Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 07 жовтня 2005 року, який був зареєстрований Міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області. Від шлюбу вони мають дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. З вини відповідача сумісне життя і збереження сім'ї стало неможливим, у зв'язку з чим вони не проживають разом з липня 2014 року. Збереження шлюбу суперечитиме інтересам сім'ї та унеможливить примирення з відповідачем. Просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], який був зареєстрований 07 жовтня 2005 року у Міському Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1350. Після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Сина [PERSON], [INFO], просить залишити проживати з нею. [PERSON] у судове засідання не з'явилася. 07 травня 2018 року надала суду Заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Згідно ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Виклик до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідача [PERSON] було розміщене 29 березня 2018 року, і з 29 березня 2018 року, відповідно приписів ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, [PERSON] вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 07 жовтня 2005 року, який було зареєстровано Міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1350, що підтверджується повторно виданим Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5-6). Від шлюбу вони мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Міським Відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області (а.с.7). Як зазначає позивач з вини відповідача сумісне життя і збереження сім'ї стало неможливим, у зв'язку з чим вони не проживають разом з липня 2014 року. Збереження шлюбу суперечитиме інтересам сім'ї та унеможливить примирення з відповідачем. Спору з приводу майна на теперішній час немає. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. [PERSON] після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Що стосується позовних вимог в частині залишення сина дитину - [PERSON], [INFO], проживати з матір'ю, суд вважає за можливе їх задовольнити, оскільки дитина проживає на теперішній час із матір'ю та знаходиться на її утриманні. Позивач [PERSON] не наполягає на стягненні з відповідача [PERSON] понесених нею судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved