Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON], у якій уточнивши позовні вимоги, просить суд: визнати недійсним заповіт від імені [PERSON] складений 28 лютого 2003 року на користь [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Леон І.О, та зареєстрований в реєстрі за № 5-121, та скасувати його. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, вона євласницею домоволодіння [ADDRESS]. 30 квітня 2010 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська ухвалив рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до неї, треті особи: [PERSON], [PERSON], Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус [PERSON], про визнання недійсним договору дарування, заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом і законом, про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину домоволодіння, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON], про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням і виселення. Своїм рішенням суд відмовив у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі і задовольнив зустрічний позов [PERSON] в повному обсязі. 04 жовтня 2010 року Апеляційний суд Дніпропетровської області розглянув апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2010 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним договору дарування, заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом і законом, визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину домоволодіння, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON], про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням і виселення. Апеляційний суд вирішив апеляційну скаргу [PERSON] задовольнити частково. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2010 року скасував, визнав недійсним договір дарування від 03 жовтня 2001 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], за реєстровим номером 1-4235 на 11/18 частин домоволодіння [ADDRESS] від імені [PERSON] на користь [PERSON], скасувавши його державну реєстрацію в КП «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації» міста Дніпропетровська. У задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] відмовлено. Відмовлено й у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням і виселення з домоволодіння [ADDRESS] Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 31 січня 2011 року, касаційна скарга [PERSON] була задоволена, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2010 року скасовано, а рішення Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2010 року залишено в силі. При розгляді касаційної скарги судом касаційної інстанції не було вирішено питання про поворот виконання рішення. В зв'язку з тим, що після винесення нового рішення Апеляційним судом Дніпропетровської області по цій справі за [PERSON] було поновлено державну реєстрацію права власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS], вона була змушена звернутися до суду з заявою про поворот виконання рішення суду. 24 травня 2011 року Індустріальним районним судом було винесено ухвалу про поворот рішення, якою було скасовано за [PERSON] державну реєстрацію права власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS], та поновлено реєстрацію права власності на 11/18 частин домоволодіння за [PERSON]. Але, після рішення апеляційного суду від 04 жовтня 2010 року, [PERSON], діючи по довіреності від [PERSON], встиг переоформити на останню право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння. Таким чином, в даний час реєстрація 1/2 частини домоволодіння залишилася за [PERSON] Після отримання ухвали Індустріального районного суду від 24.05.2011 року, про поворот рішення вона намагалася здійснити перереєстрацію належних їй 11/18 частин домоволодіння на своє ім'я, для чого звернулася з відповідними документами до КП ДМБТІ для оформлення перереєстрації необхідний вихід техніка в спірне домоволодіння. [PERSON], відповідач у справі, двічі не надав доступу техніку на територію домоволодіння, для проведення інвентаризації та переоформлення прав власності на її ім'я. [PERSON], зареєстрований в спірному домоволодінні і продовжує чинити їй перешкоди у користуванні і розпорядженні власністю. Вона не може вільно зайти на територію домоволодіння, так як відповідач погрожує фізичною розправою. [INFO] померла мати відповідача, та її бабуся, [PERSON]. Лікарське свідоцтво про смерть одержав відповідач [PERSON] Її мати [PERSON], третя особа у справі, отримала свідоцтво про смерть своєї матері [PERSON] і звернулася до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. В нотаріальній конторі, при реєстрації спадкової справи, їй повідомили, що [PERSON] склала заповіт на ім'я [PERSON] 28 лютого 2003 року (реєстровий номер 5-121), відповідно до якого заповідала йому все домоволодіння [ADDRESS] На момент складання заповіту, 28 лютого 2003 року, майно, яким розпорядилася [PERSON], а саме домоволодіння [ADDRESS], належало їй, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину по закону від 21.06.1996 р. (7/18 частин домоволодіння) та договором дарування від 03.10.2001 року (11/18 частин домоволодіння). Таким чином, складаючи заповіт 28.02.2003 року, [PERSON] фактично розпорядилася чужою власністю, що суперечить ЦК України. В даний час реєстрація 1/2 частини домоволодіння залишилася за [PERSON], а [PERSON], після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини, без перешкод зможе отримати свідоцтво про право на спадщину по заповіту на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS], потім переоформити на своє ім'я та подарувати іншій особі, що порушуватиме її права як одноосібного власника вказаного спірного майна. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та пред'явлену позовну заяву просили задовольнити. В обґрунтування позову посилалися на викладені у ньому обставини. Відповідач та його представник проти позову заперечували та у його задоволенні просили відмовити. Обґрунтовуючи неправомірність вимог позивача посилалися на обставини викладені у письмових запереченнях проти позову. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не сповіщено. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, [PERSON], за життя, 28.02.2003 року склала заповіт, за яким на випадок своєї смерті заповіла житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами і земельною ділянкою, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], [PERSON]. Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Леон І.О., та зареєстровано в реєстрі за № 5-121, (а.с. 44). [INFO] [PERSON] померла в м. Дніпропетровську (а.с. 47). В судовому засіданні встановлено, та підтверджено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2010 року, яке набрало законної сили та було залишено без змін ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.01.2011 року, що [PERSON] на підставі заповіту виданого [PERSON] від 23.09.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, належить 7/18 частин домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 20). Відповідно до договору дарування від 03.10.2001 року (а.с. 18), посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО [PERSON], [PERSON] подарувала [PERSON] 11/18 частин домоволодіння [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] було зареєстровано в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації». В судовому засіданні встановлено, що позивач не має можливості проживати у спірному домоволодінні, через те, що в неї з відповідачем склалися неприязні стосунки, та останній чинить їй суттєві перешкоди у користуванні її власністю. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється, в т.ч. й за заповітом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права являється нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин, або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. За встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню, оскільки з досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що [PERSON] складаючи оспорюваний заповіт, станом на 28 лютого 2003 року, не була власником спірного домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS], ані в цілому, ані в будь-якій його частині, а тому не мала права вчиняти будь-яких розпоряджень щодо цього майна. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: approved