Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що згідно із рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 липня 2015 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання їх сина [PERSON], [INFO] в розмірі 2/5 частини від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 13 липня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття 27 березня 2027 року. Позивач посилається на те, що їх неповнолітній син є інвалідом з дитинства, має статус «дитина інвалід» у звязку зі своїм захворюванням дитина потребує постійного нагляду та піклування, постійної реабілітації та коштовного лікування, систематичного прийому медичних препаратів, регулярних діагностичних досліджень, щорічного повного медичного обстеження, на що необхідні значні кошти. Відповідач уникає участі у здійсненні додаткових витрат на утримання дитини, в добровільному порядку відмовляється це робити. Також позивач вказала, що майновий та сімейний стан сторін не змінився, але змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку і дитина потребує більше коштів для її утримання, змінились ціни на продукти харчування, одяг та ліки, яких потребує дитина та інше. Таким чином у позивача виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів, що стягуються з відповідача на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду від 23 липня 2015 року. На підставі викладеного позивач просить збільшити розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої особи з 2/5 частини від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку на стягнення у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття 27 березня 2027 року. В судове засідання позивач не зявилася, проте надала суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та підтримала позовні вимоги. В судове засідання відповідач не зявився, проте надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав повністю. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із копією рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 липня 2015 року по справі № 428/6293/15-ц, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2/5 частки від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 13 липня 2015 р. і до досягнення дитиною повноліття 27 березня 2027 року. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 31 липня 2015 року по справі № 428/6351/15-ц, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму додаткових витрат, які викликані хворобою [PERSON], в сумі 1071,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Зі змісту ст. 18 Конвенції про захист прав дитини вбачається, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05.02.2014 року по справі № 143цс13. Враховуючи те, що відповідач позов визнав повністю, суд не вбачає підстав для неприйняття визнання позову. Таке визнання позову не порушить прав та законних інтересів інших осіб. За таких обставин, суд вважає, що справедливим буде задовольнити позов та збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] з 2/5 часток від всіх видів заробітку щомісячно на тверду грошову суму в розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень 00 копійок щомісячно із урахуванням індексації. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved