Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 11 червня 2014 року перебувала у шлюбі з відповідачем. У шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . 22 серпня 2018 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб між сторонами було розірвано. 13 липня 2018 року Дарницьким районним судом м. Києва у справі № 753/12333/18 видано судовий наказ про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач вказує, що дитина проживає разом з нею та находиться на її утриманні, а з моменту розірвання шлюбу відповідач не допомагає по утриманню дитини та має заборгованість по сплаті аліментів, не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, не цікавиться його долею, життям, не відвідує його, матеріально не підтримує, кошти на життєво важливі потреби дитини відповідач не надає та не надавав. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2021 року відкрито провадження у справі № 753/7243/21, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 17 червня 2021 року, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 9 вересня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 22 листопада 2021 року. 22 листопада 2021 розгляд справи відкладено на 20 грудня 2021 року. Відповідач у судові засідання не з`явився, відзив на позов не подавав, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток та процесуальних документів за адресою його зареєстрованого місця проживання рекомендованим листом з повідомлення про вручення, а також викликався шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив такі обставини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що з 11 червня 2014 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу. Від шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 19 серпня 2014 року, серії [NUMBER] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року у справі № 753/10093/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Судом встановлено, що [PERSON] проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] . Дитиною опікуються позивач, вона знаходиться на її утриманні. 13 липня 2018 року Дарницьким районним судом м. Києва у справі № 753/12333/18 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 3 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки від 19 лютого 2021 року, виданої Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), станом на 19 лютого 2021 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] за період з липня 2018 року по лютий 2021 року, яка становить 29220,50 грн. Позивачем також надано відповідь Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про вжиті державним виконавцем заходи щодо примусового виконання судового наказу. Як свідчать матеріали справи, [PERSON] , [INFO] , відвідує ТОВ «Заклад загальної середньої освіти-початкова школа «Нова Ера». Дитина відвідує та залишає школу тільки у супроводі матері, про що свідчить довідка, видана директором закладу від 2 березня 2021 року. Згідно з характеристикою та довідкою, наданими завідувачем кафедри анестезіології та інтенсивної терапії Національного університету охорони здоров`я України імені П.Л. Шупика, [PERSON] працює на посаді доцента кафедри анестезіології та інтенсивної терапії Університету з 2015 року. Зарекомендувала себе на роботі як професіонал своєї справи, користується повагою серед колег, працює продуктивно, відзначається загальною культурою та високими моральними якостями. Відповідально відноситься до поставлених задач, трудову дисципліну не порушує. Відповідно до довідки від 3 березня 2021 року № 25 та характеристики від 3 березня 2021 року № 26, виданих ТОВ «Капітал», [PERSON] також працює за сумісництвом на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії Медичного центру «Універсальна клініка «Оберіг» ТОВ «Капітал» з 13 січня 2020 року, за період роботи показала себе з позитивного боку, як висококваліфікований, грамотний спеціаліст, який постійно прагне до самовдосконалення, підвищує рівень професійних знань, постійно приймає активну участь в конференціях, семінарах та інших видах навчання з анестезіології. Завдяки працьовитості, цілеспрямованості, доброзичливості, щирості, небайдужості до потреб інших користується авторитетом та повагою серед співробітників та хворих, Згідно з висновком виконавчого комітету Білогородської сільської ради від 31 серпня 2021року № 118/3 з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини орган опіки і піклування вважає за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з частиною другою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У висновку органу опіки і піклування зазначено, що дитина проживає разом з матір`ю та житлово-побутові умови проживання дитини створені необхідні для проживання, відпочинку, навчання та розвитку. Також як зазначено у висновку, відповідно до листа служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 11 червня 2021 року № 101/46- 2080 обстежити умови проживання гр. [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , не вдалося можливим, двері ніхто не відчинив, на багаторазові телефонні дзвінки ніхто не відповідає. Згідно із загальнодоступною інформацією, що міститься на вебсайті судової влади України, між сторонами відсутні спори щодо участі одного батьків у вихованні дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Беручи до уваги, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: виховання та матеріального утримання, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . При цьому суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача спрямовано насамперед на захист інтересів малолітньої дитини та є засобом стимулювання відповідача до належного виконання ним своїх обов`язків, який, в разі зміни свого ставлення до дитини та своїх батьківських обов`язків, матиме змогу звернутися до суду з відповідним позовом та поновити свої батьківські права. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у сумі 908 грн.

Outcome: approved