Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із вищевказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 08.08.1990 року була прийнята на роботу в ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів». На даний час вона продовжує працювати, однак починаючи з грудня 2013 року по даний час, завод в порушення вимог ст.. 115 КЗпП України, не виплачує їй заробітну плату. На неодноразові звернення до бухгалтерії відповідача провести з нею розрахунок по заробітній платі - отримує відмову. З таких підстав, для захисту своїх конституційних прав на справедливу винагороду за працю, змушена звертатись до суду та просить стягнути заборгованість з виплати заробітної плати. Окрім цього, просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку оцінює в 10000 грн., оскільки внаслідок невиплати їй заробітної плати, змушена була звертатись в різні установи, організації за захистом своїх порушених прав, позичати гроші в знайомих, чим порушено її нормальні життєві зв»язки. Сторони в судове засідання не з?явилися, однак в матеріалах справи маються заяви сторін про розгляд справи у їх відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з?явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею ст.43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Встановлено, що позивач працює у відповідача з 08.08.1990 року по даний час. Згідно довідки ПАТ «Дрогобицького заводу автомобільних кранів» від 24.03.2015 року № 353 заборгованість відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати (грудень 2013р. - лютий 2015р.) становить 8395 грн. 97 коп. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підставний та підлягає задоволенню в повному обсязі. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер неправомірних дій відповідача, його поведінку після невиплати заробітної плати, тривалість порушення прав позивача, як наслідок порушення нормального ритму життя, нормальних життєвих зв»язків, тяжкість вимушених змін, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. А тому, враховуючи вимоги п.п.3, 5, 6, 9, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, з відповідача слід стягнути в користь позивача 500 грн. моральної шкоди. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підставний та підлягає до часткового задоволенню.

Outcome: approved