overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 2 березня 2006 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що відповідач постійно перебуває на заробітках, у зв'язку із чим вони не підтримують шлюбних відносин. Вказує, що подальше перебування із відповідачем суперечитиме її інтересам. З огляду на наведене просить шлюб із відповідачем розірвати; після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище - «[PERSON]»; визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом із нею. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, в їх обґрунтування послалася на обставини, викладені у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, вказав, що не заперечує стосовно розірвання шлюбу. Що стосується позовної вимоги щодо визначення місця проживання дітей зазначив, що спору з цього приводу немає. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.03.2006 р., що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Від спільного проживання, у сторін народилось двоє дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. У судовому засіданні також встановлено, що подружні відносини між сторонами припинені. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що подальше перебування сторін в шлюбі неможливе, сім'я розпалась остаточно і шанси її збереження втрачено, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки та відповідача, тому шлюб між ними слід розірвати, на підставі ч.2 ст.112 СК України та, відповідно до ст.113 цього Кодексу залишити позивачу прізвище «[PERSON]». Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Як встановлено судом, на даний час сторони зареєстровані за однією і тією ж адресою, а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині визначення місця проживання дітей з позивачем. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні даної вимоги слід відмовити. Виходячи із приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 551,21 грн. понесених останньою судових витрат (551,21 грн. (ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, зокрема вимоги про розірвання шлюбу).

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом посилаючись на те, що з відповідачем [PERSON] вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.02.2013 року і проживали спільно до липня 2015 року. Від спільного проживання у подружжя є син [PERSON], [INFO], який перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Тому, просить суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення сином повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнав позов, погодившись утримувати сина та сплачувати аліменти в розмірі по 1/4 частині від своїх доходів. Перевіривши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції 23 лютого 2013 року, [PERSON] до [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. (а.с. 5) Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 червня 2013 року, у сторін по справі є син [PERSON], [INFO]. (а.с. 4). Згідно довідки №676 виданої Красненською сільською радою 18 грудня 2015 року, [PERSON] має на своєму утриманні сина [PERSON], [INFO]. (а.с. 6). Судом також встановлено, що починаючи з 13.01.2016 року і по теперішній час між позивачем та відповідачем не досягнуто домовленості щодо способів виконання обов'язку утримувати дитину. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує задовільний стан здоров'я дитини [PERSON], задовільний стан здоров'я платника аліментів, його матеріальне становище, те, що у нього не має на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків та дружини, та відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України розмір аліментів може бути визначений у частці від заробітку (доходу) і відповідно до ст. 182 не може бути меншим 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред'явлення позову і до досягнення [PERSON] повноліття. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом посилаючись на те, що з відповідачем [PERSON] вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 липня 2011 року. Від спільного проживання у подружжя є дочка [PERSON], [INFO], яка перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, як і не приймає участі у вихованні дитини. Тому, просить суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дочкою повноліття. Позивач в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в попередньому судовому засіданні визнав позов, погодившись утримувати дочку та сплачувати аліменти в розмірі по 1/4 частині від своїх доходів, а також повідомив суду, що він працює у ТОВ «Олбрізсервіс» в смт. Гусятин Тернопільської області. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Заслухавши доводи сторін, перевіривши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ИД № 077856 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гусятинського районного управління юстиції у Тернопільській області 30.07.2011 року, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Як вбачається із свідоцтва про народження серії І-ИД № 160661 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гусятинського районного управління юстиції у Тернопільській області 10 липня 2012 року, у сторін по справі є дочка [PERSON], [INFO]. Судом також встановлено, що починаючи з 31.08.2016 року і по теперішній час між позивачем та відповідачем не досягнуто домовленості щодо способів виконання обовязку утримувати дитину. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує задовільний стан здоровя дитини [PERSON], задовільний стан здоровя платника аліментів, його матеріальне становище, те, що у нього не має на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків та дружини, та відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України розмір аліментів може бути визначений у частці від заробітку (доходу) і відповідно до ст. 182 не може бути меншим 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня предявлення позову і до досягнення [PERSON] повноліття. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно Витягу про державну реєстрацію прав Гусятинського РК БТІ, вона являється власником нерухомого майна - 3/100 частини приміщення адмінбудинку площею 68,5 м2, яке знаходяться за адресою: вул. Тернопільська, 5 смт. Гусятин Гусятинського району Тернопільської області. Під час проведення нею перепланування належного їй нерухомого приміщення, збільшилась його площа з 68,5 м2 до 74,8 м2. При зверненні до виконавчого комітету Гусятинської селищної ради із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на нерухомість в звязку із збільшенням площі, рішенням №21 від 05.03.2015 року їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів щодо можливості перепланування. Площа належного їй приміщення збільшилась за рахунок перепланування належної їй частки в приміщенні адмінбудинку, яка становить 5/100 частки, розмір її частки при цьому не змінився, тому з метою оформлення належного їй нерухомого майна згідно чинного законодавства, враховуючи те, що іншого способу оформити право власності на майно немає, тому просить визнати за нею право власності на нерухомість площею 74,8 м2, що знаходиться за адресою: вул. Тернопільська, 5 смт. Гусятин Гусятинського району Тернопільської області. Позивач [PERSON] у попереднє судове засідання не зявилась, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити у попередньому судовому засіданні. Представник відповідача [PERSON] селищної ради подав суду письмову заяву, просив справу розглянути без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволенню позову. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Суд, роз'яснивши сторонам процесуальні наслідки визнання позову, встановивши, що визнання в даному випадку відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, приходить до висновку, що позов про визнання права власності на спадкове майно підлягає до задоволення. Враховуючи те, що іншого порядку виготовлення і видачі позивачу правовстановлюючих документів на нерухоме майно законодавством не визначено, а тому є підстави у судовому порядку визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно-приміщення адмінбудинку загальною площею 74,8 м2, що становить 3/100 частини цілісного майнового комплексу та 5/100 частини адмінбудинку, що знаходиться по вул. Тернопільська, 5 селище Гусятин Гусятинського району Тернопільської області. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що після смерті її батька [PERSON], який помер 19 січня 2014 року залишилось спадкове майно, що знаходиться в с. Васильківці Гусятинського р-ну Тернопільської області. Спадкове майно складається: із 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Гусятинський район, с. Васильківці вул. Соснова буд. 17. Відповідно до заповіту складеного 15 лютого 2007 року посвідченого секретарем Васильковецької сільської ради зареєстровано в реєстрі за № 09 все майно, де б воно не було і з чого не складалось батько заповів їй. Після смерті батька вона прийняла спадщину, звернувшись до Гусятинської нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини. ЇЇ мати [PERSON] від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] відмовилась про що і подала відповідну заяву до Гусятинської державної нотаріальної контори. Проте позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок і рекомендовано звернутись до суду. Тому, просить в судовому порядку визнати за нею право власності на вищезгадане нерухоме майно. Позивач [PERSON] у попереднє судове засідання не зявилася, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить задовольнити. Представник відповідача подав суду письмову заяву, позовні вимоги визнав повністю, просив справу розглянути без участі їх представника. Відповідно до ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволенню позову. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Суд, роз'яснивши сторонам процесуальні наслідки визнання позову, встановивши, що визнання в даному випадку відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, приходить до висновку, що позов про визнання права власності на спадкове майно підлягає до задоволення. Враховуючи те, що іншого порядку виготовлення і видачі позивачеві правовстановлюючих документів на успадковане майно законодавством не визначено, позивач фактично прийняв спадщину, а тому є підстави у судовому порядку визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Гусятинський район, с. Васильківці вул. Соснова буд. 17 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON]. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що у квітні 2007 року вони з відповідачем уклали між собою договір купівлі-продажу житлового будинку, який знаходиться в м. Копичинці, вул. Стефаника, 33. Нотаріально договір купівлі-продажу не посвідчувався. На підтвердження укладення договору купівлі-продажу і отримання грошей за будинок [PERSON] власноручно написав розписку в присутності секретаря виконкому сільської ради с. Кровінка, Теребовлянського р-ну, Тернопільської обл. [PERSON], яка зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій, а також завірена печаткою сільської ради. [PERSON] забрав власні речі з будинку і передав їй ключі від будинку. На підставі поданої заяви [PERSON] до Копичинецької міської ради, в якій він відмовляється від земельної ділянки по вул. Стефаника, 33 в м. Копичинці, де знаходиться проданий ним будинок і тому рішенням сесії № 176 від 11 вересня 2014 року скасовано попереднє рішення про приватизацію даної земельної ділянки. [PERSON] відмовляється від нотаріального оформлення договору купівлі - продажу будинку, посилаючись на незадовільний стан свого здоровя та небажання відлучатись із дому, тому просить у судовому порядку визнати дійсним договір про купівлю-продаж житлового будинку, який знаходиться в м. Копичинці, вул. Стефаника, 33 Гусятинського району Тернопільської області та визнати за нею право власності на вказане майно. Позивач [PERSON] в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, просив справу розглянути у попередньому судовому засіданні. Відповідно до ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволенню позову. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Суд, роз'яснивши позивачу процесуальні наслідки визнання позову, встановивши, що визнання в даному випадку відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, приходить до висновку, що позов про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно підлягає до задоволення, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, сторони домовились щодо усіх істотних умов договору. Враховуючи вищевикладене, слід визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, який знаходиться в м. Копичинці, вул. Стефаника, 33 Гусятинського району дійсним та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, який знаходиться в м. Копичинці, вул. Стефаника, 33 Гусятинського району Тернопільської області. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що у серпні 2015 року [PERSON], відповідно до їхньої домовленості продав їй нежитлову будівлю в м. Хоростків по вул. Б.Лепкого, 1 «в», Гусятинського р-ну Тернопільської області. На підтвердження правочину вони заключили договір, який він пообіцяв нотаріально посвідчити після отримання документів на земельну ділянку під даною нежитловою будівлею, однак до цього часу відповідач не виготовив дані документи та відмовляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. На підтвердження укладення договору вона як покупець передала відповідачеві 45 000 грн., а останній прийняв гроші та надав ключі від будівлі. Вважає, що зазначені дії, як з її сторони, так і зі сторони відповідача свідчать про те, що вони домовилися щодо усіх істотних умов договору, вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, та у повному обсязі виконали умови договору купівлі-продажу, тому просить у судовому порядку визнати дійсним вищевказаний договір купівлі-продажу та визнати за нею право власності на вказане майно. Представник позивача [PERSON] в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, просив справу розглянути у попередньому судовому засіданні. Відповідно до ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволенню позову. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Суд, роз'яснивши позивачу процесуальні наслідки визнання позову, встановивши, що визнання в даному випадку відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, приходить до висновку, що позов про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно підлягає до задоволення, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, сторони домовились щодо усіх істотних умов договору. Враховуючи вищевикладене, слід визнати договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, яка знаходиться в м. Хоростків по вул. Б.Лепкого, 1 «в» Гусятинського району Тернопільської області дійсним та визнати за [PERSON] право власності на нежитлову будівлю, яка знаходиться в м. Хоростків по вул. Б.Лепкого, 1 «в» Гусятинського району Тернопільської області. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом, який обґрунтувала тим, що 02 вересня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Маневицького районного управління юстиції Волинської області було зареєстровано шлюб позивача і відповідача, актовий запис № 72. Від даного шлюбу у них народився четверо дітей [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. З часом спільне подружнє життя сторін погіршилося, а тому збереження шлюбу позивач вважає неможливим, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам дітей. Просить суд позов задовольнити і шлюб розірвати. В дане судове засідання позивач не зявилася, до суду подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити у її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, однак до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав повністю та не заперечував щодо його задоволення. Проаналізувавши обставини справи, представлені докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 02 вересня 2006 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Маневицького районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 72. Від даного шлюбу у них народилося четверо дітей [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], що підтверджується відпвідними свідоцтвами (а.с. 6, 7-10). Враховуючи зазначені обставини та вказані норми права, особливий характер сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, а також визнання відповідачем позову, суд приходить висновку про доцільність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З цих підстав, суд вважає доцільним за вибором позивача їй прізвище залишити - «Балай». Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 640 гривень судового збору, сплачених позивачем при подачі позову до суду. На підставі статей 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved