Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, у якому просила визнати нікчемним заповіт її батька, [PERSON] посвідчений 16.01.2014 року секретарем виконавчого комітету Ладанської селищної ради Літовченко Л.М. та зареєстрований у реєстрі за № 12, мотивуючи свої вимоги тим, що на час посвідчення заповіту її батько був хворим та не міг власноручно здійснити заповідальний напис та поставити підпис у заповіті. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 13 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не з'ясовано всі обставини справи, зокрема було відхилено клопотання сторони позивача про призначення судово-почеркознавчої експертизи щодо справжності почерку та підпису [PERSON] на заповіті, що могло б підтвердити або спростувати доводи позивача. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню. Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Як вбачається з довідки Прилуцької Центральної районної лікарні (а.с. 148) [PERSON] у 2012 році був визнаний інвалідом ІІІ групи, у 2013 році - інвалідом ІІ групи, а у 2014 році - інвалідом І групи. Відповідно до запису в картці амбулаторного хворого від 05.12.2013 року було виявлено, що інтелект знижений, сухожильні рефлекси кінцівок в'ялі, координаторні проби промахування, а від 23.01.2014 року - що хворий потребує постійного стороннього догляду та не здатний до самообслуговування. З початку 2013 року [PERSON] проживав у своєї рідної сестри [PERSON] (відповідача по справі), що не заперечується сторонами. [INFO] [PERSON] помер (а.с.13). 16 січня 2014 року [PERSON] було складено заповіт, яким він заповідав усе своє майно сестрі [PERSON] У заповіті зроблено заповідальний напис наступного змісту: «Цей заповіт прочитано мною уголос та підписано власноруч», прописом вказано ПІБ заповідача «[PERSON]» та стоїть підпис. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Ладанської селищної ради Літовченко Л.М. у двох примірниках та зареєстрований у реєстрі за № 12 (а.с. 11 - копія, а.с. 161 - оригінали). Ухвалою апеляційного суду від 04 серпня 2015 року за клопотанням сторони позивача було призначено судово-почеркознавчу експертизу. Для порівняння зразків почерку та підпису було витребувано пенсійну справу № 156018 померлого [PERSON], на аркуші 37 якої міститься заява [PERSON] про надання грошової допомоги на поховання брата, а також особова справа № 80384 [PERSON] як отримувача компенсаційної виплати особі, яка здійснює догляд за інвалідом І групи або особою, яка досягла 80 років, на аркушах 1, 2, 17 якої містяться заяви [PERSON] про призначення соціальної допомоги та про припинення її виплати у зв'язку зі смертю підопічного [PERSON] Відповідно до висновку експерта № 3-03/1022 від 14.09.2015 року (а.с. 188-201): рукописні записи у спірному заповіті [PERSON] та вищевказаних заявах [PERSON] виконані однією особою; підписи в обох примірниках заповіту виконані однією особою; підписи у вищевказаних заявах [PERSON] виконані однією особою. Відповідь на запитання, чи виконані однією особою підписи у заповітах та вищевказаних заявах [PERSON], експертиза не дала через їх неспівставність за транскрипцією, що виключило можливість отримання висновку як позитивного, так і негативного характеру у будь-якій формі. Отже, висновок судово-почеркознавчої експертизи констатує, що заповідальний рукописний напис у заповіті померлого [PERSON] здійснено не заповідачем, а його сестрою [PERSON], що спростовує показання секретаря селищної ради Літовченко Л.М. про те, що заповіт був посвідчений лише в присутності заповідача та неї, а напис вчинено особисто заповідачем. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заповіт посвідчений з дотриманням усіх вимог щодо його форми та посвідчення, відповідає дійсній волі заповідача, позивачем не доведені обставини, на які він посилається, а тому відсутні підстави для визнання його нікчемним. Дані проведеної судово-почеркознавчої експертизи спростовує такий висновок суду. Згідно положень Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (ст.ст. 1234-1235, ст. 1247 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст.207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Відповідно до ст. 45 ЗУ «Про нотаріат» якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Статтею 1257 ЦК України «Недійсність заповіту» визначено, що заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно п.13 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої Наказом Мінюсту від 25.08.1994 року № 22/5, якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин не може власноручно підписати заповіт, довіреність, заяву чи інший документ, за його довіреністю і в його присутності та в присутності посадової особи виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальні дії, заповіт, довіреність, заяву чи інший документ може підписати інший громадянин. Про причини, з яких громадянин, заінтересований у вчиненні нотаріальної дії, не міг підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Заповіт чи довіреність не може підписувати особа, на користь якої їх посвідчено. Виходячи з системного аналізу зазначених правових норм, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції не перевірено фактичні обставини справи та законність вчинення правочину. Враховуючи, що під час посвідчення заповіту була присутня особа, на користь якої складено заповіт ([PERSON].), вказаною особою здійснено замість заповідача рукописний напис в заповіті з текстом такого змісту, ніби його написав власноручно заповідач, до того ж секретарем виконавчого комітету не зроблено про це відповідного посвідчу вального запису, апеляційний суд приходить до висновку, що даний заповіт був посвідчений з порушенням встановлених законодавством вимог, що є підставою для визнання його недійсним. Зважаючи на викладене, позов [PERSON] до [PERSON] є обґрунтованим. Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Прилуцького міськрайонного суду - скасуванню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved