Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення компенсації вартості частки у спільному майні подружжя. Позивач неодноразово змінювала позовні вимоги та в обґрунтування остаточних позовних вимог зазначено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 року за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності по ? частині автомобіля ВАЗ 211140, 2009 року випуску, реєстраційний номер АЕ 8941 СТ. Відповідач користується цим автомобілем одноособова, чим порушуються, на думку позивача, її право власності на цей автомобіль. У звязку з чим позивач просила суд стягнути з [PERSON] половину вартості цього автомобіля у звязку з неможливість спільного користування цим майном. Також позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь упущену вигоду, яких позивач зазнала у звязку з одноосібним користування автомобілем відповідачем в сумі 73300 грн., яку позивач розраховує, виходячи з середніх цін здачі автомобілів в оренду. Окрім того позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь упущену вигоду за користування будинком по вул..Чайковського, 31 м.Верхньодніпровськ, власником ? частики якого вона є також. Оскільки відповідач користується будинком сам, тому вона не може отримувати дохід від своєї половини майна, якби вона здавала його в оренду. Упущену вигоду позивач оцінює в сумі 21600 грн. Також позивач просила суд поділити вищевказаний будинок в натурі відповідно до Варіанту І, запропонованого у висновку експерта. До початку розгляду справи по суті відповідач подав зустрічний позов до [PERSON] про стягнення компенсації вартості частки у спільному майні подружжя. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначено, що [PERSON] самостійно розпорядилася спільним сторін, а саме квартирою за адресою: пр.. Кірова, 119-б, кв.31, м.Дніпропетровськ та здала її в найм та отримує з цього дохід. Тому [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] на його користь 103\~500 грн. як компенсацію половину коштів, отриманих нею від здачі квартири в найм. В судовому засіданні позивач та її представник первісний позов підтримали та просили суд задовольнити заявлені вимоги з підстав, зазначених у позові. Проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечували, посилаючись на її необґрунтованість. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні первісний позов визнали частково, заперечували проти стягнення з відповідача половини вартості автомобіля за ціною на час розгляду справи та просили суд врахувати ціну спірного автомобіля на час припинення шлюбних відносин в 2013 році. Також просили суд поділити будинок по вул..Чайковського, 31 м .Верхньодніпровськ згідно з варіантом ІІ, запропонованим у висновку експерта. В задоволенні решти вимог просили відмовити, оскільки вони є необґрунтованими. Зустрічний позов підтримали та просили суд задовольнити заявлені вимоги з підстав, зазначених у позові. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року та рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 року в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності по ? частині на майно: домоволодіння по вул..Чайковського, 31 м.Верхньодніпровськ Дніпропетровської області; квартиру № 31 в буд. № 119б пр..Кірова, м.Дніпропетровськ та автомобіль ВАЗ 211140, 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (т.1, а.с.7-11). Згідно з ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 1 ст. 356 Цивільного кодексу України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Враховуючи те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо здійснення права спільної часткової власності, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги [PERSON] про поділ домоволодіння по вул.. Чайковського, 31 м.Верхньодніпровськ в натурі. Згідно з висновком експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 4771/4772/4773/4774-16 від 20 грудня 2016 року експертом запропоновано два варіанти поділу домоволодіння в натурі (т.1, а.с.233-250). Суд приходить до висновку про можливість поділу цього майна в натурі згідно з варіантом І (співвласник [PERSON], співвласник ІІ [PERSON]В.) з огляду на те, що згідно з цим розподілом, до [PERSON] переходить у власність гараж, враховуючи те, що в нього є автомобіль, тобто такий поділ відповідача його інтересам також, також згідно з цим варіантом передбачається сплата компенсації 35\~655 грн., в той час як за варіантом ІІ така компенсація складає 47\~966 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що запропонований експертом варіант І поділу домоволодіння в натурі відповідає інтересам сторін. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення компенсації за автомобіль, суд приходить до таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що автомобіль ВАЗ 211140 (LADA 111), 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER],, який згідно з рішенням суду є спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON], знаходиться у фактичному володінні та користуванні відповідача. Що не заперечував у судовому засіданні сам відповідач, а тому ці обставини згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Враховуючи те, що автомобіль є неподільною річчю, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь відповідної матеріальної компенсації, як з іншого співвласника, який фактично володіє та користується спільним майном. Під час визначення розміру матеріальної компенсації, яка підлягає стягненню, суд приймає до уваги висновок № 4808-16 експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 20 лютого 2017 року. Згідно з цим висновком дійсна (реальна) вартість автомобіля на час проведення експертизи складає 101\~502 грн. 72 коп. (т.2, а.с.24-48). Враховуючи розмір часток сторін, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь половини дійсної вартості автомобіля, що становить 50\~751 грн. 36 коп. При цьому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що під час визначення суми компенсації необхідно керуватися вартістю автомобіля на момент припинення шлюбних відносин, а саме станом на 29 жовтня 2013 року, з огляду на те, що згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з його дійсної вартості на час розгляду справи. Враховуючи те, що згоди щодо вартості спірного майна подружжя не досягло, суд приймає до уваги дійсну вартість майна на час розгляду справи, підстав визначати її станом на 29 жовтня 2013 року не має. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь упущеної вигоди на загальну суму 94\~900 грн., суд приходить до таких висновків. Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що внаслідок того, що [PERSON] одноособово володіє та користується їхнім спільним майном, а саме автомобілем та будинком по вул..Чайковського, 31 у м.Верхньодніпровськ, вона не може користуватися цим майном, а саме здавати його в оренду та отримувати з цього доходи. Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів того, що вона реально могла отримати ці доходи, якби користувалася спірним майном. Суду не надано жодних доказів того, що позивач або відповідач раніше здавали автомобіль в оренду, або ж відповідач здає його зараз, тому, на думку суду, такі доводи позивача, про те, що вона реально могла отримати доходи від здачі автомобіля в оренду, суд вважає лише припущенням, на якому не може ґрунтуватися доказування. Щодо неотримання доходів від здачі в оренду частини спільного домоволодіння по вул..Чайковського, 31 у м.Верхньодніпровськ, суд також вважає ці вимоги необґрунтованими з огляду на те, що це майно не було поділено в натурі, тому позивач фактично не могла здавати свою частину будинку в оренду за будь-яких обставин. Окрім того позивачем не надано також доказів того, що вона реально могла отримати такі доходи, а її доводи є лише припущенням, а тому такі вимоги є недоведеними. А тому позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Щодо вимог зустрічної позовної заяви відповідача [PERSON] до [PERSON] про стягнення з неї на його користь 103\~500 грн. як компенсацію половину коштів, отриманих нею від здачі квартири в найм, слід зазначити таке. Згідно зі ст. 359 Цивільного кодексу України плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В обґрунтування своїх доводів відповідач посилається на висновок ст. інспектора Кіровського ВП ДВП ГУ НП України в Дніпропетровській області за результатами розгляду заяви [PERSON] згідно з яким в результаті перевірки встановлено, що квартира № 31 по пр..Кірова, 119-б м.Дніпропетровськ зі слів мешканців здається в оренду (т.1, а.с.214), висновок ДОП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області від 20 лютого 2017 року, згідно з яким також під час перевірки заяви [PERSON] було встановлено, що квартира № 31 по пр..Кірова, 119-б м.Дніпропетровськ зі слів мешканців здається в оренду (т.2 , а.с.59), а також акт обстеження матеріально-побутових умов від 5 жовтня 2015 року, згідно з яким зі слів сусідів в квартирі № 31 по пр..Кірова, 119-б м.Дніпропетровськ мешкають квартиранти (т.2, а.с.60). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що йому відомо, що в квартирі № 31 по пр..Кірова, 119-б м.Дніпропетровськ мешкала сімейна пара, чому вони там проживали йому не відомо. Отже, з наданих відповідачем доказів видно, що в квартирі, яка є спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] мешкали якісь особи, проте на яких підставах та на яких умовах, який проміжок часу вони там проживали сторонами надано не було. Згідно з ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи те, що відповідачем не надано достатньо переконливих доказів того, що [PERSON] отримує будь-який дохід від спільного майна, а саме вищевказаної квартири, суд вважає такі доводи відповідача лише припущенням, на якому не може ґрунтуватися доказування. У звязку з чим суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому зустрічний позов не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд приходить до таких висновків. Встановлено, що позивачем, [PERSON], було понесено судові витрати на сплату судового збору на загальну суму 3821 грн. 20 коп. (т.1 а.с.1, 16, 75, 164,169), а також витрати на проведення експертиз на загальну суму 3042 грн. 40 коп. (т.1 а.с. 170, т. 2 а.с. 62). Оскільки суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, понесені нею судові витрати підлягають відшкодуванню відповідачем пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: сплачений судовий збір в сумі 2872 грн.20 коп. та 2286 грн. 82 коп. витрати на проведення судових експертиз. Витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн., на думку суду, відшкодуванню не підлягають з огляду на те, що із наданою позивачем квитанції (т. 2 а.с.63) не вбачається розрахунку витрат часу на надання правової допомоги з урахуванням Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», оскільки згідно зі ст. 1 цього Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. А тому ці витрати слід віднести за рахунок позивача. Судові витрати, понесені відповідачем відшкодуванню не підлягають, та їх слід віднести за рахунок відповідача, оскільки суд прийшов до висновку про відмову в зустрічному позові. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial