Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON], третя особа: Марганецька міська рада Дніпропетровської області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що квартира [ADDRESS], в якій вона мешкає, належить їй на праві власності. В будинку значиться зареєстрованим відповідач [PERSON], який був зареєстрований на момент укладення договору купівлі-продажу квартири. На момент підписання договору купівлі-продажу відповідач зобовязався знятися з реєстрації у її квартирі, але добровільно з реєстрації не знявся. Вона не може на власний розсуд розпоряджатися своїм майном, що є порушенням її права володіти, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Ухвалою судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Враховуючи відсутність заяви відповідача із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого 11 травня 2018 року приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Єрьоменко Р.П., зареєстрованого в реєстрі за № 657; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 123620828 від 11.05.2018 року /а.с.8-9,10/. Згідно копії Свідоцтва про шлюб, виданого 08 червня 2018 року Марганецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]» /а.с.16/. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 131458796 від 19.07.2018 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] /а.с.11/. Згідно довідки, виданої 04 вересня 2018 року головою правління ОСББ «Гірник 8»; домової книги для прописки громадян, проживаючих в квартирі [ADDRESS]; довідки відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, в квартирі [ADDRESS] значиться зареєстрованим відповідач [PERSON] /а.с.12-13, 14, 21/. Згідно акту, складеного головою ОСББ «Гірник 8», відповідач [PERSON] з 29 березня 2017 року в квартирі [ADDRESS] не проживає /а.с.15/. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно зі ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, відповідач з 29 березня 2017 року без поважних причин не проживає в квартирі [ADDRESS], де право власності належить позивачу. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача щодо усунення перешкод у здійсненні права розпорядження своїм майном підлягають задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 141ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved