Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі та визначення місця проживання дітей, вказавши, що 27.11.2004 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 185. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24.01.2018 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом із нею та повністю перебувають на її утриманні. Позивач зазначила, що вона забезпечує належний догляд за дітьми, утримує їх, всебічно допомагає розумовому розвитку, навчанню, піклується про їх здоровя. Відповідач з 2017 року не бере участі у вихованні та утриманні дітей, жодної матеріальної допомоги не надає. Оскільки позивачу не відомо чи працевлаштований відповідач та де саме, вважаю що встановленню та стягненню підлягають аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2000, 00 гривень на кожну дитину окремо щомісячно. Зазначила, що батьки рівні у своїх обовязках щодо утримання дітей, відповідач інших утриманців не має, працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, його стан здоровя дозволяє працювати, а тому вважає, що відповідач може сплачувати такий розмір аліментів та буде забезпечуватись їхня рівність при несенні обовязку утримання дітей. У звязку із чим звернулася до суду та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі по 2000, 00 гривень на кожну дитину окремо щомісячно, з часу дня предявлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття; визначити місце проживання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з матірю за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не зявилась, подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не зявилися, від представника до суду надійшла заява в якій останній просив розглянути справу за відсутності відповідача та представника. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У судовому засіданні встановлено, що 27.11.2004 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 185 (а.с. 6). Сторони мають\~двох дітей\~ [PERSON],\~[INFO]\~та [PERSON],\~[INFO], що підтверджується\~свідоцтвом про\~народження дітей\~серії 1-ОК\~№ 032450\~та серії\~1-ОК\~№ 136294,\~згідно яких\~батьками дітей\~зазначено \~[PERSON] та [PERSON] (а.с. 15-16). Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24.01.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1,2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. З довідки виданої навчально-виховним комплексом «Школа І-ІІ ступенів-ліцей «Управлінські технології» № 240 «Соціум» Оболонського району м. Києва від 01.03.2019 року № 03-14/59 вбачається, що [PERSON] навчається у 3-г класі НВК № 240 «Соціум» Оболонського району м. Києва. З довідки від 05.03.2019 року № 176 вбачається, що [PERSON] навчається на денному відділенні Київського коледжу будівництва, архітектуру та дизайну на 3 курсі, спеціальності «Монтаж і обслуговування внутрішніх санітарно-технічних систем і вентиляції». Позивач зазначила, що вона забезпечує належний догляд за дітьми, утримує їх, всебічно допомагає розумовому розвитку, навчанню, піклується про їх здоровя. Відповідач з 2017 року не бере участі у вихованні та утриманні дітей, жодної матеріальної допомоги не надає. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст. 51 Конституції України «Батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобовязані піклуватися про своїх непрацездатних батьків». Згідно із ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради від 27.01.1991 р., держави учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. У звязку\~із тим,\~що відповідач\~є дієздатним,\~на утриманні\~інших неповнолітніх\~дітей та\~непрацездатних батьків\~не має,\~добровільно матеріальну\~допомогу не\~надає,\~суд вважає,\~що з\~нього можуть\~бути стягнути\~аліменти на\~користь позивача\~на утримання\~сина [PERSON],\~[INFO],\~в твердій\~грошовій сумі\~в розмірі\~2000,00\~гривень щомісячно,\~починаючи з\~дня подання\~позовної заяви\~до суду,\~а саме\~з 18.12.2018\~року і\~до досягнення\~ним повноліття,\~а саме\~16.02.2019\~року та\~на утримання\~сина [PERSON],\~[INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, а саме з 18.12.2018 року і до досягнення ним повноліття. Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах сплати платежу за один місяць. Щодо позовних вимог позивача про визначення місця проживання дітей разом із матірю, судом зазначається наступне. Згідно ст.160\~СК України\~місце проживання\~дитини,\~яка не\~досягла десяти\~років,\~визначається за\~згодою батьків.\~Місце проживання\~дитини,\~яка досягла\~десяти років,\~визначається за\~спільною згодою\~батьків та\~самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.3 ст.157 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Згідно довідки про склад сімї та реєстрації від 04.03.2019 року № 478 вбачається, що сторони та їх діти зареєстровані за адресою: [INFO]. Аналізуючи викладене, повно та всебічно зясувавши обставини справи, враховуюче те, що відповідач не заперечував проти позовних вимог,суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання [PERSON], [INFO], разом із матірю за адресою: [ADDRESS]. Щодо визначення місця проживання [PERSON], [INFO], разом із матірю, судом зазначається наступне. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.18 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Таким чином, оскільки на момент ухвалення судом рішення [PERSON], [INFO], досяг повноліття та має право самостійно визначати де йому проживати, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Також з\~відповідача,\~у відповідності\~до ст.\~141\~ЦПК України,\~підлягають стягненню\~судові витрати\~у розмірі\~704,\~80\~грн. на користь держави та у розмірі 704, 80 грн. на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial