Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем 23 жовтня 2003 року було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалося, через різні погляди на життя, шлюбних відносин не підтримують, втратили один до одного почуття любові та поваги, шлюб існує лише формально, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Тому вважає, що збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Дитина потребують матеріального забезпечення, яке відповідач не бажає надавати в добровільному порядку. Просить суд, шлюб, укладений між нею та [PERSON] розірвати, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно з урахуванням індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з»явились. Представник позивачки подала до суду письмову заяву, згідно якої, позовні вимоги, заявлені позивачкою підтримує в повному обсязі, просить суд, розглянути справу у їх відсутності, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило, а тому суд вважає, що у відповідності до ч.1\~ст. 224 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про шлюб Серії І-ФМ № 137599 виданого 13.05.2016 року, між [PERSON] та [PERSON] Юлією 23 жовтня 2003 року був зареєстрований шлюб, про що Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області складено відповідний актовий запис № 718. Судом встановлено, що подружжя не підтримує шлюбно-сімейних відносин, спільне господарство не ведуть, проживають окремо і їх шлюб існує лише формально. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповіднодо ст.\~112\~ч.2\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні обставини справи, дійсні причини позову, суд у відповідності до ст.112 Сімейного Кодексу України вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому згідно вимог ч.3 ст. 105 СК України даний шлюб слід розірвати. Частиною 2 статті 114 СК України визначено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до копії свідоцтва про народження Серії І-АМ № 022225, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області від 26.10.2005 року [PERSON] народилася 14.10.2005 року і її батьками є [PERSON] та [PERSON] У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1\~ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до\~ст. 150 СК України\~батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1\~ст. 141 СК України). Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що вимога позивачки про стягнення аліментів з відповідача в розмірі 2000 грн. на дитину щомісячно є обґрунтованою, а тому, суд приходить до переконання, що дана вимога підлягає до задоволення . У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 182 СК України\~мінімальний\~розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,\~ніж\~50\~відсотків прожиткового\~мінімуму\~для\~дитини відповідного\~віку. Сімейне законодавство зобов'язує батьків утримувати дитину до досягнення ними повноліття, проте відповідач ухиляється від свого батьківського обов'язку, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду.

Outcome: approved