Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений 17 серпня 2013 року між нею та відповідачем, посилаючись на те, що з початку 2017 року в їхній родині розпочався розлад взаємовідносин, на протязі довгого часу у сторін відсутнє повне взаєморозуміння, взаємна повага один до одного. Вони тільки формально вважається чоловіком і дружиною та ведуть роздільний бюджет. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримую в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце і дату судового засідання був повідомлений належним чином. Від відповідача, неодноразово, повертався конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Судова повістка надсилалась за його зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] . Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. З урахуванням викладеного, суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 17 серпня 2013 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції у Запорізької області, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 591/а.с.7/. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане 14 жовтня 2016 року відділом РАСЦ адміністрації Сосновського муніципального району Челябінської області Російської Федерації./а.с.8/ Як встановлено судом, причиною розпаду сім`ї стало те, що сторони мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати почуття любові, взаєморозуміння та взаємоповаги. З початку 2017 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, однією сім`єю не проживають. Спільного господарства не ведуть Намірів до відновлення шлюбних відносин сторони не мають. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. У відповідності до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, позов може бути задоволено, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини є неможливим, а тому позовні вимоги позивача до відповідача про розірвання шлюбу є такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved