Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Державної казначейської служби України, управління МВС України в Івано-Франківській області, треті особи: МВС України, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину. В судовому засіданні представники позивача по справі [PERSON] позов підтримали з мотивів викладених в позовній заяві, збільшивши позовні вимоги, просять стягнути з Державного бюджету України в користь позивача 3 000 000 грн. моральної шкоди, мотивуючи ростом індексу споживчих цін. Представники відповідача-Державної казначейської служби України в судовому засіданні позов не визнали і пояснили, що представниками позивача не надано жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а тому вважають позов необґрунтованим і таким, що не підлягає до задоволення. Крім того, представник відповідача пояснив, що спричинена позивачу моральна шкода не підлягає відшкодуванню за рахунок коштів Державного бюджету України, так як шкода спричинена працівниками міліції під час виконання ними трудових(службових) обовязків. Представник відповідача управління МВС України в Івано-Франківській області позов не визнав і пояснив, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на час вчинення злочину працювали(проходили службу) у Надвірнянському РВ УМВС України в Івано-Франківській області, який є самостійною юридичною особою, а тому за спричинену ними позивачу моральну шкоду повинен відповідати Надвірнянський РВ УМВС України в Івано-Франківській області. Представник третьої особи - МВС України в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що згідно вироку Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 10.05.2012 року працівники Надвірнянського РВ УМВС України в Івано-Франківській області- Сугак Ю.В., [PERSON] та [PERSON] 20.01.2007 року перебуваючи на роботі(службі) і будучи при виконанні службових(трудових) обовязків, вчинили перевищення влади та службових повноважень, умисно вчинили дії, які явно виходять за межі наданих їм прав і повноважень, чим завдали істотну шкоду охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян і супроводжувались насильством та болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, що спричинило тяжкі наслідки-смерть потерпілого [PERSON], заподіяли умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, з метою залякування потерпілого, що спричинило смерть потерпілого. При таких обставинах вважає, що за спричинену позивачу моральну шкоду повинні відповідати безпосередньо [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, про час і місце судового розгляду повідомлені у встановленому законом порядку. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування ї заперечення позовних вимог та з»ясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступних підстав. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 1-2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання. Нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписка про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичні особі незаконними діями органів дізнання попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку майна, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи(посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до положень ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів Державного бюджету в разі, коли незаконної дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної шкоди громадянинові, призвели до порушення нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 20.01.2007 року перебуваючи на роботі(службі) і виконуючи свої службові обовязки у Надвірнянському РВ УМВС, вчинили службове підроблення, перевищення влади та службових повноважень, що спричинило тяжкі наслідки, умисно заподіяли тяжкі тілесні ушкодження [PERSON], батьку позивача, внаслідок чого він помер(т.1 ас.45). Вироком Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 10.05.2012 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 365 ч.3, 212 ч.2, 366 ч.2, 70 КК України та призначено їм покарання у виді позбавлення волі кожному(т.1 ас.21-37). Крім того,стягнуто моральну шкоду в користь потерпілих [PERSON] та [PERSON] (т.1 ас.36-44). Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.04.2013 року вирок відносно [PERSON], [PERSON] та [PERSON] змінено(т.1 ас. 5-11). Даний вирок вступив в законну силу. Як зазначено у вироку суду, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 20.01.2007 року перебуваючи на роботі(службі) і будучи при виконанні службових (трудових) обовязків, оскільки останні були працівниками Надвірнянського РВ УМВС, вчинили перевищення влади та службових повноважень, умисно вчинили дії, які явно виходять за межі наданих їм прав і повноважень, що завдали істотну шкоду охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян і супроводжувались насильством та болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, що спричинило тяжкі наслідки-смерть потерпілого [PERSON], заподіяли умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, з метою залякування потерпілого, що спричинило смерть потерпілого. Крім того, вони застосовували незаконні методи дізнання. Згідно свідоцтва про смерть позивач по справі [PERSON] є дочкою [PERSON], який помер 20.01.2007 року( т.1 ас.45). Даний факт не заперечили сторони по справі. У ст.61 ч.4 ЦПК України визначено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов»язковий для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи,стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд керується ст. 23 ЦК України, яка закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. На підставі ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові(дружині), батькам(усиновлювачам), дітям(усиновленим), а також особам, які проживали однією сімєю. Судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій [PERSON], [PERSON], [PERSON] наступила смерть [PERSON] - батька позивача по справі(т.1 ас.45) При визначенні розміру стягнення моральної шкоди суд врахував характер та тривалість страждань позивача. Внаслідок втрати близької людини-батька, вона була позбавлена можливості спілкування з найдорожчою людиною, а також була позбавлена матеріальної і моральної підтримки, що призвело до зміни її звичайного способу життя та потребувало додаткових зусиль для організації життя. Тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд прийшов до висновку про стягнення в користь позивача 400 000 грн. моральної шкоди. Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] були призначені на посади в Надвірняський РВ УМВС України в Івано-Франківській області згідно наказів начальника управління МВС України в Івано-Франківській області: [PERSON] на посаду начальника відділення карного розшуку Надвірнянського РВ УМВС України в Івано-Франківській області згідно наказу №122 о/с від 26.09.2005 року, [PERSON]- на посаду оперуповноваженого відділення карного розшуку Надвірнянського РВ УМВС України в Івано-Франківській області згідно наказу №36 о/с від 11.04.2006 року, а [PERSON]- на посаду оперуповноваженого відділення карного розшуку Надвірнянського РВ УМВС України в Івано-Франківській області згідно наказу №156 о/с від 30.11.2005 року. Відповідно до наказу начальника управління МВС України в Івано-Франківській області №8 о/с від 22.01.2007 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] були звільнені у запас Збройних сил за ст.64 п. «є» за порушення дисципліни(т.1 а.с.44). Дані обставини визнав в судовому засіданні представник відповідача - управління МВС України в Івано-Франківській області, а також не заперечили інші учасники судового розгляду. Оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що шкода позивачу була заподіяна під час виконання [PERSON],[PERSON], [PERSON] своїх службових (трудових) обовязків, а тому завдану ними моральну шкоду слід стягнути в користь позивача з юридичної особи з якою вони перебували у службових(трудових) відносинах, а зокрема з управління МВС України в Івано-Франківській області, а не з Державного бюджету України. При таких обставинах в позові [PERSON] до Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,завданої злочином слід відмовити. Крім того, враховуючи вищенаведене, суд вважає безпідставними доводи представника відповідача -управління МВС України в Івано-Франківській області і третьої особи МВС України відносно покладення відповідальності за спричинену позивачу моральну шкоду на Надвірнянський РВ УМВС України в Івано-Франківській області в якому вони перебували на службі та виконували свої службові(/трудові) обовязки [PERSON], [PERSON], [PERSON] або безпосередньо на вказаних працівників міліції, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Така позиція щодо дій органів державної влади та органів місцевого самоврядування(збереження справедливого балансу між інтересами держави і громадянами) висловлена в Рішеннях Європейського Суду з прав людини «Савіцький проти України» від 26.07.2012 року та «Гонгадзе проти України» від 08.11.2005 року(порушено ст.ст.3; 6; 34 Конвенції). Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню всіх обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. А відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Однак, безспірних, достовірних та достатніх доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 57, 58 ЦПК України в судовому засіданні з цього приводу відповідачем по справі не надано. З цих підстав, суд вважає, що вимога позивача про стягнення на її користь моральної шкоди з відповідача по справі управління МВС України в Івано-Франківській області підлягає до часткового задоволення. А тому суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про часткове задоволення позову. На підставі ст.ст. 23, 297, 1167-1168, 1172-1173, 1176-1177 ЦК України,

Outcome: approved