Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до [PERSON] як законного представника неповнолітнього [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в якій зареєстрована вона та її неповнолітній син - відповідач [PERSON] , [INFO] . Відповідач з червня 2014 року у вказаній квартирі не проживає, так як виїхав до Російської Федерації, постійно там мешкає, навчається та зареєстрований там. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням з тих підстав, що відповідач не проживає тривалий час у вказаній квартирі і добровільно з реєстраційного обліку не знімається. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 19.06.2012 року серії ВРС № 807950, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Кутовою К.О., зареєстрованого в реєстрі № 1419. Згідно з довідкою № 256 від 19.02.2019, виданою ОСББ «Луч», за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з акту про встановлення факту проживання/не проживання/ від 12.03.2019 року, затвердженого керуючим ОСББ «Луч», в квартирі за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та її син [PERSON] не мешкають з червня 2014 року. Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію по місцю перебування № 154 від 14.02.2019 [PERSON] зареєстрований за місцем перебування за адресою: [ADDRESS] . Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, враховуючи, що відповідач за місцем реєстрації не проживає з червня 2014 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 104 від 19.02.2019 року у сумі 768, 40 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Враховуючи, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є неповнолітнім то сума сплаченого позивачем судового збору підлягає стягненню з [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] .

Outcome: approved