Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Казанківського районного суду Миколаївської області з заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] , в якій посилається на те, що вона перебувала в стосунках з [PERSON] , [INFO] та жили однією сім`єю на протязі 12 років. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті до заявника почав приїжджати його рідний син від попереднього шлюбу [PERSON] , та почав виганяти заявника з помешкання в якому вона проживає, систематично погрожував її вбити, вивезти до лісосмуги та закопати, примушує заявника віддавати йому свою пенсію на продукти харчування. 12 червня 2020 року [PERSON] приїхав до оселі заявника та побив її, після чого заявник звернулася з заявою до Казанківського ВП. Оскільки життю заявника загрожує небезпека, вона була змушена звернутися до суду для винесення обмежувального припису відносно заінтересованої особи [PERSON] . За таких обставин, посилаючись на положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заявник просила суд видати обмежувальний припис строком на 6 місяців стосовно [PERSON] , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: заборонити наближатися на відстань ближче 100 м. до місця її проживання (перебування), роботи; заборонити переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, вести телефонні переговори, контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 17.06.2020 року, заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Заявник в судове засідання не прибула, просила розглядати справу без її участі. Заінтересована особа до суду не з`явився, був належним чином повідомленим судом про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить оголошення розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суду не повідомив. Зважаючи на вимоги ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали заяви, дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Статтею 1 Закону визначено значення термінів, які вживаються в законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Частиною 2 статті 3 Закону визначено вичерпний перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені правила Закону, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року по справі № 756/2072/18. Так, звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , заявник обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що останній застосовує до неї насильницькі дії, погрожує, принижує, погрожує вбивством тощо. З матеріалів справи вбачається, що СВ Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження). Відомості про зазначене кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР на підставі заяви [PERSON] від 15 червня 2020 року, за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень за її місцем проживання. Однак, з наданого витягу жодним чином не вбачається, що цей злочин вчинений саме заінтересованою особою, більше того, витяг не містить жодних ідентифікуючих даних про осіб, які вчинили кримінальне правопорушення. При цьому, суд вважає, що звернення заявника до правоохоронних органів із вказаною заявою, без надання інших доказів вчинення [PERSON] протиправних дій, не можуть бути достатнім доказом для видання обмежувального припису. Також не нашли свого підтвердження посилання заявниці про заподіяння їй тілесних ушкоджень [PERSON] , оскільки відповідних доказів на підтвердження цього нею не надано. Крім того, заявником не надано будь-яких доказів щодо того, що вона проживала 12 років та була пов`язана спільним побутом з померлим [PERSON] , та того, що заінтересована особа [PERSON] є його сином, та відповідно, на нього поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству. Відповідно до частини 3 статті 26 Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Згідно пункту 9 частини 1 статті 1 Закону, оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Таким чином, враховуючи, що суду не надано належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявника, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, та того, що на заінтересовану особу поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, суд приходить до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису.

Outcome: dismissed