Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Близнюківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу будинку. У вищевказаному будинку зареєстрована її донька [PERSON] та онуки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідачі за вищевказаної адресою не проживають з 2015 року, не сплачують комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житла та не беруть участь у спільному побуті. Ухвалою суду від 23.09.2021 позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з несплатою судового збору. Ухвалою суду від 25.10.2021 року було відкрите провадження та розпочате підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 11.11.2021 справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання, повторно, не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, а саме: відповідно до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч.11 ст. 128 ЦПК України. Причин неявки відповідачі суду не повідомили, відзиву на позов не надали. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, проти задоволення позову заперечує. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі - продажу будинку від 06.07.2005, витягом з Державного реєстру правочинів № 1193664 від 06.07.2005, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22330706. Згідно довідки з місця проживання про зареєстрованих осіб відповідачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані також у вказаному будинку. З акту обстеження домоволодіння від 19.08.2021 вбачається, що відповідачі по справі у вищенаведеному домоволодінні не проживають з 2015 року. [PERSON] , [INFO] , отримала 21.07.2021 паспорт Російської Федерації, згідно якого зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту, виданим 21.07.2021 ГУ МВС Росії по Краснодарському краю. Відповідно до Свідоцтва № [NUMBER] про реєстрацію за місцем проживання від 13.07.2021, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Карточки реєстрації [PERSON] , [PERSON] отримала паспорт громадянина Російської Федерації, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Карточки реєстрації [PERSON] , [INFO] , 13.07.2021 отримав вид на проживання іноземного громадянина, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Карточки реєстрації [PERSON] отримала паспорт громадянина Російської Федерації, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що відповідачі по справі забезпечені іншим житлом, в якому мають реєстрацію. Діти мешкають разом з матір`ю. Також в судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] , яка підтвердила факт того, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з 2015 року не проживають за адресою: буд. [ADDRESS] . Згідно висновку органу опіки та піклування Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, третя особа вважала за не можливе надати висновок про доцільність або недоцільність визнання дітей такими, що втратили право користування житлом. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша ЦК України). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої статті 402, частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі не проживають у вказаному будинку з 2015 року, отже визначений у статті 405 ЦК України річний строк відсутності без поважних причин у житлі власника на момент розгляду справи сплинув, при цьому матеріали справи не містять належних доказів домовленості між власником житла і відповідачами щодо відсутності останніх у житловому будинку [ADDRESS] понад встановлені законом строки. Таким чином, право відповідачів на користування житловим будинком підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України. У постанові від 16 листопада 2016 року Верховний Суд України вирішував справу № 6-709цс16 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, і зняття з реєстрації та вказав на те, що положення статей 383, 391, 405 ЦК України, статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, зокрема у випадку втрати власником права власності, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Щодо позовної вимоги про втрату права користуванням житловим будинком малолітніми [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Згідно із ст. 16 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3 Конвенції про права дитини). В свою чергу, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч. 1 ст. 29 ЦК України). Відповідно до частин третьої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Правом вільно обирати собі місце проживання, наділена фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років. З матеріалів справи вбачається, що на час звернення до суду з позовом та ухвалення судом рішення у даній справі, [PERSON] не виповнилось чотирнадцять років. Наведене дає підстави для висновку про те, що місцем проживання малолітнього [PERSON] , в силу вимог закону є місце проживання його батьків або одного з них, з ким він проживає. Аналізуючи вказані вище норми законодавства у сукупності з встановленими обставинами у даній справі, суд вважає, що малолітній [PERSON] втратив право на користування жилим приміщенням, належним на праві власності позивачу, оскільки факт проживання його матері з неповнолітньою сестрою за адресою: [ADDRESS] , та визнання матері та сестри такими, що втратили право на користування жилим приміщенням позивача, є підставою для втрати і малолітнім права на проживання та користування відповідним житлом, за відсутності обставин, які б підтверджували існування домовленості між позивачем та батьками дитини щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. З вищенаведених підстав та норм права суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та не враховує досліджені судом документи щодо зареєстрованого місця проживання дітей разом з батьками в Російській Федерації. Таким чином позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved