Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 травня 2013 року. Від цього шлюбу у них є донька: [PERSON], [INFO]. Протягом останнього року сімейне життя між ними поступово погіршувалося. Почали виникати сварки та непорозуміння, які стали переростати у конфлікти. Понад два місяці сторони не проживають разом, дійшли висновку що їм краще проживати окремо. Вважає, що строк на примирення не виправить становища. Між сторонами не досягнути згоди щодо утримання дитини, відповідач ухиляється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідач працює офіційно, та крім офіційної заробітної плати отримує неофіційний дохід в розмірі від 4 000 до 8 000 гривень. На утримання дитини позивачу потрібно не менше 1 000 гривень в місяць на іграшки, одяг, їжу, садочок, дитячі розваги. Просить суд розірвати шлюб, змінити прізвище на дошлюбне, стягнути аліменти в розмірі 1 000 гривень щомісячно, та стягнути судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Заявлений позов підтримує повністю. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині щодо розірвання шлюбу, позовні вимоги щодо стягнення аліментів визнає частково, в розмірі ? частина від заробітної плати. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, то вона підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд, з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом при розгляді справи встановлено, що 18 травня 2013 року між сторонами було укладено шлюб (а.с. 4). Сімейне життя подружжя не склалося, сторони фактично припинили шлюбні відносини, тривалий час не підтримують шлюбних відносин, не мають спільного сімейного бюджету та не ведуть спільного господарства, сім'я існує формально. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що сімейне життя подружжя не склалося, кожен з них проживає окремо, шлюбні відносини між сторонами припинено. Спільного бюджету та домашнього господарства не ведуть, сім'я існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги позивача про повернення їй дошлюбного прізвища, то вона підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Також судом встановлено, що до укладення шлюбу прізвище позивача було «[PERSON]». Після реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» на прізвище «[PERSON]», взявши прізвище свого чоловіка, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що після реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» на прізвище «[PERSON]». При цьому після розірвання шлюбу позивач бажає відновити своє дошлюбне прізвище, що є її правом. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відновлення [PERSON] її дошлюбного прізвища «[PERSON]». Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів в розмірі ? частини усіх заробітків відповідача, або виходячи із середньої заробітної плати працівника для міста Луцька, то вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно ч. 1-2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] являється батьком малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Також судом встановлено, що відповідач офіційно працює, має постійний дохід, його дохід є регулярним, спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частки з усіх видів свого доходу (заробітку), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Судом при розгляді справи встановлено, що відповідач не надає позивачу коштів на утримання малолітньої дитини. При цьому матеріальне становище платника аліментів та його реальна спроможність сплачувати аліменти, вік, дозволяють сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи матеріальне становище відповідача та його реальну спроможність сплачувати аліменти, його вік, а також звичайні потреби малолітньої дитини. А також те, що будучи батьком дитини, відповідач не надає позивачу матеріальної допомоги на її утримання, що ставить позивача у важке матеріальне становище та залежність від відповідача щодо утримання дитини. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд, вважає можливим допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції від 01 вересня 2015 року № 3674-17 за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що в гривневому еквіваленті становить 551,20 гривень. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 гривень (а.с. 1). А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі - 551,20 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] як позивач по справі звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при подачі позовної заяви про стягнення аліментів. Відповідно до ч. ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції від 01 вересня 2015 року № 3674-17 за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, або фізичною особою-підприємцем, сплачується ставка судового збору в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, що в гривневому еквіваленті становить не менше 551,20 гривень - 6 890,00 гривень. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду заявлено одну позовну вимогу майнового характеру. А тому до сплати підлягає судовий збір в сумі 551,20 гривень як за позовну вимогу майнового характеру. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому він стягується з відповідача в дохід держави. При цьому мінімальний розмір судового збору за позовну вимогу майнового характеру станом на день подання позовної заяви до суду становив 551,20 гривень. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 551,20 гривень.

Outcome: partial