Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою. Обґрунтовуючи позовні вимоги, які підтримала в судовому засіданні, суду пояснила, що їй згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 травня 2007 року належить на праві власності житловий будинок з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Вокзальна,7, та розташований на неприватизованій земельній ділянці розміром 600 кв. м. Державна реєстрація права власності проведена 04.07.2007 року. Рішенням [PERSON] міської ради Полтавської області від 28 березня 2014 року № 74 їй надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 600 кв.м., для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: вул. Вокзальна, 7, м. Миргород для оформлення права власності на земельну ділянку. В ході виготовлення технічної документації ПП «Земсервіс-Плюс» зясувалося, що частина земельної ділянки, що знаходилась і знаходиться в її користуванні на даний час, рішенням [PERSON] міської ради Полтавської області від 02 серпня 2007 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів та передачу у приватну власність земельної ділянки площею 317 кв. м. для ведення садівництва, гр. [PERSON], за адресою: м. Миргород вул. Прорізна, 16» передано безоплатно у приватну власність [PERSON], для ведення садівництва, за адресою: вул. Прорізна, 16. На підставі зазначеного рішення [PERSON] отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 647949 від 12 листопада 2007 року, кадастровий номер 5310900000:50:066:0159 площею 0,0317 га, розташовану по вул. Прорізній, 16, в м. Миргороді Полтавської області, для ведення садівництва. 22 листопада 2007 року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], посвідчено за реєстровим № 7289 договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON], за яким право власності на цю ділянку перейшло до [PERSON] Рішення [PERSON] міської ради є незаконним, оскільки цим рішенням всупереч положенням ч. 2 ст. 118 ЗК України в порядку безоплатної приватизації земельної ділянки [PERSON] передано у власність земельну ділянку, яка не перебувала в її користуванні, а знаходилась і знаходиться зараз в користуванні позивачки. Відповідно до плану садибної ділянки, технічного паспорту на будинок по вул. Прорізній, 16, від 03.06.1976 року, на підставі якого, виготовлена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON], загальна площа ділянки по фактичному користуванню становила 1128 кв.м. В той же час загальна площа земельних ділянок, що передані у приватну власність [PERSON] складає 1317 кв.м. (1000 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 317 кв.м., для ведення садівництва), що на 189 кв. м. більше ніж знаходилося в її користуванні. При цьому сумарна довжина двох земельних ділянок, переданих у власність, становить 57,89м (59,29м), в той час коли довжина земельної ділянки згідно фактичного використання була 49,50м (50,60м). Відповідно до плану земельної ділянки технічного паспорта на житловий будинок по вул. Вокзальна,7, від 19.04.2007 року, земельна ділянка, що знаходиться в користуванні позивачки, в частині фруктового саду межує зліва з будинковолодінням № 5 по вул. Вокзальній, а справа - з домоволодінням № 16 (по вул. Прорізній, 16, [PERSON]О.). Згідно з планом земельної ділянки Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 647949 від 12 листопада 2007 року, кадастровий номер 5310900000:50:066:0159 площею 0,0317 га земельна ділянка [PERSON] вже напряму межує по межі ВГ з земельною ділянкою вул. Вокзальна, 5 і при цьому довжина межі між їх домоволодіннями ВБ (з урахуванням плану земельної ділянки, переданої для будівництва будинку межа АЕ) збільшилась до 14,67+2,8=17.47 м, в той час як згідно плану земельної ділянки технічного паспорта на житловий будинок по вул. Вокзальна, 7, вона була лише 9,2 м. Оскільки [PERSON] передано у власність частину земельної ділянки, якою користувалася позивач на момент передання відповідачу [PERSON] і використовує на даний час, рішення [PERSON] міської ради від 02.08.2007 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів та передачу у приватну власність земельної ділянки площею 317 кв. м. Шевченко Т.О. є недійсним виходячи з положень ч.2 ст.118 ЗК України, а позивач має право на звернення до суду з метою захисту своїх прав відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України та ч.2 ст.152 ЗК України. Оскільки рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є недійсним, то відповідно до розяснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» та правової позиції Верховного Суду України викладеної у справі №6-67цс14 є недійсним і Державний акт виданий на імя [PERSON] на право власності на земельну ділянку для ведення садівництва серії ЯЕ № 647949 від 12 листопада 2007 року кадастровий номер 5310900000:50:066:0159 площею 0,0317 га, що розташована по вулиці Прорізна, 16 м. Миргород Полтавської області виданий на підставі цього рішення. Так як частина спірної ділянки, якої проведена реєстрація в державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номеру перебуває у користуванні позивача, а частина у власності відповідача, то у кожної особи земельна ділянка матиме різне цільове призначення, і її розподіл неможливий, тому необхідно скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 317 кв. м. Оскільки договір купівлі- продажу земельної ділянки кадастровий номер 5310900000:50:066:0159 площею 0,0317 га, що розташована по вулиці Прорізній,16, в місті Миргороді від 22 листопада 2007 року укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON] суперечить положенням ст.118 ЗК України на підставі недійсного правовстановлюючого документа, Державного акта, то цей договір необхідно визнати судом недійсним. Крім того позивач вказувала, що факт самозахвату частини її земельної ділянки відповідачами встановлений судово-технічною експертизою. Представник відповідача [PERSON] міської ради позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, оскільки позивач [PERSON] на час прийняття 02.08.2007 року оскаржуваного рішення [PERSON] міської ради не набула в установленому законом порядку права власності чи користування земельною ділянкою по вулиці Вокзальна,7, міста Миргород, так як успадкувала 11.05.2007 року після смерті свого чоловіка лише домоволодіння за адресою м. Миргород вулиця Вокзальна,7. Спірна земельна ділянка на час передачі її [PERSON] була власністю громади міста Миргород і тому міська рада діяла в межах своїх повноважень і на законних підставах передала у власність цю земельну ділянку відповідачу [PERSON] Твердження позивача, що технічний паспорт на домоволодіння є правовстановлюючим документом на земельну ділянку і площа земельної ділянки для обслуговування будинку та її межі встановлені в ньому є безпідставними, оскільки план присадибної ділянки (викопіровка із плану забудови кварталу) не являється землевпорядною документацією. Крім того позивачу з 2007 року було відомо про межі встановлені між спірною земельною ділянкою та земельною ділянкою, яку використовує позивач [PERSON], так як нею, як суміжним землекористувачем особисто погоджувалася межа в 2007 році, тому з часу прийняття рішення минули строки позовної давності і з цих підстав необхідно відмовити в задоволенні позову. Також зазначав, що передання у власність [PERSON] спірної земельної ділянки, ніяким чином не порушує права користування власністю позивача житловим будинком за адресою м. Миргород вулиця Вокзальна,7. Відповідач [PERSON], заявлені позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що після смерті батька вона є спадкоємцем за заповітом домоволодіння по вулиці Прорізна,16, яка межує з земельною ділянкою по вулиці Вокзальна,7. При вирішенні питання приватизації земельної ділянки в 2007 році., вона погоджувала межі в тому числі і з позивачкою. На той час паркану не було між земельними ділянками. Після отримання державних актів на право власності на земельні ділянки площею 0,1 га для будівництва та обслуговування будинку та 317 кв. м. для садівництва, були визначені межі та забиті «кілочки». В 2007 році вона продала домоволодіння [PERSON] [PERSON], просив відмовити в задоволенні позову, оскільки він є добросовісним набувачем. В 2007 році він придбав земельну ділянку площею 13 соток у [PERSON], продавець передала 2 державні акти. Паркану між придбаною ним земельною ділянкою та суміжною земельною ділянкою, якою користувалася позивач не було, була лише стежка та заросла бурянами і деревами земельна ділянка. Він тривалий час був відсутній тому не користувався земельною ділянкою. Минулого року виник спір з позивачем, яка є суміжним землекористувачем, з приводу розміру її земельної ділянки. Оскільки він сплатив кошти та отримав всі необхідні документи, тому передача частини придбаної земельної ділянки позивачу можлива у випадку сплати останньою її вартості та понесених ним затрат. Крім того зазначав, що на даний час він не є власником спірної земельної ділянки, так як подарував її своєму синові [PERSON] Представник відповідача [PERSON] Держгеокадастру в [PERSON] районі, який приймає участь у справі в звязку із заміною ухвалою суду від 19.09.2016 року неналежного відповідача управління Держземагенства в [PERSON] районі вважав, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивач при прийнятті рішення про приватизацію спірної земельної ділянки відповідачем, підписав акт погодження меж. Висновок експерта на який посилається позивач не є обовязковим для суду при прийнятті рішення і оцінюється в сукупності з усіма доказами. Представник третьої особи Приватного підприємства «Земсервіс плюс», залучений до участі у справі на підставі ухвали суду від 11.01.2016 року, вважав, що позов задоволенню не підлягає. Оскільки при складанні землевпорядної документації на спірну земельну ділянку вони діяли відповідно до вимог Інструкції, акти встановлення меж підписані землекористувачами. Інформацію з технічних паспортів домоволодінь при складанні документації з землеустрою не брали, так як вони не являються землевпорядною документацією. Треті особи [PERSON] та виконавчий комітет [PERSON] міської ради залучені до участі у справі судом, згідно ухвал від 11.01.2016 року, 19.09.2016 року в судове засідання не зявилися, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник виконавчого комітету [PERSON] міської ради просив справу розглянути без його участі, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Свідки [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що паркан, який зараз знаходиться на межі із спірною земельною ділянкою був встановлений в 2013 році. [PERSON], не підтвердила наявність паркану між спірними земельними ділянками на час приватизації спірної земельної ділянки [PERSON] Свідок [PERSON], стверджував, що на межі давно був дарев'яний паркан, потім він упав і була лише стежка. Десь в 2009 році він відгородів шифером, щоб не ходили гуси. Шифер попадав чи його розкидали, після чого поставили паркан, який стоїть зараз. