Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сватівського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 30 травня 2020 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Луганському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про що складено відповідний актовий запис № 81. Мають спільну малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Фактичні шлюбні відносини між ними припинилися, однією сім`єю не проживають з листопада 2020 року. Вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги один до одного. Сімейне життя не склалося в зв`язку з несумісністю характерів, яке є перешкодою для подальшого існування сім`ї. Спільне господарство не ведеться, подружні стосунки не підтримуються. Подальше перебування у шлюбі неможливе, що суперечитиме їх інтересам. Відповідач проживає окремо, примирення між ними не можливе. Спір про майно відсутній. Окрім того, відповідач участі в утримані доньки не приймає, добровільно матеріальної допомоги не надає. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим ніж прожитковий мінімум. Вона одна не може забезпечити такий належний рівень, тому батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу). Відповідач інших осіб на утриманні не має, працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вона вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 24 грудня 2020 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Заяв та клопотань до суду не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. За згоди позивача, враховуючи повторну неявку у судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив причини неявки і не подав відзив, та з метою дотримання встановлених законодавством строків розгляду судом справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), 30 травня 2020 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 81. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу « [PERSON] », прізвище дружини - « [PERSON] ». (а.с.4) Згідно з копії повторно виданого свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25 липня 2020 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Сватівському району та місту Голубівка Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),[PERSON] народилася [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 13. Батьком дитини записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . (а.с.9) Відповідно до довідки про фактичне місце проживання, виданої Куземівською сільською радою Сватівського району Луганської області, від 02 лютого 2020 року, [PERSON] проживає разом з донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 12). З позовної заяви вбачається, що шлюб позивача з відповідачем не склався через відсутність взаєморозуміння,шлюбні та сімейні відносини між сторонами припинені. Таким чином, судом встановлено, що,фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та вона не бажає примирення з відповідачем. Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач уже тривалий час не проживають сім`єю, мають різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство й проживають окремо. За таких обставин суд приходить до висновку,що позовна вимога [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки причини, на яких позивач наполягає при розірванні шлюбу, є обґрунтованими, їх сім`я існує формально, подальше сумісне проживання подружжя і збереження сім`ї стали неможливими. Крім того, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник також з приводу захисту позивачем свого права на отримання від другого із подружжя коштів на утримання малолітньої дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За приписами ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2ст. 182 СК України. Згідност. 191 ч. 1 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов пред`явлено до суду 16.12.2020. Ураховуючи те, що відповідач є батьком малолітньої дитини, він у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання своєї дитини не надає, суд доходить висновку, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, у зв`язку з чим позовна вимога [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 0.0.1944196412.1 від 16.12.2020 року за позовну вимогу про розірвання шлюбу у сумі 840,80 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір»від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Отже, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved