Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

[PERSON] , звернулася до Перемишлянського районного суду Львівської області з позовною заявою, в якій просять: визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вона - [PERSON] , являється власником будинковолодіння в [ADDRESS] . Зазначає, що в будинку з 13.06.2001 року зареєстрована її донька [PERSON] та її онука [PERSON] , які з 2002 року, не проживають у згаданому будинку, оскільки виїхали на проживання в Італію де й перебувають на даний час, відповідно впродовж 18 років вони не приймають участь у догляді за будинком [ADDRESS] , не сплачують комунальних платежів, не зберігають особистих речей в будинку, відтак всі обов`язки, що випливають з договору найму та утримання житлового приміщення в т.ч. оплата комунальних послуг виконується лише нею. Стверджує, що в добровільному порядку не має можливості зняти відповідачів з реєстрації у вищевказаному будинку, оскільки вони проживають в іншій країні. Звертає увагу, що визнання втратившим право на користування житловим приміщенням відповідачів необхідно їй для оформлення субсидій, оскільки вона пенсіонер і не маю матеріальної можливості сплачувати з мізерної пенсії комунальні послуги за осіб, що лише зареєстровані в будинку, а фактично не проживають у ньому 18 років. В судове засідання позивач не з`явилася, однак подала заяву, в якій остання просила суд, проводити розгляд даної цивільної справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоч про дату, час та місце проведення судового засідання, повідомлялися належним чином про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, які знаходяться в матеріалах справи. Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідачі також викликалися в суд через оголошення на офіційному веб-порталі «Судової влади України». Згідно інформації, опублікованої на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в розділі «Оголошення про виклик до суду», відповідачі були повідомлені про місце, дату та час розгляду справи, але у судове засідання так і не з`явилися, тому, зі згоди позивача, на підставі ст. 223 ЦПК України, суд, вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст.71 ЖК, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад установлені строки. Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] , уклали шлюб - 1.10.1996 р., про що зроблено відповідний актовий запис за №11. Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.02.1997 р., батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 17.10.2002 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] , був розірваний, про що зроблено відповідний актовий запис за №70. Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав №37006959 від 27.12.2012 р., житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] , належить на праві приватної власності в частці 1/1 [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу від 21.12.2012 р. Згідно Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №12354023 від 21.12.2012 р. до Державного реєстру правочинів внесено реєстраційний запис, у зв`язку із реєстрацією правочину: договору купівлі-продажу житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] . Як вбачається із копії будинкової книги на вказаний житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] , відповідачі дійсно зареєстровані у вказаному позивачем житлі. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №717 від 28.09.2020 р., [PERSON] , пенсіонерка, одинокопроживаюча. Дочка [PERSON] і онука [PERSON] , не проживають за даною адресою з 2002 р. і їх місце проживання невідоме. Згідно довідки Великоглібовицького старостинського округу №716 від 28.09.2020 р., [PERSON] , 1951 р.н., постійно проживає і зареєстрована в [ADDRESS] і склад сім`ї її наступний: дочка - [PERSON] , 1974 р.н. і онука - [PERSON] , 1997 р.н. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 319, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно із ст.ст.71, 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням унаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі у вказаному житловому будинку не проживають більше одного року, а тому їх слід визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved