Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання будинковолодіння об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в с. Підгіря по вул. Шевченка, 96а Богородчанського району Івано-Франківської області. Заявлені вимоги мотивувала тим, що 19 січня 1995 року в Підгірській сільській раді Богородчанського району Івано-Франківської області зареєструвала шлюб з [PERSON]. У шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO] Шлюб і для неї і для [PERSON] був другим. До реєстрації шлюбу [PERSON] перебував в шлюбі з [PERSON], і в цьому шлюбі у них народилося двоє дітей: дочки [PERSON], 1982 р.н та [PERSON],[INFO] В період першого шлюбу [PERSON] разом з [PERSON] побудували житловий будинок та господарські будівлі в с. Підгір'я по вул. Шевченка, 96а Богородчанського району Івано-Франківської області. Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 1995 року, після розлучення було проведено поділ будинковолодіння між [PERSON] та [PERSON] та визначено порядок користування земельною ділянкою. На підставі рішення суду [PERSON] оформив право власності на 53/100 частин будинковолодіння та 03 грудня 1998 року зареєстрував його у Івано-Франківському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 12 у реєстровій книзі № 1. 03 грудня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 47/100 частин житлового будинку, які складалися з житлової кімнати 2-3 площею 17,7 кв.м, житлової кімнати 2-2 площею 21,9 кв.м., веранди 2-1 площею 10,8 кв.м., сараю та літньої кухні. Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Богородчанського нотаріального округу [PERSON] Право власності на 47/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами зареєстровано за [PERSON] в Івано-Франківському ОБТІ 08 грудня 1998 року. Вказана частина будинку є спільною сумісною власністю її та [PERSON], оскільки в період з 1998-2000 рр., вони з [PERSON] спільними коштами сплатили колишній дружині за договором 12 тисяч гривень. 05 червня 2000 року у будинку сталася пожежа, під час якої було повністю зруйновано дах. Пожеже завдані збитки на суму 4250 грн., що підтверджується довідкою Богородчанського РВ ГУМНС України в Івано-Франківській області. Під час гасіння було залито будівлю, внаслідок чого глиняні стелі в будинку впали, а стіни в житловому будинку замокли і потребували повного відновлення. У результаті пожежі житловий будинок потребував капітального ремонту, тому спільними зусиллями зроблено капітальний ремонт та перепланування будинку. На виконання цих робіт були витрачені значні кошти, в тому числі її особисті отримані від її родичів, а також від продажу земельної ділянки та обєкту незавершеного будівництва, набутої нею до шлюбу з [PERSON] Посилаючись на ст. 60 Сімейного кодексу України зазначала, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до п.1 ст. 62 Сімейного кодексу України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За час перебування в шлюбі з [PERSON] вклала в житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Шевченка, 96а в с. Підгір'я Богородчанського району Івано-Франківської області значні особисті кошти та особисту працю, внаслідок чого майно істотно збільшилося у своїй вартості, тому вважає, що дане нерухоме майно слід визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Рішенням Богородчанського районного суду від 16 грудня 2005 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано, а справа про поділ спільної сумісної власності ухвалою суду від 08 червня 2006 року була залишена без розгляду, оскільки позивач [PERSON] не з'являвся в судові засідання. Після розірвання шлюбу вона з дітьми та [PERSON] продовжували проживати в спільному будинку. В цей період за свої особисті кошти продовжувала покращувати стан житлового майна. 29 травня 2007 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, спадкоємцями якої є троє дітей [PERSON] двоє від першого шлюбу та донька від другого шлюбу. Усі відповідачі прийняли спадщину, однак свідоцтва про право на спадщину за законом не отримали. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, який прийнятий до спільного розгляду. Відповідно до заявлених вимог [PERSON] поставила питання про визнання за нею права власності на 76,5/100 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул.Шевченка, 96а в с.Підгіря. Заявлені вимоги мотивувала тим, що народилася 15 червня 1996 року в сім'ї [PERSON] та [PERSON]. З народження і до цього часу постійно проживає в житловому будинку по вул. Шевченка, 96а в с. Підгір'я Богородчанського району Івано-Франківської області, право власності на який зареєстровано за батьком [PERSON] Батько [PERSON], перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з матір'ю [PERSON], 03 грудня 1998 року став власником частини житлового будинку, яка належала [PERSON], шляхом укладення з нею договору купівлі-продажу. Спільне сімейне життя у батьків не склалося, тому за рішенням суду від 16 грудня 2005 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу батьки надалі продовжували проживати в спільному житловому будинку по вул. Шевченка, 96а в с. Підгір'я Богородчанського району Івано-Франківської області. 29 травня 2007 року батько помер. Після смерті батька відкрилася спадщина, і троє дітей померлого - дочки [PERSON], [PERSON] від першого шлюбу та вона прийняли спадщину. З часу смерті батька минуло більше 10 років. Її мати - [PERSON] має право на половину від 47/100 частин житлового будинку, яку вона разом з батьком викупила в [PERSON], і таке її право батько [PERSON] визнавав за життя, що підтверджується позовною заявою про поділ спільного майна подружжя, яку він подавав до суду. Фактично матір проживає на тій частині житлового будинку, яка була придбана за час її перебування в шлюбі з батьком. Вона отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належну їй частину майна в позасудовому порядку не змогла, що підтверджується листом нотаріуса від 01 березня 2018 року. Посилаючись на ч.1 ст. 1297 ЦК України звернула увагу на те, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відповідачі [PERSON], [PERSON] вказаних дій не вчиняли. З часу смерті батька [PERSON] вона постійно проживає в даному житловому будинку, протягом більше як 10 років відкрито і безперервно користується усім спадковим майном