Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа Відділ у справах дітей Придніпровської районної служби у справах дітей Черкаської міської ради про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу другого з батьків. Свій позов обгрунтовує тим, що вона із відповідачем у період з 2001 по 2015 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] [INFO], який проживає із матір'ю, а батько мешкає окремо. Дитина має слабкий імунітет та за висновком лікарів потребує у тому числі санаторно-курортного лікування. Позивач стверджувала, що має родичів у Російський Федерації в місті Москві та друзів в АР Крим у м. Севастополі, які постійно запрошують їх у гості, забезпечуючи при цьому безоплатне перебування, що є дуже важливим зважаючи на невеликі доходи сім'ї. Раніше [PERSON] надавав свою згоду на виїзд дитини за межі України, однак останнім часом відмовляється це робити завдаючи тим самим шкоди інтересам дитини. Оскільки згідно ст. 7, 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини позивач просила суд надати дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON] Російську Федерацію та на тимчасово окуповану територію України - АР Крим у супроводі матері, без згоди та супроводу батька, у період з дня набрання судовим рішенням законної сили до 1 вересня 2018 року. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, наполягали на задоволенні позовних вимог та підтвердили обставини викладені у позові. [PERSON] додатково пояснила, що не має наміру залишатися із дитиною на постійне місце проживання в Російській Федерації чи АР Крим. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав до суду відзив на позов, в якому позов визнав частково, в частині надання дозволу на вивіз малолітнього [PERSON] до РФ на строк, що не перевищує половини періоду літніх, зимових, весняних та інших канікул. В частині надання дозволу на вивіз дитини до АРК просив відмовити. Представник служби у справах дітей Черкаської міської ради в судове засідання не з'явився. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] у м. Черкаси та його батьками є [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 березня 2017 року частково задоволено позовні вимоги [PERSON] Надано дозвіл неповнолітньому [PERSON] [INFO], у супроводі матері [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON] на тимчасовий виїзд з України до Російської Федерації у період з 1 червня 2017 року і до 1 вересня 2017 року, зобов'язавши [PERSON] повернути неповнолітнього [PERSON] на територію України не пізніше 1 вересня 2017 року. Надано дозвіл неповнолітньому [PERSON] [INFO], у супроводі матері [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON] на тимчасовий виїзд до тимчасово окупованої території України - АРК у період з 1 червня 2017 року і до 1 вересня 2017 року, зобов'язавши [PERSON] повернути неповнолітнього [PERSON] на територію України не пізніше 1 вересня 2017 року. Стягнуто із [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в сумі 2670 грн. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказаним судовим рішенням встановлено, що зідно довідки Дитячої поліклініки №2 Черкаської міської дитячої лікарні - [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: часто довготривало хворююча дитина, гіперметропичний астигматизм, атопичний дерматит, ВСД за змішаним типом. Дитина потребує лікування та щорічного санаторно-курортного оздоровлення на Чорноморському узбережжі Криму або Північного Кавказу за наступними профілями: хвороби дихальних шляхів, шкіри, нервової й серцево-судинної системи, шлунково-кишкового тракту. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 4 серпня 2016 року у справі №711/2878/16-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 26 жовтня 2016 року надано дозвіл неповнолітньому [PERSON] у супроводі матері [PERSON] без згоди батька на тимчасовий виїзд до РФ з 25 жовтня 2016 року по 16 листопада 2016 року та з 25 грудня 2017 року по 15 січня 2017 року, а також на тимчасовий виїзд до тимчасово окупованої території України - АР Крим з 4 серпня 2016 року по 20 вересня 2016 року. [PERSON] має доньку - громадянку України [PERSON], яка на законних підставах перебуває на території Російської Федерації та проживає у м. Москва, що підтверджено свідоцтвом про народження, копією паспорта та міграційною карткою. Таким чином у м. Москві проживає сестра неповнолітнього [PERSON]. При цьому наданими суду доказами, а саме фотознімками підтверджено, що [PERSON] разом із матір'ю вже перебував в гостях у [PERSON] в м. Москві у 2015 році. [PERSON] неодноразово давав згоду на виїзд [PERSON] у супроводі [PERSON] до Російської Федерації, що підтверджено його нотаріально посвідченими заявами від 26 липня 2012 року та від 18 червня 2011 року. Крім того суд враховує, що [PERSON] своєю заявою від 16 квітня 2015 року посвідченою нотаріусом Іващенко Г.М. також дав згоду на тимчасовий виїзд у період з 1 червня 2015 року по 1 вересня 2015 року неповнолітнього [PERSON] у супроводі [PERSON] як до Російської Федерації так і до АР Крим. При цьому станом на квітень 2015 року Автономна республіка Крим вже була окупованою територією про що [PERSON] мало б бути достовірно відомо. А тому посилання відповідача про неможливість поїздки дитини на тимчасово окуповану територію є непереконливими. У зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що з огляду на положення ч.4 ст. 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доведенню. Листом від 28 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон. Згідно ч.1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», - громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Відповідно до ст. 150 СК України, - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини , її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною третьою статті 313 ЦК України, - фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. N 724, - виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у том числі у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, законодавством України передбачена можливість надання судом дозволу на разовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням строку початку і закінчення такого виїзду. [PERSON] звертаючись до суду із розглядуваним позовом діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], виїзд дитини за межі України та на тимчасово окуповану територію України носить тимчасовий характер, не пов'язаний зі зміною постійного місця проживання чи еміграцією, має на меті фізичний, духовний та інтелектуальний розвиток дитини, сприятиме оздоровленню [PERSON] на Чорноморському узбережжі АР Крим, розширенню світогляду дитини, а також можливості спілкування брата та сестри. Доказів наявності реальної загрози життю, здоров'ю чи розвитку неповнолітнього [PERSON] на території Російської Федерації чи в Автономній республіці Крим відповідачем суду не надано. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою, атому надання дозволу на виїзд дитини за кордон на період всього часу літніх канікул буде перешкоджати відповідачу у вільному спілкуванні з дитиною під час канікул Таким чином позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню та неповнолітньому [PERSON] необхідно дати дозвіл у супроводі матері, без згоди та супроводу батька у період з з 15 липня 2018 року і до 1 вересня 2018 року здійснити один тимчасовий виїзд до Російської Федерації та один тимчасовий виїзд на окуповану територію України - АР Крим. При цьому [PERSON] в будь-якому разі зобов'язана забезпечити повернення [PERSON] до України не пізніше 1 вересня 2018 року. [PERSON], як інвалід 2 групи звільнена від сплати судового збору, а тому судовий збір із [PERSON] необхідно стягнути на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial