Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] України в особі Кабінету міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди та, посилаючись на ст. 22 ЦК України; Закон України «Про боротьбу з тероризмом» № 638-IV від 20.03.2014 року в редакції Закону України № 1313-VII від 05.06.2014 року; Указ Президента України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014; п.6 ч. 1 ст. 21, п. 1 ч. 2 ст. 84, п. 1 ч. 3 ст. 84 Кодексу цивільного захисту України та рішення ЄСПЛ «Кечко проти України», просить суд стягнути з [PERSON] України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України на її користь за рахунок коштів Державного бюджету України шкоду, заподіяну терористичним актом, пошкоджену квартиру, що розташована за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Свободи, 5. кв. 78 у сумі 19916,65 грн. Позивачка в обґрунтування своїх вимог послалася на наступне. Її квартира № 78, розташована в будинку № 5 по вул. Свободи в місті\~ Словянську Донецької області. З квітня 2014 року по 05.07.2014 року на території м. Словянська проводились диверсійні дії, неодноразові обстріли житлових районів міста, у звязку з чим на час проведення антитерористичної операції вона змушена була покинути свою квартиру. 07.06.2014 року під час масового обстрілу у будинок, в якому розташована її квартира, потрапили снаряди, внаслідок чого розбите вікно, три віконних блоки, віконна перемичка, три міжкімнатні двері, огорожа балкона, частково пошкоджений штукатурний шар на стелі та стіні, що підтверджено актом № 93 від 15.08.2014 року обстеження обєкта, пошкодженого під час проведення антитерористичної операції, який затверджено протоколом засідання робочої комісії № 2 від 15.08.2014 року та рішенням Словянської міської ради від 18.02.2015 року № 99, комісією у складі: в.о. начальника УЖКГ [PERSON], заступника начальника [PERSON], начальника відділу цивільного захисту [PERSON], спеціаліста 1 категорії УЖКГ [PERSON] Вона неодноразово зверталася за матеріальною допомогою для ремонту пошкодженої квартири до Словянської міської ради, але ніякої допомоги не отримала та змушена була провести ремонтні роботи за власні кошти, що в загальній сумі склало 19916,65 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги та зазначили, що хоча [PERSON] і не є власницею квартири [ADDRESS], фактично цією квартирою користується, саме вона витрачала кошти на утримання квартири. Власником квартири є її син [PERSON], який проживає в іншому місці. На ремонт квартири кошти вона позичала у родичів, тому просить стягнути їх з держави. Вона не зверталась до органів цивільного захисту для визнання факту пошкодження квартири надзвичайною ситуацією, також не визнана потерпілою від злочину, передбаченого ст.. 258 КК України, вона визнана потерпілою та допитувалась слідчим поліції за фактом пошкодження квартири в провадженні за ч. 2 ст. 194 КК України. До міської ради з приводу передачі пошкодженої квартири органу самоврядування не зверталася та не має такого наміру. Представники відповідача - Кабінету Міністрів України [PERSON], уповноважена на представлення інтересів довіреністю № 896/9/32-15 (а.с.46) та [PERSON], уповноважений представлення інтересів довіреністю № 14/7-10 (а.с.165) заперечували проти задоволення позову. Зазначили, що Кабінет Міністрів України відповідно до положень Конституції України, Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Закону України «Про боротьбу з тероризмом», не є належним відповідачем, оскільки до його компетенції не віднесено питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок антитерористичної операції. На теперішній час відсутній закон чи нормативний акт, який регулює порядок відшкодування шкоди, спричиненої проведенням АТО, не встановлено державний орган, на який покладено обовязок здійснювати таке відшкодування та механізм визначення розміру відшкодування. Згідно з частинами першою та другою ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобовязання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного призначення, якщо інше не передбачено Законом про [PERSON] бюджет України. Однак на теперішній час відсутній закон чи нормативний акт, яки регулює порядок відшкодування, не встановлено державний орган, на який покладено обовязок здійснювати таке відшкодування та механізм визначення розміру відшкодування. В обґрунтування суми матеріального збитку позивач надала копії товарних чеків, видаткових накладних та розписки фізичних осіб, за якими неможливо зясувати чи вказані товари придбались саме позивачем [PERSON] та були використані саме на ремонт квартири [ADDRESS]. Згідно статті 1192 ЦК України розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що у разі визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством, проведення незалежної оцінки майна є обовязковим. Дана оцінка відсутня. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі (а.с.43-45). Відповідно до письмових пояснень [PERSON] від 12.01.2017 року обовязковою умовою застосування статті 1177 ЦК України є наявність вироку суду в кримінальній справі або постанови суду у справі про адміністративний проступок, які набули законної сили. Однак, на теперішній час відсутній закон чи нормативний акт, яки регулює порядок відшкодування, не встановлено державний орган, на який покладено обовязок здійснювати таке відшкодування та механізм визначення розміру відшкодування (а.с.72-79). Окрім того, у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] зазначив, що позивачка [PERSON] заявила декілька підстав позову, а саме: проведення антитерористичної операції на території м. Словянська; терористичний акт та надзвичайна ситуація. Однак, належним чином обґрунтувати та довести жодну із зазначених підстав не може, оскільки відсутній вирок суду у кримінальному провадженні, який набув законної сили, надзвичайна ситуація в установленому порядку не зареєстрована, кримінального провадження за ст.. 258 КК України не відкрите, а сама позивач не є власницею пошкодженої квартири та не має права на відшкодування матеріальних збитків внаслідок її пошкодження. Відповідач [PERSON] казначейська служба України був повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, його неявка не перешкоджає розгляду справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити. Згідно з вимогами ч.ч.1, 2, 3 ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положеннями ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.01.2000 року (а. с. 237) квартира № 78, яка знаходиться за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Свободи, буд. 5, належить на праві приватної власності [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.). Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.). У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Причому інколи всі разом або деякі з них можуть належати і не власнику, а іншому володільцю майна, наприклад, довірчому власнику майна, орендатору тощо. На відміну від прав власника, правомочності іншого законного володільця, навіть зі схожими правомочностями власника, не тільки не виключають прав самого власника на це майно, а й зазвичай виникають із його волі і в передбачених ним межах (наприклад, договір найму, договір управління майном). Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: dismissed