Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Бериславського районного суду Херсонської області із позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. В позовній заяві посилається на те, що[INFO] помер її чоловік [PERSON] . Заповіту її чоловік не залишив. 16.05.2021 року за її заявою Бериславською державною нотаріальною конторою Херсонської області заведена спадкова справа №97/2018 до майна померлого [PERSON] . Також надійшла заява від їхньої доньки [PERSON] про відмову від прийняття спадщини. Бериславською державною нотаріальною конторою Херсонської області на ім`я позивача видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0, 2297 га, яку передано для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0, 2500 га, яку передано для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Зміївської сільської ради Бериславського району Херсонської області; земельну ділянку площею 3,9657 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Зміївської сільської ради, Бериславського району, Херсонської області. 13.05.2021 року вона звернулася до Бериславської державної нотаріальної контори Херсонської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] . Державному нотаріусу нею для огляду було надано наступні документи: свідоцтво про право особистої власності на будинок, виданого Виконкомом Зміївської сільської ради Бериславського району Херсонської області16.06.1993року;технічний паспорт виготовлений КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР інвентаризації справи №4180 від 05.04.2021 року;довідку видану Комунальним підприємством «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради вих. №088411 від 05.04.2021 року право власності на вищезазначений житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстровано. При огляді наданих нею документів нотаріусом було з`ясовано, що Державна реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відсутня.Листом їй було роз`яснення стосовно не можливості отримання свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з чим було рекомендовано звернутися до суду. Просить суд визнати право власності в порядку спадкування за законом, на житловий будинок з господарськими спорудами та огорожею, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] померлого [INFO] в с. Зміївка, Бериславського району, Херсонської області. Ухвалою суду від 28.07.2021 року провадження у справі було відкрито в загальному порядку та призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, в позові просила справу розглянути у її відсутність на підставі наданих доказів, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не прибула, надала на адресу суду заяву згідно якої позов визнає у повному обсязі, наслідки визнання позову її роз`яснені та зрозумілі, не заперечує проти його задоволення, справу просила розглянути у її відсутність. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. У відповідності до ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. ЗміївкаБериславського району Херсонської області, у віці 64 років помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 35 (а.с. 9). [PERSON] , [INFO] є дружиною [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 10). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно листа завідувача Бериславської державної нотаріальної контори Третьякової О.М. від 13.05.2021 року №368/02-14 заведена спадкова справа №97/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] , за заявою [PERSON] про прийняття спадщини. Також надійшла заява від дочки спадкодавця - [PERSON] про відмову від прийняття спадщини (а.с. 8). Пунктами 4.15 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок), передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно листа нотаріуса, свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , неможливо видати, у зв`язку з тим, що спадкоємцем не надано документ, який посвідчує право власності померлого на житловий будинок, у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду (а.с. 8). Тобто у встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, однак свідоцтво про право на спадщину не видавалось, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, оскільки іншого способу захисту свої прав окрім звернення з позовом до суду у позивача немає, тому вона вимушена була звернутися до суду з цим позовом. Відповідно до ст.1268 ЦК України прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Згідно абзацу першого п. 208 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України прийняття спадщини може мати місце лише щодо всієї спадщини. У випадку прийняття спадщини слід враховувати, що не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. На підтвердження права власності на спірне майно, позивачем надано свідоцтво про право особистої власності на будинок від 16.06.1993 року,технічний паспорт виготовлений КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради 05.04.2021 року (а.с. 11-13), згідно якого спадкове домоволодіння з урахуванням житлового будинку та господарських споруд було побудовано в 1986-1997р.р.; (а.с.14). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтвапро право особистої власності на будинок видане 16.06.1993 року Зміївіською сільською радою народних депутатів Бериславського району Херсонської області, житловий будинок з прилеглими до нього будівлями та спорудами, які знаходяться в [ADDRESS] , належатьна праві особистої власності [PERSON] . З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами вбачається, що житловий будинок, прибудову споруджено у 1986 році; тамбур у 1993 році; гараж, сарай у 1988 році; л/кухню, прибудову у 1995 році; сараї у 1996-1997 роках, туалет у 1997 році (а.с.13). Тобто судом встановлено що домоволодіння створене у 1986 році. Вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). До 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введена лише з 29.06.1998 року. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на момент реєстрації права спадкодавцем регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР (що була чинна на момент придбання у власність спадкодавцем житлового будинку з надвірними спорудами) підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Роз`яснення щодо того, що правильним є застосування саме вказаних норм, міститься в Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» наведено роз`яснення судам щодо розгляду аналогічних спорів з приводу спадкування майна та його реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 328 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст. 328 ЦК України). Згідно з Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З вищенаведеного випливає, що іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та позивач правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрав спосіб захисту порушеного права. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, позов про визнання права власності на майно в порядку спадкування підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved