Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частки від всіх доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду та до досягнення повноліття [PERSON] та [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, на даний час питання про його розірвання розглядається Дарницьким районним судом м. Києва. У шлюбі у сторін народилися діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначала, що діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги. Вказує, що стягнення аліментів на дітей обумовлено тим, що у неї відсутня можливість влаштуватися на постійну роботу та отримувати регулярний дохід у зв`язку із частими захворюваннями сина, який майже не відвідує дитячий садок та має загальний недорозвиток мови, тому позивач вимушена перебувати з ним вдома, а донька відвідує сьомий клас середньої загальноосвітньої школи, що потребує значних фінансових витрат. Враховуючи, що відповідач добровільно необхідної матеріальної допомоги не надає, позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі № 753/21928/20 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом учасників справи на 24 лютого 2021 року. У судовому засідання позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши подану позовну заяву та додані до неї матеріали, проаналізувавши надані докази, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, сторони 24 березня 2007 року зареєстровали шлюб у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії [NUMBER] (а.с.13). У шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 14-15). У судовому засіданні сторони зазначили, що проживають окремо. Діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю. Домовленостей щодо розміру аліментів на час подання позову між сторонами не досягнуто. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою ВРУ № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального. Морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. За відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину (частина перша статті 181 СК України), передбачене законом право отримання аліментів на дитину одним із подружжя, не залежить від того перебувають батьки дитини у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного. Відповідач є особою працездатного віку, працевлаштований, отримує стабільний дохід, у нього немає інших неповнолітніх дітей, яких він повинен утримувати, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно із позовною заявою позивач просить стягнути аліменти у частці від доходів відповідача та до досягнення повноліття [PERSON] та [PERSON] . Разом тим, як визначено ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи те, що відповідач визнав позов у повному обсязі, що підтверджується його письмовою заявою від 24 лютого 2021 року, і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, беручи до уваги, що позивач забезпечує лікуванням дітей, займається їх вихованням та розвитком, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, суд дійшов висновку, що визначений позивачкою розмір аліментів є обґрунтованим, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 840,80 грн. судового збору.

Outcome: partial