Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 26 липня 1980 року вони з відповідачем уклали шлюб, який було зареєстровано Самбекською сільською радою, Некліновського району, Ростовської області, Актовий запис № 36. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними. Протягом останніх декількох років однією сімєю не проживають, шлюбні відносини фактично припинилися, між собою не спілкуються. Місцезнаходження Відповідача достеменно не відомо. Оскільки сторони тривалий час не спілкувалися, Відповідач не приймав ніякої участі у справах сімї, тривалий час не проживав з Позивачем за місцем його реєстрації, Позивач вимушена була звернутися до Словянського міськрайонного суду з позовом про позбавлення останнього права користування житлом за місцем його реєстрації. Рішенням суду від 23.05.2017 року по справі № 243/3003/17 позовні вимоги були задоволені і Відповідач був позбавлений права користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вулиця Ярослава Мудрого (колишня - Урицького)[ADDRESS]. Рішення набуло законної сили 06 червня 2017 року і Відповідача було знято з реєстрації за вищевказаною адресою. [PERSON] заяви про перегляд заочного рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2017 року до суду не надавав. Будь-яких дій, які б свідчили про бажання Відповідача повернутись до своєї сімї останній не робить. Вважає, що збереження сімї не можливе та суперечить їх законним інтересам. Просить суд, шлюб, зареєстрований 26 липня 1980 року Самбекською сільською радою, Некліновського району, Ростовської області, Актовий запис № 36, між нею та відповідачем, розірвати та залишити їй прізвище «Трусикова». Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 20 вересня 2018 року до суду надала Заяву, в якій просить суд позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутності (а.с.17). Представник Позивача [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі Ордеру серії АА № 110176 від 13 вересня 2018 року (а.с.1), у судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 02 жовтня 2018 року до суду надала Заяву, в якій просить суд позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутності (а.с.22). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Про причину неявки суду не повідомив. Оголошення на офіційному сайті Словянського міськрайонного суду Донецької області про виклик до судового засідання відповідача [PERSON] опубліковане 27 вересня 2018 року (а.с.19) і тому з 27 вересня 2018 року відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON], своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу між подружжям підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом встановлено, що сторони 26 липня 1980 року уклали шлюб, про що Самбекською сільською Радою, Некліновського району, Ростовської області було зроблено Актовий запис № 36 (а.с.12). Сторони у теперішній час шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство ними не ведеться. Тобто, зараз кожний живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. І таке спільне життя стало для сторін неприйнятним і неможливим. Таким чином, їх сімя фактично розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення позивач вважає недоцільним, так як всі можливості зберегти сімю вичерпані. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у звязку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~ст.. 24 Сімейного Кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сімї неможливе. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] не просить суд відновити дошлюбне прізвище і бажає надалі іменуватися прізвищем «Трусикова». Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п/п 3 пункту 1 частини 2\~ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»\~(з відповідними змінами) за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII\~прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року складав 1762 грн. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення судовий збір у сумі 704,80 грн. на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved