Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON], [INFO], вона перебуває у шлюбі з 1999 року. Їхній шлюб був зареєстрований Прелесненською сільською радою Слов'янського району Донецької області 11вересня 1999 року, актовий запис № 3. В них є неповнолітня донька - [PERSON], [INFO], яка проживає із нею. Сімейні відносини в них з відповідачем приблизно з лютого 2014 року погіршилися. Спільне життя з відповідачем не склалося з причини відсутності взаєморозуміння між ними, відмінності поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки по веденню сумісного господарства та виховання дитини. Відповідач, постійно пред'являє їй необґрунтовані претензії, що робить спільне життя нестерпним. В теперішній час вона вимушена проживати з дитиною та з відповідачем, у зв'язку з відсутністю особистої жилої площі у відповідача. Спільне господарство з відповідачем вони не ведуть з червня 2015 року, фактично шлюбні відносини припинені з червня 2015 року. Втрачені всі фізичні і духовні зв'язки між ними. Збереження сім'ї неможливе і суперечить їхнім інтересам. Шлюб з відповідачем розривають вперше, спору про поділ майна, а також місце проживання дитини, в теперішній час немає. Просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], що був зареєстрований 11 вересня 1999 року Прелесненською сільською радою Слов'янського району Донецької області, актовий запис № 3. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 16 березня 2016 до суду надійшла Заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с. 30). Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання (а.с.28). Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється на адресу відповідача ним не отримується (а.с.29). У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: -юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців; -фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку». Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. 16 вересня 2015 року [PERSON] у судовому засіданні висловив Клопотання, в якому просив надати їм з позивачем строк на примирення терміном шість місяців, оскільки він бажає зберегти сім'ю. Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду від 16 вересня 2015 року сторонам було надано строк для примирення до 16 березня 2016 року Після спливу строку для примирення позивач не бажає зберегти шлюб з відповідачем. Примирення між ними не можливе. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 11 вересня 1999 року, який зареєстровано Прелесненською сільською радою Слов'янського району Донецької області, актовий запис № 3 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. В теперішній час шлюбні стосунки сторони не підтримують, спільне господарство ними не ведеться. Тобто, зараз кожний живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. І таке спільне життя стало для сторін неприйнятним і неможливим. Таким чином їх сім'я фактично розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення [PERSON] вважає недоцільним, так як відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні також встановлено, що на підставі Ухвали Слов»янського міськрайонного суду Донецької області від 16 вересня 2015 року сторонам було надано строк для примирення протягом шести місяців, однак на теперішній час сторони не примирилися, позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] не просить суд відновити дошлюбне прізвище і бажає надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]». Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе. На підставі викладеного,

Outcome: approved