Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про надання дозволу для тимчасового виїзду за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, посилаючись на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 02 листопада 2001 року, який рішенням Гусятинського районного суду від 31.07.2008 року розірвано. Від даного шлюбу у подружжя є син [PERSON], [INFO]. На даний час мати позивачки [PERSON] працює за кордоном в Італії і на час літніх канікул сім'я її роботодавця запросила позивачку разом із сином в гості. Однак між нею та відповідачем в зв'язку з його тривалим ухиленням від участі у вихованні сина склалися такі стосунки, що останній з незрозумілих причин відмовляється надати завірену нотаріально заяву на дозвіл виїзду неповнолітньої дитини у період літніх шкільних канікул в Італію у її супроводі. Вважає, що така позиція батька щодо дитини шкодить інтересам сина та не сприяє його всебічному розвитку. Просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд її неповнолітнього сина за кордон, без дозволу батька. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги і просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон без дозволу батька. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить оголошення про виклик до суду розміщене в № 42 (2876) від 23-28 травня 2014 року в газеті «Свобода» Тернопільської обласної ради та Тернопільської районної державної адміністрації, про поважні причини неявки суд не повідомив, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши здобуті в судовому засіданні докази, суд встановив наступні факти та правовідносини. Відповідно до рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 31 липня 2008 року, розірвано шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.08.2002 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.п. 4.2.8 Постанови від 27.01.1995 року №57, затвердженою КМ України «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України»виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріальної згоди другого з батьків рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 - річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Судом встановлено, що в даному випадку малолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю - позивачкою по справі, а батько не дає дозволу на тимчасовий виїзд за кордон сину, а тому, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що слід надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон малолітньому [PERSON] На підставі наведеного та

Outcome: approved