Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Свій позов, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог, мотивує тим, що 31 серпня 2018 року в с. Липини Луцького району сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортних засобів «Фольксваген пасат», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Опель Корса», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно звіту №2018/3747 про оцінку колісного транспортного засобу «Опель Корса», д.н.з. [NUMBER] від 02 жовтня 2018 року, проведеного на замовлення позивача, вартість матеріального збитку, завданого власникові пошкодженого автомобіля, складає 136805,41 грн. Посилається на те, що Моторне (транспортне) бюро України сплатило їй страхове відшкодування в розмірі 100000 грн. в межах регламентної виплати, та вважає, що має право вимоги до відповідача на залишок суми. Разом з тим, зазначає, що внаслідок ДТП її автомобіль було пошкоджено, в результаті чого вона була позбавлена можливості тривалий час повноцінно користуватися транспортним засобом, що створювало незручності у вирішенні особистих та сімейних питань, у зв`язку з чим перенесла психологічні та емоційні страждання, а тому має право на відшкодування моральної шкоди. На підставі наведеного, з врахуванням висновку судового експерта та уточнених позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача 31773,80 грн. вартості матеріального збитку, 30000 грн. завданої моральної шкоди та судові витрати по справі. У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що звіт про оцінку транспортного засобу, наданий позивачем не є експертною оцінкою, а допущені при його складанні неточності та порушення свідчать про необ`єктивність та недостовірність такої оцінки. Щодо стягнення моральної шкоди, то вважає, що у позовній заяві не доведено та не надано доказів понесення моральних страждань позивачем, а підтверджується лише її власною оцінкою, а тому є припущенням. Просить суд, в задоволені позовних вимог відмовити. Ухвалою суду від 02 січня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених недоліків. Ухвалою суду від 22 січня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 06 травня 2019 року по справі за клопотанням відповідача призначено судову автотоварознавчу експертизу. Ухвалою суду від 27 серпня 2019 року поновлено провадження у справі у зв`язку з неможливістю надання висновку судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу. Ухвалою суду від 18 лютого 2020 року поновлено провадження по справі у зв`язку з наданням висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог. Просив позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Просили відмовити в його задоволенні. Крім того, відповідач, суду пояснив, що незгідний з висновок судової експеризи, оскільки, кількість пошкоджених деталей при проведенні експертизи більша ніж після первинного огляду транспортного засобу. Заслухавши пояснення учасників справи, показання експерта, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. За змістом ст. 1187, 1188 ЦК України, в їх системному зв`язку, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, зокрема транспортним засобом, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що 31 серпня 2018 року в с. Липини Луцького району сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортних засобів «Фольксваген пасат», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Опель Корса», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2018 року, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 118-120 том 1). Зазначена обставина, згідно вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає. На час скоєння ДТП транспортний засіб «Опель Корса», д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачу, був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8326703 із лімітом відповідальності 200 000 грн. за майнову шкоду та франшизою 0 грн. (а.с.14 том 1). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Фольксваген пасат», д.н.з. [NUMBER] перед третіми особами застрахована не була. Відповідно до вимог п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), Моторне (транспортне) страхове бюро за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно вимог п. 1.7 ст. 1 Закону № 1961-IV, забезпечений транспортний засіб - це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Судом встановлено, що на замовлення позивача, було складено звіт № 2018/3747 про оцінку колісного транспортного засобу «Опель Корса», д.н.з. [NUMBER] від 02 жовтня 2018 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складає 136805,41 грн. (а.с. 15-102 том 1). Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової авто товарознавчої експертизи № 8739 від 12.02.2020 року (далі - висновок судової експертизи №8739) - вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу станом на час скоєння ДТП з наданих судом матеріалів складає 131773,80 грн. (а.с. 214-233 том 1). Судом встановлено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України, сплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 100000 грн. за завдану майнову шкоду в межах регламентної виплати (а.с. 150 том 1). Заперечуючи позовні вимоги в частині розміру матеріального збитку визначеного висновком судової експертизи № 8739, відповідач та його представник, вказували на те, що розмір матеріального збитку значно завищений, а до пошкоджених об`єктів дослідження включені деталі, що не були включені до протоколу (акту) огляду транспортного засобу безпосередньо після ДТП. З даного приводу, в судовому засіданні судовий експерт Кшановський С.І. надав детальні пояснення щодо складеного ним висновку № 8739, зазначивши, що ним враховано усі виявлені пошкодження та визначено розмір матеріального збитку з врахуванням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Відтак, суд бере до уваги висновок експерта № 8739, оскільки, він є чітким та конкретним, обґрунтованим, належно мотивованим та зрозумілим для суду. Доводи сторони відповідача щодо неналежності зазначеного доказу, суд вважає безпідставними. Таким чином, згідно висновку судової експертизи № 8739 вартість матеріального збитку, що завдана позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля, становить 131773,80 грн., що складає собою суму відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та податку на додану вартість. За таких обставин, з врахуванням сплаченої позивачу МТСБУ суми страхового відшкодування в розмірі 100000 грн., суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги [PERSON] про стягнення суми матеріального збитку слід задовольнити та стягнути з відповідача суму в розмірі 31773,80 грн. Вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Із змісту ст. 23 ЦК України вбачається, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка в тому числі полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Враховуючи ту обставину, що з вини відповідача завдано моральну шкоду позивачу, суд приходить до висновку, що з відповідача, слід стягнути в користь позивача суму в розмірі - 3 500 грн. за завдану моральну шкоду. Визначаючи саме такий розмір моральної шкоди, суд, у відповідності до ст. 23 ЦК України, враховує, нервовий стрес, глибину душевних страждань, які було завдано позивачу, факт порушення нормальних життєвих зв`язків позивача внаслідок ДТП, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а також величину завданих матеріальних збитків позивачу. В решті вимог в цій частині слід відмовити за їх безпідставністю. Відповідно до ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Частиною 8 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У відповідності до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Судом встановлено, що між [PERSON] та адвокатом Рущаком В.М., 19.02.2020 року, була укладена додаткова угода №2 від 10.12.2018 року до договору про надання правової допомоги № 27 від 08.10.2018 року (а.с. 107). Як вбачається з наданої додаткової угоди, вона не підписана сторонами, а тому є неналежним доказом підтвердження наданих послуг та понесених витрат позивачем, оскільки, саме п. 6.2 даної угоди передбачено, що бюро надає клієнту акт приймання-передачі наданої правової допомоги, в якому зазначається зміст наданої правової допомоги, розмір гонорару, який підлягає платі відповідно до умов договору. Отже, в даному випадку, представником позивача подані неналежні докази в обґрунтування обсягу наданих послуг, а тому зазначена вимога позивача не підлягає до задоволення. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з врахуванням розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача, слід стягнути 938,89 грн. судового збору .

Outcome: partial