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх, встановив. 20 жовтня 2006 року помер [PERSON]. Спадкоємцем його майна, до якого входить житловий будинок з господарськими побудовами, що знаходяться по вулиці Вокзальна,7, в м. Миргороді на неприватизованій земельній ділянці розміром 600 кв.м., згідно свідоцтва про право на спадщину від 11.05.2007 року є [PERSON] (а.с.7,8). Земельну ділянку [PERSON], у власність не отримала, договір оренди земельної ділянки не уклала, що підтвердила в судовому засіданні позивачка. Рішенням 15 сесії 5 скликання від 02.07.2007 року [PERSON] міської ради затверджено розроблену технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право приватної власності [PERSON], яка розташована за адресою вулиця Прорізна,16 розроблену ПП «Земсервіс-Плюс». Передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 317 кв.м. за адресою вул. Прорізна, 16, на підставі якого нею було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 647949 від 02 листопада 2007 року ( а.с.12,13). 22 листопада 2007 року укладений договір купівлі продажу земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], і зареєстрований в реєстрі за № 7289 (а. с. 77 зворот). 13 листопада 2015 року укладений договір дарування земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], і зареєстрований в реєстрі за №636 (а.с.75,76). Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 125 ЗК України 2002 року (у редакції, яка діяла з 01 січня 2002 року до 01 травня 2009 року) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Статтею 126 ЗК України 2002 року (у редакції, яка діяла з 01 січня 2002 року до 01 травня 2009 року) передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Право оренди оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. Оскільки судом встановлено, що до складу спадщини [PERSON] земельна ділянка не входила, тому відсутні підстави для застосування способів захисту права [PERSON] на земельну ділянку, передбачених ст.152 ЗК України (2002 року). На думку суду не заслуговують на увагу твердження позивачки, що вона фактично користувалася частиною спірної земельної ділянки на момент її приватизації [PERSON], оскільки остання не мала на це правових підстав і в супереч положень ст.10,60 ЦПК України не надала будь-яких доказів, які підтверджують цю обставину. Враховуючи, що допитані судом свідки не надали беззаперечних пояснень на підтвердження вищевказаних обставин, а приєднаний до справи акт від 19.03.2016 року складений особами, які не володіють спеціальними знаннями в сфері земельних відносин не є належним та допустимим доказом (а.с.116). Суд не може взяти до уваги посилання позивача на висновок судової земельно-технічної експертизи від 30.06.2016 року, як на підставу для скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення садівництва серії ЯЕ № 647949 від 12 листопада 2007 року кадастровий номер 5310900000:50:066:0159 площею 0,0317 га, що розташована по вулиці Прорізна, 16, м. Миргород Полтавської області виданого на імя [PERSON], оскільки зазначеним висновком встановлено накладення на земельну ділянку, яка перебуває в користуванні [PERSON] не лише спірної земельної ділянки (Державний акт про право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 647949 від 02 листопада 2007 року площею 317 кв. м.), а і земельної ділянки, яка не є предметом спору (Державний акт про право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №647948 від 02 листопада 2007 площею 0,1 га ) (а.с 166-176). Виходячи з викладеного, суд вважає, що вимоги [PERSON] про визнання недійсним рішення [PERSON] міської ради Полтавської області від 02 серпня 2007 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів та передачу у приватну власність земельної ділянки площею 317 кв. м. для ведення садівництва [PERSON], за адресою м. Миргород вул. Прорізна, 16», визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення садівництва серії ЯЕ № 647949 від 12 листопада 2007 року кадастровий номер 5310900000:50:066:0159 площею 0,0317 га, що розташована по вулиці Прорізна, 16, м. Миргород Полтавської області виданого на імя [PERSON], визнання недійсним договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки укладеного між [PERSON] та [PERSON], 22 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 7289 та скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 5310900000:50:066:0159 площею 0,0317 га, що розташована вул. Прорізна, 16 м. Миргород Полтавської області з цільовим призначенням для ведення садівництва не ґрунтуються на законі і задоволені бути не можуть. В звязку з відмовою в задоволені позову за безпідставністю, заява представника [PERSON] міської ради про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку звернення до суду (строку позовної давності) задоволенню не підлягає. В звязку з відмовою в задоволенням позову [PERSON] відповідно до ст.ст.88, 89 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідачів судові витрати.

Outcome: dismissed