Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про зобов'язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], шляхом надання ключів та забезпечення вільного і безперешкодного доступу до вказаної квартири. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23.01.2018 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадженні у справі та призначено судове засідання. Згідно ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17.07.2018 року позивачу відмовлено у задоволенні заяви про відвід та задоволено самовідвід по цивільній справі №428/73/18 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. У відповідності до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 17.07.2018 року дану справу розподілено судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області Журавель Т.С. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17.07.2018 року дану справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що у 2003 році батько позивача - [PERSON] отримав службову квартиру за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі мешкали відповідач, його дружина - [PERSON] та їх діти - позивач та [PERSON]. Право користування вищенаведеним житлом підтверджувалось ордером №8 серія П від 30.10.2003, згідно з яким відповідачу надано право на зайняття житлового приміщення разом з сім'єю з 4 осіб. Рішенням Сєвєродонецької міської ради №966 від 03.12.2013 року вищенаведена квартира була виключена з переліку службових та передана відповідачу та членам його родини на загальних підставах. Відповідно до вказаного рішення членами родини відповідача, які мають право на користування житлом є відповідач, син - [PERSON] та донька - [PERSON]. 11.01.2008 року шлюб між відповідачем та [PERSON] було розірвано, у зв'язку з чим [PERSON] стала проживати окремо. Позивач жодним чином не хотіла переривати родинні зв'язки із батьком та правомірно намагалась реалізувати своє право на користування житлом, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Проте, відповідач неправомірно заважав позивачу користуватися оскаржуваним житлом, що виразилось у зміні замків на вхідних дверях, відмові надати ключі від нових замків, постійної відмови у допущенні до житлового приміщення для реалізації свого права на користування. У зв'язку з викладеним позивач звернулася з даним позовом до суду. Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог заперечує. Крім того, відповідач надав до суду письмовий відзив, в якому, зокрема, зазначено, що у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], зареєстровані він, його донька - позивач та син - [PERSON]. Після розірвання шлюбу з колишньою дружиною [PERSON] діти виїхали з квартири разом з матір'ю. З червня 2008 року діти не проживають у спірній квартирі. 23.06.2008 року [PERSON] придбала у власність 4-кімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], та проживала разом з дітьми за вказаною адресою. Твердження позивача про те, що відповідач не допускає її до свого житлового приміщення не відповідає дійсності. У користуванні квартирою відповідач не перешкоджає, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що згідно копії ордеру на житлове приміщення № 8 серії П від 30.10.2003 року на підставі рішення виконкому №1817 від 28.10.2003 року [PERSON] з родиною з 4 осіб надано право зайняття житлового приміщення житловою площею 35,6 кв.м, що складається з 2 кімнат у ізольованій квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]. Склад сім'ї: [PERSON], [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька, [PERSON] - син. У відповідності до копії паспорта серії [NUMBER], виданого 23.08.2013 року Сєвєродонецьким МВ УДМС України в Луганській області, [PERSON], [INFO], з 12.11.2003 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24.12.2007 року шлюб, зареєстрований 25.11.1995 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 1049, між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) розірвано. На підставі вказаного судового рішення Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області 11.01.2008 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. 23.06.2008 року [PERSON] придбала у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Вказане підтверджується копіями договору купівлі-продажу від 23.06.2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 17.07.2008 року. У відповідності до рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15.01.2009 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання способів участі батьків у вихованні дітей задоволені. Встановлено [PERSON] спосіб у вихованні і спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], та неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO] та зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди у вихованні неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], та спілкуванні з ними [PERSON]. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.05.2010 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилою площею задоволені частково. Ухвалено визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованих за адресою: [ADDRESS]. З копії рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №966 від 03.12.2013 року вбачається, що вирішено виключити з переліку службових приміщень Управління Служби безпеки України в Луганській області двокімнатну квартиру [ADDRESS], у зв'язку з тим, що відпала потреба у такому її використанні. Квартиронаймач [PERSON]. Склад сім'ї три особа: він, син - [PERSON], донька - [PERSON]. Згідно клопотання Управління Служби безпеки України в Луганській області від 09.10.2013 року №63/9/11690-4. У відповідності до копії акту обстеження квартири від 29.08.2017 року у квартирі за адресою: [ADDRESS]: [PERSON] була зареєстрована з 12.11.2003 року по 08.12.2010 року; [PERSON] зареєстрована з 12.11.2003 року, але фактично не мешкає з червня 2008 року; [PERSON] зареєстрований з 12.11.2003 року, але фактично не мешкає з червня 2008 року. Згідно копії довідки ДЗ «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка» №347 від 17.09.2018 року [PERSON] навчається на 2 курсі за кошти фізичних осіб за ОС Бакалавр, спеціальність «Дизайн», заочна форма навчання в Навчально-науковому інституті торгівлі, обслуговуючих технологій та туризму ДЗ «Луганський національний університет імені Тараса Шевченка». Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10.12.2018 року позовну заяву [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні жилим приміщенням та забезпечення вільного доступу до квартири, третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області, задоволено. Ухвалено зобов'язати [PERSON] ([INFO], і.н. [NUMBER], зареєстроване місце проживання: [ADDRESS], паспорт громадянина України серія [NUMBER]) не чинити перешкоди неповнолітньому сину [PERSON], [INFO]., у користуванні жилим приміщенням - квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом надання ключів від зазначеного жилого приміщення, а також забезпечення вільного і безперешкодного доступу до зазначеної квартири. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 25 Загальної декларації прав людини, прийнятою та проголошеною в резолюції 217 А (ІІІ) Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй від 10 грудня 1948 року визначено, що кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я й добробуту її самої та її родини. Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (стаття 10). Пунктом 1 статті 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року наголошено, що право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на державні органи зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U. K. від 24 листопада 1986 року) так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року). Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не можу бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. У відповідності до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Згідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 123 ЖК України до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73-76, 79-83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103-106 цього Кодексу. Статтею 58 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Відповідно до ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Згідно ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо вказані особи перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Аналізуючи викладене вбачається, що на підставі ордеру №8 серії П від 30.10.2003 року відповідачу з сім'єю із 4 осіб ([PERSON] - дружина, [PERSON] - донька, [PERSON] - син) надано право на зайняття житлового приміщення у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. З 12.11.2003 року позивач зареєстрована за вказаною адресою. Через перешкоди у користуванні зазначеним жилим приміщенням, які були спричинені відповідачем, на той час неповнолітня позивач разом з братом та матір'ю переїхали до іншого житла, яке [PERSON] набула у приватну власність. При цьому, особисті речі позивача залишись у зазначеному житловому приміщенні. 03.12.2013 року рішенням Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради Луганської області спірне житлове приміщення виключене з переліку службових жилих приміщень та надано у користування квартиронаймачу [PERSON] у складі сім'ї 3 особи (син [PERSON], донька [PERSON].). Разом з тим, допитана в судовому засіданні в якості свідка - [PERSON] суду зазначила, що позивач є її донькою, а відповідач - колишній чоловік. Відповідач отримав квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], на склад сім'ї - 4 особи. До складу сім'ї на той час входили відповідач, свідок та їх діти: [PERSON] та [PERSON] У 2007 році відповідач почав примушувати свідка з дітьми виїхати з вказаної квартири. Після розлучення він створював неможливі умови для проживання, тому у червні 2008 року вона була змушена забрати дітей та виїхати зі спірного житла. Речі доньки та сина залишалися у квартирі. Шляхом оформлення довгострокового валютного кредиту свідок придбала квартиру, в якій вона з дітьми мешкають до сих пір. Після переїзду відповідач одразу змінив замки на вхідних дверях, зібрав речі дітей та виніс їх до домоправителя. Зазначені речі свідок не забирала та їх доля їй не відома. Відповідач вже двічі звертався до суду з позовом про визнання дітей такими, що втратили право користування спірною квартирою, але суд відмовляв у їх задоволенні. У 2013-2014 році квартира виведена з службового використання. На даний час відповідач бажає виписати дітей з квартири та приватизувати квартиру тільки на себе, але у дітей житла у власності не має, тому вони мають право реалізувати своє право шляхом участі у приватизації вказаної квартири. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на проживання у спірній квартирі, але доступу до житла він не надає, чим спричиняє перешкоди у користуванні житлом. Таким чином, враховуючи, що позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS], іншого власного житла вона не має та бажає проживати у вказаній квартирі, а відповідач, у свою чергу, чинить перешкоди у проживанні, суд доходить висновку про необхідність зобов'язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні спірним жилим приміщенням. З огляду на зазначене, вбачається, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, є достовірними та обґрунтованими, сумніву у суду не викликають, а тому, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 13 від 04.01.2018 року про сплату судового збору в сумі 704,80 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved