Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - [PERSON] . В обґрунтування позовної заяви позивач вказала, що вона спільно з [PERSON] є власниками на квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані позивач, її чоловік [PERSON] та її син [PERSON] . Відповідач [PERSON] у 2015 році виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, де мешкає та працює по теперішній час, однак у добровільному порядку з реєстраційного обліку за вказаною адресою не знімається. У зв`язку із викладеним, позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. У судове засідання відповідач не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] та [PERSON] . Вказане підтверджується копією довідки Комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» № 1 від 08.01.2020. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07.10.1995 Сєвєродонецьким відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07.10.1995, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №838. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 07.08.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] народився [INFO] . Батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 18.12.2019 року № 27195, виданої 18.12.2019 року Відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: позивач - [PERSON] , [INFO] , чоловік позивача - [PERSON] , [INFO] , син позивача - [PERSON] , [INFO] . Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таким чином, враховуючи те, що відповідач [PERSON] за адресою зареєстрованого місця проживання не проживає понад один рік без поважних причин, що підтверджується письмовими доказами, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги стосовно визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №0.0.1589994311.1 від 21.01.2020 про сплату судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. Разом з тим, представник позивача у своїй заяві просив не стягувати з відповідача судові витрати, у зв`язку із чим суд вважає справедливим та розумним не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved