Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду з цивільним позовом до Борівської селищної ради м. Сєвєродонецька, третя особа - Друга Сєвєродонецька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову позивач вказала, що [INFO] року померла її мати [PERSON], яка фактично прийняла спадщину згідно до із ч. 3 ст. 1268 Цивільного Кодексу України після смерті батька позивача та чоловіка [PERSON] - [PERSON], який помер [INFO] року. Після смерті її матері відкрилася спадщина за заповітом у вигляді будинку [ADDRESS]. Будинок належав її батькові - [PERSON], на підставі Договору про надання у безтермінове користування земельної ділянки для будування особистого житлового будинку на праві особистої власності, із кількістю кімнат від однієї до п'яти включно виданого у м. Лисичанськ 24 квітня 1961 року Борівським селищним виконкомом в особі голови райкому - Харченко Петром Денисовичем, який діє на підставі довіреності виданої Лисичанською райрадою директорів трудящих 17 січня 1961 року № 36 та згідно рішення виконкому Борівської селищної ради депутатів трудящих № 5 від 16 березня 1961 року про відвід земельної ділянки. Спадкоємцем за заповітом вказаним вище згідно із ст. 1222 ЦК України є вона - [PERSON] дочка померлої - [PERSON]. Спадщину вона прийняла шляхом подачі до Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори 24.11.2014 року заяви про прийняття спадщини як за законом так і за заповітом після смерті [INFO] року [PERSON]. Розглянувши подані нею документи та мотивуючі тією обставиною, що покійний [PERSON], спадкоємицею якого була померла дружина, та її мати - [PERSON] (яка оформила заповіт на її ім'я) за життя не зареєстрував право власності на житловий будинок, а відповідно до ч. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у зв'язку зі смертю власника, то державна нотаріальна контора відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа. Таким чином, вона не може реалізувати своє право власності, що виникає на підставі спадкування, на житловий будинок [ADDRESS]. Позивач про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, в судове засідання не прибула, надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі та підтримала позов у повному обсязі. Представник відповідача про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, в судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та визнав позов у повному обсязі. Третя особа - Друга Сєвєродонецька державна нотаріальна контора, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, в судове засідання представник третьої особи не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із копією договору про надання у безтермінове користування земельної ділянки для будування особистого житлового будинку на праві особистої власності, із кількістю кімнат від однієї до п'яти включно, укладеного у м. Лисичанськ 24 квітня 1961 року між Борівським селищним виконкомом в особі голови райкому - Харченко Петра Денисовича, який діє на підставі довіреності виданої Лисичанською райрадою директорів трудящих 17 січня 1961 року № 36 та згідно рішення виконкому Борівської селищної ради депутатів трудящих № 5 від 16 березня 1961 року про відвід земельної ділянки, та між [PERSON] в якості забудовника, забудовник отримав право безстровокого користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], та зобов'язався побудувати на вказаній ділянці житловий одноповерховий будинок. Копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], а також копією характеристики вказаного будинку та копією експлікації приміщень до плану житлового будинку садибного типу, підтверджується, що на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], розташоване домоволодіння, яке складається з житлового будинку років побудови 1965-1980 (А-1; а; а1), літньої кухні-сараю (Б), сараю (В), погрібу (П), гаражу (Г), навісу (Д), убиральні (У), огорожі (1, 2, 3, 5), колонки питної (4), замощення (І). З позовної заяви вбачається, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебували у зареєстрованому шлюбі. З приводу вказаного факту не було надано жодних заперечень особами, які беруть участь у справі. З копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 13.07.1967 року Борівською селищною радою Лисичанського району Луганської області, [PERSON] народилася [INFO] року, про що зроблено відповідний актовий запис № 58. Батьком записаний [PERSON], матір'ю записана [PERSON]. З копії свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], виданого 24.01.1990 року Борівською селищною радою м. Сєвєродонецька, [PERSON] та [PERSON] 24.02.1990 року уклали шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 5. Прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON]. Згідно із рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10.03.2011 року по справі № 2-983/11, вищевказаний шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 22.11.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] помер [INFO] року, про що зроблено відповідний актовий запис № 82. Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 08.10.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] померла [INFO] року, про що зроблено відповідний актовий запис № 65. Згідно із заповітом, складеним [PERSON] 09.11.2012 року та посвідченим секретарем Борівської селищної ради Курбатовою К.І., [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла усе своє майно, права та обов'язки [PERSON]. Вказаний заповіт зареєстровано в реєстрі за № 241. Відповідно до заяви [PERSON] від 24.11.2014 року, вона приймає спадщину після смерті [PERSON]. Згідно із копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 27.04.2015 року державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Ахметхановим М.Р., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON]. Зазначену відмову нотаріус обґрунтовує тим, що у заявника відсутній витяг з Реєстру прав власності щодо нерухомого майна, яке входить до складу спадщини. Суд зазначає, що Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», положеннями якого встановлено обов'язкову державну реєстрацію прав на нерухоме майно та внесення інформації про права на нерухоме майно та їх обтяження до Державного реєстру прав, набув чинності 01.07.2004 року, тобто після фактичного завершення будівництва [PERSON] житлового будинку та інших господарських споруд на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]. Згідно із ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до статті 128 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, яка була чинною станом на час смерті [PERSON] [INFO] року, далі - ЦК 1963 року) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Відповідно до ст. 548 ЦК 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно із ст. 525 ЦК 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, станом на час укладення договору про надання у безтермінове користування земельної ділянки для будування особистого житлового будинку на праві особистої власності, із кількістю кімнат від однієї до п'яти включно, укладеного у м. Лисичанськ 24 квітня 1961 року між Борівським селищним виконкомом та між [PERSON] в якості забудовника, а також станом на час фактичного завершення будівництва [PERSON] житлового будинку та інших господарських споруд на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], виникнення права власності на нерухоме майно не залежало від державної реєстрації цього права і перехід права власності на нерухоме майно у зв'язку із прийняттям спадщини спадкоємцем станом на час смерті [PERSON] також не залежав від державної реєстрації цього права. З копії домової книги для прописки громадян, які проживають в [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за вказаною адресою з 20.02.1980 року до років їх смерті - 1998 року та 2014 року відповідно. Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок та господарські споруди, які розташовані на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], станом на час смерті [PERSON] - [INFO] року, на законних підставах належали [PERSON], а після його смерті право власності на вказані будівлі перейшло до його дружини [PERSON] шляхом прийняття спадщини через вступ в управління або володіння спадковим майном. Як встановлено судом, [PERSON] померла [INFO] року, проте 09.11.2012 року склала заповіт, згідно із яким заповіла усе своє майно, права та обов'язки [PERSON]. Відповідно до заяви [PERSON] від 24.11.2014 року, адресованої компетентній нотаріальній конторі, вона приймає спадщину після смерті [PERSON]. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Таким чином судом встановлено, що станом на день смерті [PERSON] вона мала право власності на житловий будинок та господарські споруди, які розташовані на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], і станом на день смерті вищевказаної особи був дійсним її заповіт про заповідання усього майна, прав та обов'язків [PERSON], яка, в свою чергу, прийняла належну їй спадщину подавши відповідну заяву до нотаріуса. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом права власності на житловий будинок № 2 (два), який складається з: А-1; а; а' - житловий будинок; Б - літня кухня; В - сарай; П - погріб; Г - гараж; Д - навіс; У - убиральня; № 1,2,3,5 - огорожа; № 4 - колонка питна; І - замощення, та який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог в частині одночасного визнання права власності на вищевказане майно в порядку спадкування за законом, адже відповідно до положень ст. 1223, 1241 ЦК України право на спадкування майна за законом виникає лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини чи у разі наявності спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Також, одночасне спадкування тієї самої частки того ж самого майна однією особою за законом та за заповітом є неможливим та суперечить загальним засадам цивільних правовідносин. На підставі викладеного,

Outcome: partial