Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи були уточнені та відповідно до яких, просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого 26 квітня 2007 року Третьою Одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого за № 1-1768, на ім'я [PERSON] відносно 1/2 частини [ADDRESS]; визнати недійсним договір дарування, укладеного 05 червня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] відносно 1/2 частини [ADDRESS], посвідченого Другою Одеською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-1944, та визнати за нею, право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири, загальною площею 41,4 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а з урахуванням належної їй 1/2 частини, визнати право власності на всю квартиру. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS]. Право власності на 1/2 частину зазначеної квартири вона отримала на підставі договору дарування, який було зареєстровано в Одеському бюро технічної інвентаризації 28 липня 1995 року. Друга частина квартири належить [PERSON] за правом спадкування після смерті [PERSON], оскільки відповідно до довідки Третьої Одеської Державної нотаріальної контори вона була єдиною спадкоємицею після померлого. Згідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2003 року за [PERSON] було визнано право власності у порядку спадкування на 1/2 частину [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надала суду письмові заперечення проти позову, в яких посилається на те, що [PERSON] не визнає пред'явленні вимоги [PERSON] з огляду на наступне. 26 січня 1990 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб та [PERSON] постійно проживала зі своїм чоловіком до його смерті, а тому вона прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. В подальшому [PERSON] подарувала 1/2 частину [ADDRESS] - [PERSON]. На підставі чого [PERSON] є справжнім власником квартири на підставі договору дарування від 05 червня 2007 року, який було зареєстровано 14 червня 2007 року у КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості». Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 21 липня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] й [PERSON] укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] разом з [PERSON] прийняли в дар у рівних частинах квартиру [ADDRESS]. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2003 року за [PERSON] було визнано право власності у порядку спадкування на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2003 року не було зареєстровано в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості». У відповідності до повторного свідоцтва про смерть від 07 листопада 2006 року [PERSON] помер [INFO] у віці 84 роки. Згідно до повторного свідоцтва про шлюб від 31 жовтня 2006 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26 січня 1990 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 26 квітня 2007 року [PERSON] належить 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Договором дарування від 05 червня 2007 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Положеннями ст. 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси. За приписами ч. 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2003 року за [PERSON] було визнано право власності у порядку спадкування на 1/2 частину квартири [ADDRESS], рішення набрало законної сили, та не було оскаржено до суду апеляційної інстанції. А тому це рішення є обов'язковим для виконання на всій території України. Той факт, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2003 року не було зареєстровано в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» не позбавляє права [PERSON] визнати за собою право власності в судовому порядку. Право власності в порядку спадкування на 1/2 частину квартири за [PERSON] було визнано в судовому порядку 27 листопада 2003 року, а право власності на ту саму частину квартири за [PERSON] було визнано 27 квітня 2007 року, видачею свідоцтва про право на спадщину. Оскільки свідоцтво про право на спадщину від 27 квітня 2007 року було видано на майно, що належить іншій особі - воно є недійсним. Статтею 1301 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Договір дарування від 05 червня 2007 року було укладено виходячи з того, що [PERSON] є власницею 1/2 частини [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27 квітня 2007 року. Оскільки свідоцтво про право на спадщину від 27 квітня 2007 року є недійсним, недійсними є і всі правочини укладені на підставі цього свідоцтва про право на спадщину. Виходячи із вищенаведеного договір дарування від 05 червня 2007 року є недійсним. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, з огляду на вищевказане, оцінивши всі обставини у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved