Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору дарування від 14.09.2007, укладеного між [PERSON] і [PERSON] удаваним правочином, встановлення, що правочин, укладений під виглядом зазначеного Договору дарування від 14.09.2007, є договором комісії, переведення на [PERSON] , [PERSON] прав та обов`язків покупця на об`єкт нерухомості - 1/2 частини 19/20 частин комплексу будівель за адресою: [ADDRESS] ; визнання права спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] на об`єкт нерухомості 1/2 частини 19/20 частин комплексу будівель за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на початку вересня 2007 року виникла домовленість, згідно якої [PERSON] за кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] придбає від свого імені, але на користь [PERSON] та [PERSON] об`єкт нерухомості - 1/2 частину 19/20 частин комплексу будівель за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] виконав це доручення, про що свідчить письмова розписка [PERSON] від 14.09.2007, яку позивач завізувала сумісно з [PERSON] . Позивач вказує, що в зв`язку з тим, що вона мала відношення з цього приводу зі своїм сином та чоловіком, у неї не виникало сумніву про належність оформлення права власності на цей об`єкт нерухомості, а саме на позивача та її чоловіка. Однак, 05.06.2021 [PERSON] розповів позивачу про ситуацію, яка склалася з цим об`єктом нерухомості, та надав позивачу документи, з яких вбачалося, що [PERSON] , виконуючи домовленість щодо придбання на користь позивача та [PERSON] вказаного об`єкту нерухомості, передав [PERSON] грошові кошти в сумі 250000,00 грн., які є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , однак, чомусь оформив цю передачу грошових коштів саме договором дарування від 14.09.2007. Таким чином, відповідачі, використовуючи грошові кошти в розмірі 250000,00 грн, що є спільної сумісної власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , уклали між собою договір дарування цих грошових коштів, після чого відповідач [PERSON] порушив існуючу домовленість та прибав вказаний об`єкт нерухомості саме на свою користь. При таких обставинах правочин договір дарування від 14.09.2007, укладений між [PERSON] та [PERSON] ,- є удаваним, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину - договору комісії, який вони насправді вчинили. В якості захисту порушеного права позивач вважає у визнанні договору дарування від 14.09.2007, укладеного між [PERSON] і [PERSON] , удаваним правочином, встановлення, що правочин, укладений під виглядом договору дарування від 14.09.2007, є договором комісії, припинення права власності [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомості, визнання спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомості. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на те, що між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на початку вересня 2007 року виникла домовленість, згідно якої [PERSON] за кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] придбає від свого імені, але на користь [PERSON] та [PERSON] , об`єкт нерухомості - 1/2 частину 19/20 частин комплексу будівель за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] виконав це доручення, про що свідчить письмова розписка [PERSON] від 14.09.2007, яку позивач завізувала сумісно з [PERSON] . Позивач вказує, що в зв`язку з тим, що вона мала відношення з цього приводу зі своїм сином та чоловіком, у неї не виникало сумніву про належність оформлення права власності на цей об`єкт нерухомості, а саме на позивача та її чоловіка. Однак, 05.06.2021 [PERSON] розповів позивачу про ситуацію, яка склалася з цим об`єктом нерухомості, та надав позивачу документи, з яких вбачалося, що [PERSON] , виконуючи домовленість щодо придбання на користь позивача та [PERSON] вказаного об`єкту нерухомості, передав [PERSON] грошові кошти в сумі 250000,00 грн., які є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , однак, чомусь оформив цю передачу грошових коштів саме договором дарування від 14.09.2007. Таким чином, відповідачі, використовуючи грошові кошти в розмірі 250000,00 грн, що є спільної сумісної власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , уклали між собою договір дарування цих грошових коштів, після чого відповідач [PERSON] порушив існуючу домовленість та прибав вказаний об`єкт нерухомості саме на свою користь. При таких обставинах, правочин договір дарування від 14.09.2007, укладений між [PERSON] та [PERSON] ,- є удаваний, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину договору комісії, який вони насправді вчинили. В якості захисту порушеного права позивач вважає у визнанні договору дарування від 14.09.2007, укладеного між [PERSON] і [PERSON] , удаваним правочином, встановлення, що правочин, укладений під виглядом договору дарування від 14.09.2007, є договором комісії, припинення права власності [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомості, визнання спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомості. Від відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, в якій відповідач [PERSON] позов визнав. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі та визнання позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, засобом електронної пошти повідомив суд про можливий розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, пояснюючи, що підстав для задоволення позову немає. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідач [PERSON] є чоловіком позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , згідно до якого шлюб укладено 15.09.1973 (а.с. 34). Відповідач [PERSON] є сином позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 28.01.1977 (а.с. 35). 14.09.2007 між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір дарування, згідно до умов якого [PERSON] подарував у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 250000,00 грн. Згідно до п. 3 цього договору дарування, за грошові кошти, що є предметом дарування, [PERSON] має намір придбати Ѕ частину 19/20 частин комплексу будівель за адресом: [ADDRESS] (а.с. 9). 14.09.2007 між СТОВ «АГРОТОН» (продавець) та [PERSON] і [PERSON] (покупці) було укладено договір купівлі-продажу 19/20 частин комплексу будівель. Згідно до п. 1 цього договору, Продавець зобов`язується передати 19/20 частин комплексу будівель у власність Покупцям в рівних частинах (тобто по Ѕ частині), а Покупці зобов`язуються прийняти в рівних частинах (тобто по Ѕ частині) 19/20 частин комплексу будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , і сплатити оговорену грошову суму. Згідно до п. 5 цього договору купівлі-продажу, продаж 19/20 частини комплексу будівель за домовленістю сторін вчиняється за 500000,00 грн., які отримані Продавцем від Покупців під час оформлення цього договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продані 19/20 частин комплексу будівель (а.с. 13, 14). Право власності [PERSON] на Ѕ частину придбаних об`єктів нерухомості згідно договору купівлі-продажу 19/20 частин комплексу будівель від 14.09.2007 підтверджується Свідоцтвом на право власності на нерухоме майно від 10.06.2008, виданого відповідно до рішення Новопокровської селищної ради від 10.06.2008 № 153 (а.с. 12). З аналізу змісту вказаних документів встановлено, що [PERSON] подарував своєму сину [PERSON] грошові кошти в сумі 250000,00 грн., за вказані грошові кошти [PERSON] придбав на свою користь Ѕ частини 19/20 частин комплексу будівель за адресою: [ADDRESS] та зареєстрував ці об`єкти нерухомості на своє ім`я як свою власність. Позивачем [PERSON] в якості доказів своєї позиції за позовом надано до суду письмову розписку від 14.09.2007 [PERSON] , згідно якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 250000,00 грн., що було оформлено між ними договором дарування від 14.09.2007 для придбання на користь [PERSON] об`єкту нерухомості - Ѕ частини 19/20 частин комплексу будівель за адресою: [ADDRESS] . Крім того, позивачем [PERSON] в якості доказів своєї позиції за позовом надано до суду розписку [PERSON] від 14.09.2007, згідно якої [PERSON] придбав за дорученням і на користь батька [PERSON] за отримані від нього 14.09.2007 грошові кошти в розмірі 250000,00 грн. об`єкт нерухомості - Ѕ частини 19/20 частин комплексу будівель за адресою: [ADDRESS] . Розписка містить інформацію про те, що [PERSON] та [PERSON] згодні з тим, що вказане доручення [PERSON] виконано. Тобто, грошові кошти в сумі 250000,00 грн., що були передані [PERSON] для придбання об`єкту нерухомості - Ѕ частини 19/20 частин комплексу будівель за адресою: [ADDRESS] , були сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Згідно до вимог ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно до вимог ч. 5 ст. 68 Сімейного Кодексу України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згідно наданих розписок від 14.09.2007, договору дарування від 14.09.2007, встановлених в них правах та обов`язках, встановлюються наступні факти, які підтверджують виникнення прав та обов`язків сторін правочину: - передання [PERSON] грошових коштів в розмірі 250000 грн.; - придбання [PERSON] за дорученням [PERSON] та за кошти подружжя [PERSON] , [PERSON] і на користь [PERSON] об`єкта нерухомості; - звітування [PERSON] про виконане доручення; - письмова згода відповідача [PERSON] з виконанням [PERSON] доручення; - письмова згода позивачки з виконанням [PERSON] доручення. Відповідно до вимог п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З аналізу наданих розписок від 14.09.2007, договору дарування від 14.09.2007, встановлених в них правах та обов`язках, встановлених в цих розписках обов`язках, судом встановлено, що між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виникли відношення комісії, що регулюються Главою 69 ЦК України. Згідно вимог ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Відповідно до ч. 3 ст. 1012 ЦК України, істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну. Відповідно до ст. 1018 ЦК України, майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента. Зі змісту розписок від 14.09.2007 встановлено, що в них присутні істотні умови договору комісії, що передбачені вимогами ч. 3 ст. 1012 ЦК України, а саме: вказане майно, яке необхідно придбати комісіонеру від свого імені на користь комітента, вказана ціна цього майна. Крім того, в порядку вимог ст. 1011 ЦК України, між сторонами передбачено обов`язок комісіонера виконати доручення комітента щодо придбання майна на користь комітента та за кошти комітента. Розписка від 14.09.2007, в якій [PERSON] повідомляє [PERSON] та [PERSON] про виконання доручення за своєю правовою природою є формою звіту комісіонера, що передбачений ст. 1022 ЦК України, та що додатково свідчить про виникнення між сторонами відносин комісії. Однак, [PERSON] , діючі у виниклих правовідносинах в якості комісіонера, в порушення вимог ст. ст. 1011, 1018 ЦК України, не передав у власність комітенту придбаний об`єкт нерухомості, а оформив це право власності на себе. Свої дії щодо оформлення на себе придбаного об`єкту нерухомості [PERSON] мотивував наявністю договору дарування грошових коштів від 14.09.2007. В судовому засіданні представник позивачки пояснила, що передача грошових коштів на придбання майна [PERSON] та [PERSON] вирішили оформити договором дарування з урахуванням того факту, що станом на 14.09.2007 року [PERSON] перебував у шлюбі та з огляду на припис п. 2 ч. 1 ст. 57 ЦПК України, згідно із яким майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Про оформлення передачі грошей на придбання майна у формі договору дарування позивачці стало відомо лише в 2021 році. З урахуванням зазначеного, суд критично відноситься до виникнення права власності у [PERSON] з підстав договору дарування грошових коштів на вказаний об`єкт нерухомості, у зв`язку з тим, що відображений в договорі дарування факт передачі грошових коштів є завуальована форма передачі грошових коштів за виниклими між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] відносинами договору комісії. Згідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Зазначену позицію висловив Верховний Суд в Постанові від 16 січня 2019 року в справі № 521/17654/15-ц. Таким чином, вчинений [PERSON] та [PERSON] правочин - договір дарування від 14.09.2007 - є удаваним правочином та таким, що вчинено для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме - договору комісії, згідно якого [PERSON] надав належні подружжю [PERSON] та [PERSON] грошові кошти [PERSON] для придбання останнім за дорученням та на користь [PERSON] об`єкта нерухомості. При таких обставинах, згідно до ч. 2 ст. 235 ЦК України, відносини сторін повинні регулюватися за правилами правочину, який сторони насправді вчинили,- правилами договору комісії. Між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виникли правовідношення, що регулюються ст. 1011 ЦК України, а саме: було укладено договір комісії, за яким [PERSON] та [PERSON] доручили [PERSON] придбати за їх рахунок, але від свого імені правочин - купівлю об`єкта нерухомості. В якості плати за вчинення правочину [PERSON] дозволялося використовувати цей об`єкт для своєї господарської діяльності, що також є підтвердженням укладення між сторонами договору комісії. Факт укладання саме договору комісії підтверджують вищезазначені розписки [PERSON] , а саме: [PERSON] та [PERSON] в своєї розписці від 14.09.2007 прямо вказують на те, що за грошову суму, отриману за договором дарування, [PERSON] повинен використати для придбання на користь [PERSON] об`єкта нерухомості, що суперечить правовій природі договору дарування та відповідає правової природі договору комісії. В іншій розписці від 14.09.2007, яка за своїм змістом є звітом комісіонера відповідно до ст. 1022 ЦК України, [PERSON] повідомляє [PERSON] та [PERSON] про придбання за отримані кошти на користь [PERSON] об`єкта нерухомості. Таким чином, [PERSON] виконав свої обов`язки за укладеним між ним та [PERSON] і [PERSON] договором комісії, а саме: придбав від свого імені за дорученням та за грошові кошті комітентів і на користь комітентів об`єкт нерухомості. Згідно зі ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 цього ж Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, довів свої позовні вимоги. З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову На підставі викладеного,

Outcome: approved