здоров'ю і почала допомагати доглядати за ним, так як в силу важкого стану здоров'я він не міг самостійно обходитись, а інші родичі в цей час працювали, однак на підтвердження вказаних обставин [PERSON] не надала будь-яких доказів. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні пред'явлені позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити у їх задоволені посилаючись на те, що заповіт був складений та посвідчений державним нотаріусом, свої дії спадкодавець розумів, психічними захворюваннями не страждав, правочин вчинено відповідно до закону, а отже волевиявлення спадкодавця розпорядитися своїм майном, як це вказано у заповіті було вільним. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 4828, зазначене підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Під час свого життя, а саме 21 січня 2009 року, [PERSON] склав заповіт на користь [PERSON], який посвідчений державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Михайловою Л.І. та зареєстрований в реєстрі за № 3-1150. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Положеннями ст. 203 ЦК України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписами ч. 1 ст. 225 ЦК України визначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права порушені. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Але [PERSON] вважає, що заповіт, який складений [PERSON] на користь [PERSON] повинен бути визнаний недійсним у зв'язку з тим, що на день посвідчення заповіту у [PERSON] спостерігався процес психічного розладу та він не усвідомлював значення своїх дій, не сприймав дійсні обставини та не перебував під ясним розумом та дійсною волею через те, що у жовтні 1985 року він потрапив в автомобільну аварію, яка значно вплинула на його фізичний та духовний стан, а також внаслідок якої він отримав важкі травми, які потребували довгий курс проходження лікування та реабілітації. Однак, твердження позивачки [PERSON] спростовуються матеріалами справи, а саме трудовою книжкою [PERSON] від 08 серпня 1975 року, з якої вбачається, що після автомобільної аварії він успішно продовжив працювати на відповідальних науково-педагогічних посадах доктора наук й професора та у цей період багаторазово заохочувався. Також з трудової книжці вбачається, що останнє місце роботи було в Одеському державному екологічному університеті на посаді професора кафедри прикладної екології, з якої був звільнений у серпні 2011 року у зв'язку із закінченням строкового договору. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б стверджували про наявність за час життя у померлого [PERSON] психічної хвороби, перебування на обліку в будь-якій психіатричній лікарні або докази про звернення [PERSON] до лікаря психіатра. Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінивши встановлені по справі обставини у їх сукупності, з урахуванням пояснень, суд дійшов до висновку, що [PERSON] під час складання заповіту, тобто в 2009 році, був здоровою людиною та в цей період не болів психічними хворобами й не перебував на обліку в будь-якій психіатричній лікарні, тобто в момент складання заповіту [PERSON] повністю розумів значення своїх дій та вільно ними керувався. Таким чином, під час розгляду даної справи судом не встановлено підстав для визнання заповіту недійсним, так як заповіт складено особою, яка мала на це право, а також не порушені вимоги щодо його форми. Волевиявлення було вільним і відповідало волі заповідача у зв'язку з чим, у задоволені позовних вимог [PERSON] слід відмовити за безпідставністю. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 60 ЦПК України). Під час розгляду справи позивака [PERSON] не довела суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Отже, з огляду на вищевказане, оцінивши всі докази у їх сукупності суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними, у задоволені яких слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed