Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом та просила суд, ухвалити рішення, яким зобовязати керівництво садівничого товариства «Дніпро-2» селища Новоолександрівка, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області вчинити певні дії, а саме зареєструвати її заяви подані у період з квітня по грудень 2016 року та у терміни передбачені законом розглянути надані заяви та надати їй письмові відповіді за підписами всіх членів правління, направивши їх на відповідну адресу. Позивачка у судовому засіданні підтримала предявлений позов і просила його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, зазначивши про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог [PERSON], тому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку доказам наданими сторонами у судовому засіданні, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що у 2010 році, згідно заповіту матері позивачки [PERSON], я подала відповідну заяву нотаріусу та прийняла у спадщину земельну ділянку №168 розташовану на території садівничого товариства «Дніпро-2» селища Новоолександрівка, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, яка належала спадкодавцю на праві власності і дані факти підтверджуються державним актом на право приватної власності на землю на ім'я [PERSON], витягом з рішення Новоолександрівської сільської Ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області «Про передачу земельної ділянки у приватну власність і користування» [PERSON], заповітом матері [PERSON] на імя позивачки та витягом про відкриття спадщини. Разом з тим у судом встановлено, що свідоцтво про право власності на спадщину [PERSON] не отримала через брак коштів, які вона мала сплатити за отримання кадастрового номера та свідоцтва, про що позивачкою було зазначено у судовому засіданні. Крім того, на даний момент [PERSON] не користується правами садоводів, оскільки не є членом садівничого товариства «Дніпро-2», про що вона також зазначила суду і фактично у встановленому законом порядку не оформила право власності на земельну ділянку розташовану у товаристві. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою не подавалася заява на вступ в члени Садівничого Товариства, не має державного акту на право власності на землю та відсутні будь-які рішення Новоолександрівської сільської ради народних депутатів про передачу їй приватну власність і користування земельної ділянки. Разом з тим, судом встановлено, що у позивачки наявна постійна матеріальна заборгованість перед товариством за обслуговування земельної ділянки №168, якою продовжує користуватися [PERSON] Так, Садівниче товариство «Дніпро-2» створене і діє відповідно Закону України «Про об'єднання громадян» (постанова ВР № 2461-12 від 16.06.1992 року) і діяльність садівничого товариства жодним чином не виходить за рамки Статуту та Закону на підставі якого створене. У свою чергу, Статутом взагалі не передбачено надання письмових та будь-яких відповідей стороннім особам стосовно діяльності садівничого товариства. Разом с тим суд звертає увагу на те, що запити [PERSON] належним чином зареєстровані в журналі реєстрації заяв та відповіді на них вона отримала, як і отримувала ряд довідок щодо наявності у її родини матеріальної заборгованості перед товариством та відсутність вільних ділянок у товаристві. Так, Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши спосіб захисту, позивач у силу ст.10 ЦПК України зобовязаний довести правову та фактичну його підставу. Суд за власною ініціативою не може міняти предмет і підстави позову. Статтею 27 ЦПК України визначено, що особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст.ст. 57, 58, 59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування Згідно з вимогами частин 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, позивачкою не надано достатніх доказів на підтвердження обставин, з якими вона повязує можливість,. Отже, приймаючи до уваги вказані норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що позивачкою не доведено та належними доказами не обґрунтовані підстави щодо можливості задоволення її позовних вимог, а всі її посилання спрямовані на зясування сімейних відносин, адже позивачка [PERSON] та [PERSON] у період часу з жовтня 2009 по березень 2016 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, тому предявлені вимоги підлягають залишенню без задоволення. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України суму судового збору віднести за рахунок позивачки.

Outcome: approved