Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання особи такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач є власником квартири за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Центральний 30/30. В даній квартирі зареєстровані колишні власники квартири по вищевказаній адресі. У звязку з тим, що відповідачі зареєстровані в даній квартирі, позивач не може вільно розпоряджатися своїм майном, що і стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду. Сторони, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не зявилися. Позивач зазначив у позовній заяві про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. При цьому відповідно до ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що квартира № 30, розташована за адресою: Луганська область, м.Сєвєродонецьк, пр. Центральний буд. 30, належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується договором купівлі продажу квартири № 2019 від 27.06.2017 року та договором про зміну режиму спільної сумісної власності подружжя та режиму спільної часткової власності на квартиру та дарування ? частки квартири дружині № 2020 від 27.06.2017 року Оскільки відповідно до чинного законодавства України припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла та членів його сім'ї має похідним втрату права користування даним житловим приміщенням колишнього власника житла та членів його сім'ї та припиняється разом з припиненням його права власності, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача стосовно визнання відповідача такою, що втратила право на вказане жиле приміщення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved