Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON], в якому, з урахуванням уточнень до позовної заяви, в редакції заяви від 26.08.2016року, просила суд стягнути з відповідача - [PERSON] грошові кошти в розмірі ? частини за придбаний автомобіль «RENO KENGOO EKSTRA» в розмірі ? частини його вартості, а саме 88\~187,00грн., стягнути з відповідача - [PERSON] на її користь грошові кошти в розмірі 10\~000,00доларів США, які були отримані від [PERSON], поділити в рівних частинах рухоме майно, придбане під час спільного проживання з [PERSON], а саме: виділити в натурі [PERSON] - холодильник «Самсунг», телевізор «Тошиба», пилосос «Еленберг», мікрохвильову піч «Самсунг», житлову стінку «Скай-Диво», художню картину, журнальний столик, тумбу зі скла, штори в квартиру, виділити їй - [PERSON] - килим коричневий, мякі меблі «Магнат», спальний гарнітур «Скай-Марго», кухонний куток червоного кольору, пральну машину «LG», визнати за відповідачем - [PERSON] право власності на квартиру під №92 в будинку під №29 по вулиці Ільфа і Петрова в місті [PERSON], визнати за відповідачем - [PERSON] право власності на квартиру під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі, поділити між нею - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] в рівних частинах квартиру під №92 в будинку під №29 по вулиці Ільфа і Петрова в місті [PERSON], дитячі меблі, іграшки, одяг передати доньці [PERSON], а також просила суд стягнути з відповідача - [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі ? частини, витрати за проведення експертизи транспортного засобу в розмірі ? частини, інші кошти, сплачені як витрати за проведення експертизи рухомого та нерухомого майна у розмірі ? частини. В обґрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що у 06 жовтня 2007року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON]. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 липня 2015року шлюб між ними було розірвано. Позивачка зазначає, що за період перебування у шлюбі з [PERSON] вони набули майно, яке не можуть розділити за взаємною згодою. Так, позивачка вказує, щоза період перебування у шлюбі вони придбали наступне рухоме та нерухоме майно:квартиру під №92 в будинку під №29 по вулиці Ільфа і Петрова в місті [PERSON], квартиру під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі, автомобіль «RENO KENGOO EKSTRA», холодильник «Самсунг», телевізор «Тошиба», пилосос «Еленберг», мікрохвильова піч «Самсунг», житлова стінка «Скай-Диво», художня картина, журнальний столик, тумба зі скла, штори, килим коричневий, мякі меблі «Магнат», спальний гарнітур «Скай-Марго», кухонний куток червоного кольору, пральна машина «LG». Позивачка зазначає, що у вересні 2014року вони з відповідачем [PERSON] придбали автомобіль «RENO KENGOO EKSTRA», вартість якого складала 12\~000,00доларів США. Також позивачка вказує, що квартира під №92 в будинку під №29 по вулиці Ільфа і Петрова в місті [PERSON] та квартира під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі, оформлені на батька її колишнього чоловіка, який є також відповідачем у даній справі [PERSON]. Так, позивачка зазначає, що 30 липня 2013року [PERSON] здійснив продаж своєї пятикімнатної квартири за 83\~000,00доларів США, та одночасно купив квартиру під №92 в будинку під №29 по вулиці Ільфа і Петрова в місті [PERSON] за 73\~400,00доларів США, тобто вказана квартира була куплена за гроші, отримані від продажу попередньої квартири. Позивачка вказує, що квартира під №92 в будинку під №29 по вулиці Ільфа і Петрова в місті [PERSON], фактично була куплена для їх сімї, вибирали вони її разом, однак батьку вона не сподобалась, але для того, щоб квартира не була куплена іншим покупцем, батько погодився сплатити за неї кошти, отримані від продажу колишньої квартири, а з сином [PERSON] домовився, що він йому купить іншу квартиру. Позивачка зазначає, що [PERSON] в ПАТ «[PERSON] Аваль» було заброньовано ячейку, в якій знаходились зібрані нею та відповідачем - [PERSON] кошти на квартиру. Після того, як [PERSON] знайшов для себе квартиру під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі, як вказує позивачка, її колишній чоловік - [PERSON] надав для покупки цієї квартири їх спільні кошти. Таким чином, позивачка вказує, що квартира під №92 в будинку під №29 по вулиці Ільфа і Петрова в місті [PERSON], була куплена за кошти, отримані від продажу пятикімнатної квартири, а квартира під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі була куплена за їх з [PERSON] спільні кошти, у звязку з чим, одна з вказаних квартир є їх спільної сумісною власністю, і такою квартирою позивачка вважає квартиру під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі. Крім того, позивачка зазначає, що для купівлі квартири та меблів її мати - [PERSON] надала 10\~000,00доларів США, про що свідчить розписка від 20.06.2013року. Позивачка - [PERSON] про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, у судове засідання 14.12.2016року не зявилась, надала до канцелярії суду заяву, в якій просила провести судове засідання за її відсутності, позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, у судове засідання 14.12.2016року не зявились, надали до канцелярії суду заяву, в якій просили суд розглянути справу за їх відсутності. Крім того, відповідач - [PERSON] неодноразово надавав до канцелярії суду заперечення на позовну заяву, в яких позов визнав частково, просив визнати за ним право власності на ? частину автомобіля «RENO KENGOO EKSTRA» та за позивачкою на ? частину автомобіля «RENO KENGOO EKSTRA», спільне нерухоме майно поділити наступним чином: йому передати пральну машину «LG», позивачці передати телевізор «Тошиба», пилосос «Еленберг», мікрохвильову піч «Самсунг», кухонний куток червоного кольору, тумбу зі скла для телевізора, килим та штори, в решті позовних вимог відмовити . Так, в обґрунтування наданих заперечень відповідач посилається на те, що квартира під №92 в будинку під №29 по вулиці Ільфа і Петрова в місті [PERSON] та квартира під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі були куплені його батьком [PERSON] за рахунок продажу 5-ти кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за рахунок продажу квартири, що знаходиться за адресою: Республіка Молдова, Тирасполь, [ADDRESS], та за рахунок особистих коштів [PERSON] Таким чином, на думку відповідача, вказані квартири поділу не підлягають, оскільки вони є власністю його батька - [PERSON] Відповідач - [PERSON] визнає, що автомобіль «RENO KENGOO EKSTRA» є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, однак заперечує проти стягнення з нього грошової компенсації вартості ? частини спірного автомобіля, вважає, що поділ транспортного засобу має бути здійснений шляхом визнання за ним та [PERSON] ідеальних часток на право власності щодо спірного автомобіля та залишення автомобіля в спільній частковій власності, що буде законними та обґрунтованими. Щодо рухомого майна відповідач зазначає, що мякі меблі «Магнат», житлова стінка «Скай-Диво», спільний гарнітур «Скай-Марго», журнальний столик зі скла та дерева поділу не підлягають, оскільки вказане майно було придбано його батьком [PERSON] Художня картина поділу також не підлягає, оскільки була куплена його матірю [PERSON] Відповідач визнав, що інше рухоме майно, яке вказано позивачкою у позовній заяві є їх спільною сумісною власністю, тому поділу підлягає. Разом з тим, відповідач не згоден щодо визначеної позивачкою вартості цього майна та вважає, що вартість вказаного рухомого майна на даний час є меншою, з урахуванням коефіцієнту зношення. Також відповідач зазначив, що йому взагалі не відомо про те, що мати позивачки надавала грошові кошти у розмірі 10\~000,00доларів США для купівлі квартири та меблів, про даний факт він дізнався зі змісту позовної заяви, своєї згоди на їх утримання та укладення договору позики (розписки) він не надавав. Відповідач - [PERSON] надав до канцелярії суду письмові пояснення, в яких просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині поділу квартири, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова[ADDRESS], холодильника «Самсунг», м'яких меблів «Магнат», житлової стінки «Скай-Диво», спального гарнітуру «Скай-Марго» відмовити. У наданих до суду письмових поясненнях відповідач - [PERSON] зазначає про те, що квартира під №92 в будинку під №29 по вулиці Ільфа і Петрова в місті [PERSON] належить йому на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу, дане нерухоме майно придбане за рахунок його особистих коштів. Також відповідач вказує на те, що холодильник «Самсунг» був придбаний ним особисто за 5\~555,00грн., м'які меблі «Магнат», житлова стінка «Скай-Диво», спальний гарнітур «Скай-Марго» також були придбані ним за рахунок його власних коштів, вартість яких станом на 14 березня 2014року складала 19\~521,00грн., а журнальний столик зі скла та дерева був куплений ним та подарований сину на день народження. Третя особа - [PERSON] про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, у судове засідання 14.12.2016року не зявилась, надіслала на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] боргу по розписці підтримала повністю. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідка, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 06.10.2007року між сторонами у справі було укладено шлюб, реєстрація якого була здійснена Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1074. Від даного шлюбу, 09 травня 2012року народилася донька [PERSON]. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у справі №523/7612/15-ц від 21.07.2015р., яке набрало чинності 03 серпня 2015року, шлюб був розірваний (т.1, а.с. 17). Під час перебування у шлюбі подружжям було набуто спільне майно. Відсутність взаємної згоди щодо його поділу вимусило [PERSON] звернутись до суду із відповідним позовом. 19 квітня 2016року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Озерянська». Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова Пленуму ВСУ № 11) поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 71 СК України вказує, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно розяснень наданих у п.п. 23, 24 Постанови Пленуму ВСУ № 11 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають окремо один від одного. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.07.2013року та згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 12.02.2016року власником квартири за адресою: м. Одеса, вулиця Ільфа і Петрова[ADDRESS], є [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1192, виданий 30.07.2013року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Крім того, згідно вказаних довідок, власником квартири під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі, також є [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 589, виданий 30.04.2014року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Сторонами не заперечувався той факт, що квартира за адресою: м. Одеса, вулиця Ільфа і Петрова[ADDRESS], була куплена батьком відповідача - [PERSON] за кошти, отримані від продажу пятикімнтаної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, позивачкою не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що квартира під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі, була куплена нею та її чоловіком [PERSON] за їх спільні кошти та є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у\~\~справі. Позивачка вказує на те, що [PERSON] не мав змоги одночасно купити дві квартири за власні кошти, оскільки перевіркою за відомостями Державної податкової інспекції у Київсь\-кому районі м. Одеси встановлено, що за період 2012, 2013, 2014 роки у Ук\-радига [PERSON] звітність про дохід від провадження підп\-риємницької діяльності був складений таким чином: рік - 205887,00 гривень; рік - 199530,00 гривень; рік - 219062,00 гривень. Як звіт фізична особа підприємець подає до ДПІ податкову декларацію платника Єдиного податку, в якій зазначається обсяг доходу. Дохід - це всі грошові кошти, отримані за певний період часу, а при\-буток це кошти за вирахуванням податків, собівартості продукції та інших витрат. Дохід розраховується як загальна сума грошей, отримана в результаті реалізації товарів або послуг, а прибуток це дохід з вирахуванням витрат на виробництво, придбання і збут товарів або послуг. Дохід це всі грошові або матеріальні цінності, от\-римані фізичною, юридичною особою, організацією за певний термін. При\-буток - те, заради чого здійснюється діяльність підприємця, тобто фінансові кошти, що залишаються після вирахування витрат на виробництво і ре\-алізацію продукції. Причому чистий прибуток, або, кажучи простими словами, гроші, що зали\-шаються на руках підприємця це прибуток, з якого вже відняли податки та інші відрахування. Прибуток для ФОП в середньому закладається в розмірі 20-25% від суми доходу. Враховуючи викладене, позивачка вказує, що різниця між «доходом» та «прибутком» Ук\-радига [PERSON] за роки, коли він подавав податкову декла\-рацію є суттєвою. Тобто, ті суми, які зазначені як «дохід» не є «прибутком». Однак, зазначені твердження не приймаються судом до уваги як належний доказ того, що квартира під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі, була куплена нею та її чоловіком [PERSON] за їх спільні кошти. Крім того, позивачка зазначає, що [PERSON] в ПАТ «[PERSON] Аваль» було заброньовано ячейку, в якій знаходились зібрані нею та відповідачем - [PERSON] кошти на квартиру, які вони надали для придбання квартири під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі. Разом з тим, позивачкою не надано суду доказів знаходження відповідної ячейки у ПАТ «[PERSON] Аваль», не вказано розміру грошових коштів, які у ній зберігались, та не було заявлено відповідного клопотання про витребування таких доказів. Крім того, суд зазначає, що позивачкою під час розгляду справи не було заявлено відповідних клопотань про витребування доказів, клопотань про допит свідків, які б дійсно підтверджували факт придбання квартири під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі за їх спільні з відповідачем - [PERSON] кошти. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що квартира під №92 в будинку під №29 по вулиці Ільфа і Петрова в місті [PERSON] та квартира під №12 в будинку під №71 по вулиці Левітана в місті Одесі не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому не підлягають розподілу. Щодо вимог позивачки про поділ рухомого майна, придбаного, за її твердженням, під час спільного проживання з [PERSON], а саме: виділення в натурі [PERSON] - холодильник «Самсунг», телевізор «Тошиба», пилосос «Еленберг», мікрохвильову піч «Самсунг», житлову стінку «Скай-Диво», художню картину, журнальний столик, тумбу зі скла, штори в квартиру, виділити їй - [PERSON] - килим коричневий, мякі меблі «Магнат», спальний гарнітур «Скай-Марго», кухонний куток червоного кольору, пральну машину «LG», суд зазначає наступне. Сторонами не заперечувався та визнавався той факт, що рухоме майно: пральна машина «LG», телевізор «Тошиба», пилосос «Еленберг», мікрохвильова піч «Самсунг», кухонний куток червоного кольору, тумба зі скла, штори в квартиру, килим коричневий, було придбано ними під час перебування у шлюбі, за їх спільні кошти, а тому суд вважає встановленим та таким, що не потребує доказуванню факт того, що вказане рухоме майно належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Разом з тим, відповідач - [PERSON] не погоджується з вартістю вказаного майна та вважає її нижчою, ніж зазначено позивачкою у позовній заяві. Як було вказано вище, згідно розяснень, наданих у п.п. 23, 24 Постанови Пленуму ВСУ № 11 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Оскільки між сторонами не було досягнуто згоди щодо розподілу рухомого майна та його вартості, на підставі заяви позивачки ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 липня 2016року у справі було призначено судово-товарознавчу експертизу. Однак, судово-товарознавчу експертизу проведено не було у звязку з несплатою вартості експертизи та не наданням необхідних документів. При цьому, суд акцентує увагу на тому, що протягом розгляду справи судом неодноразово переконливо пропонувалось сторонам та розяснювалося їм право повторно заявити клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи. Ні [PERSON], ні[PERSON] цим правом не скористались, мотивуючи це відсутністю коштів на оплату послуг експерта. Таким чином, оскільки вартість вказаного спільно набутого рухомого майна за версіями [PERSON] та [PERSON] істотно відрізняється, відповідну експертизу проведено не було, а суд самостійно не має можливості визначити дійсну вартість такого майна на час розгляду справи, у задоволенні позову в частині поділу рухомого майна - пральна машина «LG», телевізор «Тошиба», пилосос «Еленберг», мікрохвильова піч «Самсунг», кухонний куток червоного кольору, тумба зі скла, штори в квартиру, килим коричневий, слід відмовити. Щодо поділу рухомого майна - житлової стінки «Скай-Диво», мяких меблів «Магнат», спального гарнітуру «Скай-Марго», журнального столику, художньої картини, суд зазначає наступне. Пояснення сторін з цього приводу були суперечливими. Як вказує позивачка, вказане рухоме майно було придбано нею та відповідачем - [PERSON] за їх спільні кошти, які також надавала її матір, та є спільною сумісною власністю подружжя, однак відповідач - [PERSON] з цим твердженням не погоджується, вказує на те, що житлову стінку «Скай-Диво», мякі меблі «Магнат», спальний гарнітур «Скай-Марго» та журнальний столик купував його батько [PERSON], який також це підтверджує. В матеріалах справи наявний договір №14034 від 14.03.2014року, укладений між ФОП [PERSON] (виконавець) та [PERSON] (замовник), предметом договору є виїзд дизайнера за адресою обєкта замовника, для обміру приміщення та виготовлення меблів з матеріалів виконавця, збирання та установка, а також передача її у власність замовника. Кількісні характеристики предмета договору: житлова стінка «Скай-Диво» на загальну суму 5\~267,00грн., комплект мякої меблі два крісла, диван на загальну суму 7\~329,00грн. та спальний гарнітур «Скай-Марго» на загальну суму 6\~925,00грн. Позивачка вважає, що саме факт складання даного договору, часу, сторін, предмету та вимоги договору не відповідають дійсності та являються підробленими. З цього приводу [PERSON] звернулася до СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області з відповідною заявою. З протоколів допитів свідків - [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що вказані меблі вони доставляли за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 29, кв. 92, де її збирали, однак не вбачається, що зазначені меблі дійсно замовляв [PERSON]. Крім того, з пояснень [PERSON] вбачається, що ні [PERSON], ні [PERSON] він не памятає, як і не памятає, чи укладав він вищезазначений договір, оскільки вже минуло багато часу. [PERSON] також було допитано в якості свідка у судовому засіданні, який пояснив суду, що сторін по справі він не знає, був зареєстрований як приватний підприємець з 2011року, на даний час призупинив свою діяльність. Також свідок [PERSON] пояснив суду, що підпис у договорі схожий на його, однак не всі пункти в ньому зазначені, відсутній акт прийому-передачі, який є обовязковим додатком до договору, та вказав, що меблі він дійсно виготовляв, однак їх назву взагалі не памятає. Таким чином, суд не приймає до уваги договір №14034 від 14.03.2014року, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] як належний доказ придбання [PERSON] житлової стінки «Скай-Диво», мяких меблів «Магнат» та спального гарнітуру «Скай-Марго». Разом з тим, позивачкою також належними та допустимим доказами не доведено придбання в період шлюбу за спільні кошти подружжя вказаного рухомого майна. Надання позивачкою у підтвердження придбання житлової стінки «Скай-Диво», мяких меблів «Магнат» та спального гарнітуру «Скай-Марго» роздруківок з електронних сайтів, копії бланку заказу, у якому не вказаний замовник, також не є належними та допустимими доказом, в розумінні вимог ст.\~58,59 ЦПК України, а тому суд не приймає доводи позивачки з цього приводу до уваги. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які копії квитанцій та товарних чеків, на підставі яких суд міг би достовірно встановити, що житлова стінка, мякі меблі, спальний гарнітур, журнальний столик та художня картина були замовлені подружжям або одним з них у період перебування у шлюбі та куплялися за їх кошти. З урахуванням, у задоволенні позову щодо визнання цього майна спільною сумісною власністю та його поділу слід відмовити. Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача - [PERSON] грошових коштів в розмірі ? частини за придбаний автомобіль «RENO KENGOO EKSTRA» в розмірі ? частини його вартості, а саме 88\~187,00грн., суд зазначає наступне. Як встановлено судовим розглядом та не заперечується сторонами, за час перебування шлюбі, у 2014року сторонами було придбано автомобіль марки «RENO KENGOO EKSTRA», держаний номер [NUMBER], який зареєстрований за відповідачем [PERSON], що підтверджується інформацією згідно даних бази АІС «Автомобіль» УДАІ ГУМВС України в Одеській області та «НАІС ДДАІ» МВС України (т.1 а.с. 13). Тобто вказаний транспортний засіб належить сторонам на праві спільної сумісної власності і підлягає поділу. Згідно висновку №610 судової автотоварознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості КТЗ, виготовленого Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз, ринкова вартість автомобіля [NUMBER] станом на 11.04.2015року, визначається рівною 176\~374,00грн. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речи, суди мають застосовувати положення частин 4,5\~ст.71 СК\~щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи, що спірний автомобіль є неподільним майном, відповідач не погоджується сплачувати грошову компенсацію замість частки у праві власності на майно та те, що попередньо на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі вартості частки жоден із подружжя не вніс, питання про припинення права власності на транспортний засіб, як неподільну річ, другого з них, не порушив, суд вважає, що відповідно до зазначених вище положень сімейного законодавства необхідно визнати за позивачкою та відповідачем [PERSON] право власності за кожним на 1/2 частину спірного автомобіля, залишивши цей автомобіль у спільній частковій власності сторін. При цьому розмір частки позивачки у спірному автомобілі підлягає визначенню відповідно до ч.1\~ст.70 СК України, яка є рівною з часткою відповідача у цьому майні, оскільки інше не визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача - [PERSON] на її користь грошових коштів в розмірі 10\~000,00доларів США, які були отримані від її матері - [PERSON], на купівлю квартири та меблів, що підтверджується розпискою, задоволенню не підлягають, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання від [PERSON] вказаних грошових коштів, зокрема, і відсутній оригінал та копія відповідної розписки, на яку посилається позивачка. Також не задовольняються судом позовні вимоги про повернення доньці [PERSON] дитячих меблів, іграшок, одягу, оскільки вимоги у цій частині є неконкретизованими та абстрактними, доказів того, що дитячі меблі, іграшки та одяг, які належать доньці [PERSON], перебувають у відповідача, також не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір та витрати на експертизу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial