Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 73» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позову зазначено, що з 31 липня 1992 року [PERSON] працювала в ТОВ«Мостобудівельний загін № 73» на посаді бухгалтера. На підставі наказу № 58-к від 30 червня 2015 року її було звільнено за згодою сторін у відповідності до п. 1 ст. 36 КЗпП України. за період роботи виникла заборгованість по заробітній платі у розмірі 43053 грн. 39 коп., яка на момент звільнення не була виплачена. При зверненні до відповідача з вимогою про проведення розрахунку, їй було відмовлено. Окрім того позивач вважає, що неправомірними діями відповідача, які полягали у невиплаті заробітної плати та не проведенні розрахунку під час звільнення, їй завдано моральну шкоду, яка полягає у втраті нормальних життєвих звязків, необхідності докладати додаткові зусилля для організації свого життя, постійному хвилюванні про матеріальне забезпечення сімї, нервовій та психологічній напрузі. На підставі вищевикладеного позивач просила суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 73» заборгованість по заробітній платі в сумі 43053 грн. 39 коп. та 10000 грн. в рахунок завданої моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Позивач пояснила, що заробітну плату почали виплачувати нерегулярно у звязку з відсутністю коштів, на момент звільнення не було проведено розрахунку, проте відповідач заборгованість по заробітній платі визнав. Заборгованість по заробітній платі була не лише перед нею, але і перед іншими працівниками. Тривалий час з нею не було проведено розрахунку, тому їй завдано моральну шкоду, оскільки коштів не вистачало. Аналогічні пояснення надав суду представник позивача. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. У відповідності до ст. 224 ЦПК України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] працювала на посаді бухгалтера в товаристві з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 73» та на підставі наказу № 58-к від 30 червня 2015 року була звільнена з займаної посади за згодою сторін у відповідності до п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с.9-10). Згідно зі ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Встановлено, що у день звільнення розрахунок з позивачем проведено не було та згідно з довідками товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 73» від 1 червня 2016 року заборгованість перед [PERSON] становить 43053 грн. 39 коп. (8095 грн. 09 коп. заборгованість по витратами на відрядження та 34958 грн. 30 коп. заборгованість по заробітній платі) (а.с.14-17). Доказів проведення розрахунку з позивачем, а саме заборгованості по заробітній платі суду не надано, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь заборгованості по заробітній платі суд вважає законними та обґрунтованими. Щодо вимог позивача про відшкодування відповідачем завданої моральної шкоди слід зазначити таке. Згідно ст. 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що мало місце порушення прав працівника, [PERSON], у сфері трудових відносин, які полягають у затримці проведення розрахунку при звільненні та призвели до моральних страждань позивача. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року визначено, що невиплата належних працівнику грошових сум є порушенням прав працівника у сфері трудових відносин. Постановою Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-54цс11 визначено, що передумовою відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 Кодексу законів про працю України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин. Суд установивши порушення трудових прав позивача та наявність підстав для покладення на роботодавця відповідальності за завдану працівникові моральну шкоду, повинен застосувати відповідальність, що передбачена ст.. 237-1 Кодексу законі про працю України. Отже, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характеру та тривалості немайнових втрат, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, за можливе визначити розмір завданої моральної шкоди в сумі 1000 грн. А тому позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до ст. 88\~\~Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивачем було понесено судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп., суд приходить до висновку, що понесені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial