Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя, з посиланням на ті обставини, що вона з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 15 березня 1986 року. Шлюб було розірвано 26 жовтня 2017 року. Під час зареєстрованого шлюбу ними було нажито спільне майно, а саме: 3-х кімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Квартира була зареєстрована на ім'я [PERSON], договір купівлі-продажу квартири також було укладено відповідачем самостійно. На теперішній час позивач з відповідачем спільного господарства не ведуть і домовленості щодо поділу спільного майна між нами не досягнуто, тому [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Раніше з аналогічним позовом до суду не зверталася. У судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, уточнила позовні вимоги в яких просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири та визнати за її чоловіком право власності на іншу 1/2 частину спірної квартири, наполягала на задоволенні уточнених позовних вимог та не заперечувала проти розгляду справи у порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване почтове повідомлення, з відміткою повернуто за закінченням терміну зберігання, оскільки згідно з ст.130 ЦПК України у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім'ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. А тому, у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, постановивши по справі заочне рішення. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі з 15 березня 1986 року, який зареєстровано відділом ЗАГС Куп'янського міськвиконкому Харківської області, актовий запис за № 65, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10), мають двох спільних дітей, які на час розгляду справи є повнолітніми. Шлюб між сторонами було розірвано на підставі заочного рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 26 жовтня 2018 року (а.с. 11). За період спільного життя сторін, після укладення шлюбу, відповідач [PERSON] уклав договір купівлі-продажу квартири від 06 серпня 1999 року на підставі якого став власником 3-х кімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується ксерокопією договору купівлі-продажу та технічним паспортом про реєстрацію права на нерухомість в Куп'янському бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 9678 (а.с. 13-17). В спірній квартирі зареєстровані сторони [PERSON] та [PERSON], що підтверджується оригіналом довідки №1926 від 20 грудня 2017 року наданої завідувачем сектору по роботі з населенням ТОВ КК «Коменерго-Куп'янськ». В довідці також зазначено, що [PERSON] зареєстрована в квартирі з 2000 року (а.с. 12). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно до ст. 69 СК України визнано право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Як вбачається, «майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі» (ч. 1 ст. 71 СК України); «неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними» (ч. 2 ст. 71 СК України). Згідно ч.3 ст.368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними і при цьому вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи викладенні обставини, зважаючи на презумпцію рівності часток подружжя у спільному майні, відсутність домовленості між ними щодо поділу спільно нажитого під час шлюбу майна, суд вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, так-як набута на підставі договору купівлі-продажу під час їх шлюбу, а отже позивач в порядку поділу спільного майна подружжя має право на 1/2 частину квартири. Також, у суду відсутні істотні обставини, які б могли послужити підставою для відступу від рівності часток чоловіка чи жінки у праві спільної сумісної власності. На основі з'ясованих обставин викладених у позовній заяві, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про задоволення позову та поділу квартири на рівні частини між подружжям.

Outcome: approved