Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Люботинського міського суду Харківської області з заявою про встановлення факту постійного проживання її неповнолітньої доньки разом з нею. В обґрунтування заяви заявник зазначає, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі разом з заінтересованою особою і від сумісного проживання народилася донька. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом з матір'ю. На теперішній час [PERSON] перебуває в зареєстрованому у шлюбі з [PERSON], який мешкає в Ізраїлі. [PERSON] для виїзду до Ізраїлю разом з дитиною, необхідно надати компетентним органам копію рішення суду про визначення місця проживання дитини. [PERSON] та її представник вимоги підтримали та просили задовольнити, про що йдеться в їх заявах. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення заяви [PERSON] Крім того, [PERSON] в своїй заяві підтверджує факт постійного проживання доньки разом з дружиною після розірвання шлюбу. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини, що не оспорюються сторонами по справі. [PERSON] та [PERSON] 01 вересня 2001 року зареєстрували шлюб, який було розірвано на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 15 лютого 2011 року (а.с.7). В період шлюбу у сторін [INFO] року народилася донька [PERSON], що вбачається із свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Люботинського міського управління юстиції Харківської області на підставі актового запису № 137 від 01 жовтня 2002 року (а.с.6). Відповідно до рішення Люботинського міського суду Харківської області від 15 лютого 2011 року вирішено питання щодо стягнення аліментів на користь заявника з [PERSON] на утримання доньки (а.с.8). [PERSON] 17 лютого 2017 року зареєструвала шлюб з [PERSON], що вбачається із свідоцтва про шлюб, виданого Люботинським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області на підставі актового запису № 12 (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про зміну імені, виданого Люботинським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області від 16 березня 2017 року, актовий запис № 08, було змінено прізвище неповнолітньої доньки сторін з [PERSON] на [PERSON] (а.с.16) [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування (а.с.9-10). [PERSON], [INFO] зареєстрована та мешкає за адресою; [ADDRESS] разом з матір'ю [PERSON] (а.с.13.14). Заявником надано докази того, що після розірвання шлюбу донька проживає з нею, вона займається її вихованням, утриманням. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядаються в порядку окремого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Спору між батьками щодо визначання місця проживання дитини не має, тому вони не можуть звернутися до органу опіки та піклування або суду з відповідним позовом, а заявникові необхідне рішення суду про встановлення факту проживання доньки разом з нею для пред'явлення до компетентних органів держави Ізраїль. У преамбулі Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України з 27.09.1991 року, зазначено, що дитина, в наслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження, до досягнення нею повноліття. Основними принципом захисту прав дітей у Конвенції визначено визнання пріоритетів інтересів дітей. Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Outcome: approved