Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання її втратившою право користування жилим приміщенням. Мотивує тим, що вона являється власником квартири [ADDRESS] на договору купівлі-продажу від 19.01.1998 року. В квартирі за її згодою була зареєстрована відповідачка [PERSON]., яка є її донькою. Остання не проживає в квартирі з моменту реєстрації. Фактично відповідачка 11 років проживає в Ізраїлі і в Україну не приїжджає. Вона вимушена сплачувати за комунальні послуги і за відповідачку як за додаткового члена сім» ї , не може належним чином розпорядитись своєю власністю, оформити субсидію. В судове засідання позивачка не з «явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутність , позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з»явилася , про час розгляду справи повідомлена. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою». Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57 цс 11. Наведене свідчить, що задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням можливий лише у відношенні тієї особи, яка вже набула права користування конкретним житловим приміщенням, вселилась в нього в установленому порядку у якості члена сім'ї наймача, члена ЖБК або члена сім'ї власника квартири чи будинку, однак певний час без поважних на то причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання понад встановлений законодавством термін. Згідно ст. 405 ЦК України член сім ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім ї без поважних причин понад один рік . В судовому засіданні встановлено, що власником квартири [ADDRESS] на договору купівлі-продажу від 19.01.1998 року являється [PERSON]. В квартирі за її згодою була зареєстрована відповідачка [PERSON]., яка є її донькою. Остання не проживає в квартирі з моменту реєстрації. Фактично відповідачка 11 років проживає в Ізраїлі і в Україну не приїжджає. Позивачка вимушена сплачувати за комунальні послуги і за відповідачку як за додаткового члена сім» ї , не може належним чином розпорядитись своєю власністю, оформити субсидію. Згідно акту-розпорядження № 1496 від 16.09.2015 року, складених за участю представника КП « Житлогосп» та сусідів [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] зареєстрована, але не проживає з 2003 року [PERSON], її речей в квартирі немає. Наявність факту реєстрації відповідача в даному будинку перешкоджає позивачці належним чином розпорядитись своєю власністю. Тому суд вважає за можливе визнати відповідачку втратившою право користування квартирою [ADDRESS] .

Outcome: approved