і про це достовірно відомо усім відповідачам. З 2007 року і по даний час ніхто з відповідачів не вчиняв жодних дій, які б свідчили про їх дійсний намір отримати правовстановлюючі документи на спадкове майно та володіти ним, а тому вважає, що набула права власності на це майно за набувальною давністю. Визнає, що матері [PERSON] за правом спільної сумісної власності подружжя належить 23,5/100 частин житлового будинку (1/2 від 47/100), а право власності на решта 76,5/100 частин будинковолодіння, які входять до складу спадщини, слід визнати за нею. В судовому засіданні позивачка за первинним позовом [PERSON] пояснила, що з 1995 року безперервно проживає у даному житловому будинку. Разом з нею проживає її дочка [PERSON], вони спільно підтримують будинок у належному стані, покращують його експлуатаційні якості, здійснюють догляд за житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами, страхують його, оплачують комунальні послуги, обробляють земельну ділянку. Виходячи із суті предявленого [PERSON] зустрічного позову, погодилась на те, щоб її позов був задоволений частково у частині визнання за нею права власності на 23,5/100 частини житлового будинку. Позовні вимоги [PERSON] визнала і погодилась на їх задоволення. Відповідач за первинним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені нею у зустрічному позові вимоги з викладених у заяві підстав. Вказала, що 25,5/100 частин - належить їй як спадкоємцю першої черги за законом після смерті батька, а іншу частину - 51/100 житлового будинку набула за набувальною давністю. Заявлені у первісному позові вимоги визнала частково і погодилась з тим, щоб визнати за [PERSON] право власності на 23,5/100 частини житлового будинку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, відзив на зустрічний позов суду не подали. До матеріалів справи попередньо подали заяву у якій просили розглянути справу за їх відсутності, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити і застосувати наслідки спливу строку позовної давності до заявлених нею вимог. Звернули увагу суду на те, що трирічний строк позовної давності для звернення [PERSON] з позовом про збільшення частки нерухомого майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя розпочався саме з дня смерті [PERSON] (29.05.2007 року), оскільки саме з цього дня позивачка мала розуміти про порушення свого права, яке на її думку підлягало захисту. З таким позовом позивачка зверталась 27.12.2007 року до Богородчанського районного суду. Крім того, позивачка 14.02.2008 року зверталась до суду із заявою про усунення їх як спадкоємців за законом від права спадкування після смерті [PERSON], у чому їй судом було відмовлено. Починаючи з 28.05.2010 року строки позовної давності для позивачки сплили. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] слід задовольнити. Судом встановлено, що [PERSON] 19 січня 1995 року зареєструвала шлюб з [PERSON]. Для обох шлюб був другим. У першому шлюбі [PERSON] разом з [PERSON] побудували житловий будинок та господарські будівлі в с. Підгір'я по вул. Шевченка, 96а Богородчанського району Івано-Франківської області, який між подружжям поділено за рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 1995 року. 03 грудня 1998 року [PERSON], який уже перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою [PERSON], придбав за договором купівлі-продажу 47/100 частин житлового будинку у першої дружини [PERSON] Оскільки вказана частина майна була придбана у шлюбі з позивачкою, то відповідно до ст. 60, 62 Сімейного кодексу України є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому [PERSON] на законних підставах належить частка 23,5/100 домоволодіння, якою вона володіє та користується. Вимоги позивачки про необхідність визнати спільною сумісною власністю подружжя усе домоволодіння, а відтак визнати за нею право власності на ? частину усього домоволодіння задоволенню не підлягають. Доводи позивачки про те, що за час перебування в шлюбі з [PERSON] вона вклала в житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Шевченка, 96а в с. Підгір'я Богородчанського району Івано-Франківської області значні особисті кошти, особисту працю, несла безпосередні витрати по відновленню та капітальному ремонту зруйнованого пожежею майна, внаслідок чого воно істотно збільшилося у своїй вартості, є обґрунтованими. Разом з тим, строк, у межах якого вона могла звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права, сплив 29.05.2010 року, тобто по закінченні трьох років з дати смерті [PERSON] Відповідачі подали суду заяву про застосування позовної давності і, відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, це є підставою для відмови у позові. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 76,5/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Шевченка, 96а в с. Підгір'я. Троє дітей померлого - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом. Як встановлено судом з інформації державного нотаріуса Богородчанської районної державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] прийняли спадщину, подавши у шестимісячний строк до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а [PERSON] прийняла спадщину відповідно до ч.3, 4 ст. 1268 ЦК України. Згідно вимог ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Таким чином, законом на спадкоємця покладено обовязок реалізувати своє право, тобто здійснити державну реєстрацію нерухомого майна. [PERSON] та [PERSON] таких дій з часу відкриття спадщини (з 29.05.2007 року) не вчинили по даний час. Відповідно до\~частини першої статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні вимог [PERSON] суд враховувує, що володіння нею успадкованим нерухомим майном було добросовісним і відкритим.\~Вона не\~приховувала факт\~перебування майна\~у її\~володінні. Таке володіння було безперервним, воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. [PERSON], та [PERSON] було відомо, що вказане майно знаходиться у володінні [PERSON], вони не вживали ніяких дій протягом усього часу не тільки щодо оформлення та реєстрації свого права, але і щодо забезпечення утримання та збереження майна. [PERSON] вимоги [PERSON] у цій частині визнала. Виходячи з наведеного, вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: partial