Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступне. [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Житлово-комунальною конторою концерну «Луганськбуд» від 01.11.1994 року згідно з розпорядженням (наказом) № 86 від 01.11.1994 року та свідоцтва про право на спадщину за законом серія [NUMBER], виданого державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю.М. № 1-4846 від 08.12.1998 року. В спірній квартири зареєстрований відповідач, онук позивача, [PERSON], який з жовтня 2012 року не проживає в спірній квартирі без поважних причин. У зв'язку із викладеним позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб В судовому засіданні було встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Житлово-комунальною конторою концерну «Луганськбуд» від 01.11.1994 року згідно з розпорядженням (наказом) № 86 від 01.11.1994 року та копією свідоцтва про право на спадщину за законом серія [NUMBER], виданого державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю.М. № 1-4846 від 08.12.1998 року. Згідно із копією довідки № 3893, виданої КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 22.11.2016 року, в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстровані позивач - [PERSON], [INFO], онук позивача (відповідач по справі) - [PERSON], [INFO], дочка позивача - [PERSON], [INFO], онука позивача - [PERSON], [INFO], Згідно із копією Акту, затвердженого КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 22.11.2016 року, відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] з жовтня 2012 року. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з жовтня 2012 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача стосовно визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved