Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло № 12-30445 від 13 лютого 2007 року виданного Управлінням житлово-комунального господарства, на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та скасувати реєстрацію права власності, а також витребувати у [PERSON] з чужого незаконного володіння дану квартиру та скасувати реєстрацію права власності. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що [INFO] померла її тітка [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] , яка належала на праві власності померлій тітці. Позивач є спадкоємцем другої черги за законом. Під час оформлення спадкових прав було з`ясовано, що 08.12.2018 року за відповідачем [PERSON] на підставі дублікату іпотечного договору було зареєстровано право власності на квартиру. Таким чином, позивач вважає, що спірна квартира була відчужена шахрайським шляхом, а тому за захистом своїх прав вона вимушена була звернутись до суду. Сторони в засідання не з`явилися, повідомлені належним чином. Представник позивача звернулася з заявою про розгляд справи в її відсутності. Раніше в засіданні підтримувала вимоги та вказані в позові обгрунтування. Представник [PERSON] звернувся з заявою про відкладення розгляду справи за сімейними обставинами. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, при цьому суд звертає увагу на те, що раніше в засіданнях представник висловив заперечення проти вимог та надав відзив на позовну заяву, згідно якого вимоги, викладені у позові, не визнає, вважає їх безпідставними, оскільки його довіритель не знала та не могла знати, що спірна квартира була відчужена внаслідок порушення чинного законодавства, а тому вона являється добросовісним набувачем вищевказаної квартири. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, проте в судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, серії [NUMBER] , актовий запис № 1692 від 16 лютого 2018 року. Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31 травня 2001 року за [NUMBER], виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради на підставі розпорядження органу приватизації від 31.05.2001 року № 161401. Позивач є спадкоємцем другої черги за законом після смерті [PERSON] , оскільки спадкоємці першої черги за законом відсутні. Дані обставини також підтверджуються рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 13.02.2019 р. у справі №523/10762/18, яким встановлено факти родинних стосунків позивачки і її тітки [PERSON] , а також належність правовстановлюючих документів померлій. При зверненні до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , позивачем були надані відповідні документи, які підтверджують родинні відносини між нею та померлою, а також правовстановлюючі документи на спадкове майно, 07.05.2018 року нотаріусом відкрита спадкова справа № 42/2018 року. 11.02.2019року позивачем було встановлено, що двері у спадковій квартирі замінені, а також замінені ключі від тамбурних дверей. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості за № 156010825 від 12.02.2019 року, сформованої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б.: - 17.04.2018 року в 18:12:12, державним реєстратором Хоменко Ю.А. (Комунальне підприємство «Реєстраційна служба Одеської області» здійснено реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ) на підставі свідоцтва про право власності на житло серія та номер: 12-30445, від 13.02.2007 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради. Номер запису про право власності: 25793543. Рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер: 40711643 від 19.04.2018 року 13:13:57; - 07.12.2018 року о 22:21:24 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлєвою Т.В. внесено запис про реєстрацію договору Іпотеки, серія та номер: 388, укладений між іпотекодавцем [PERSON] та іпотекодержателем [PERSON] , номер запису № 29332617; - 08.12.2018 року в 21:17:43 іпотека припинена, реєстратор приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Т.В.; - 08.12.2018 року в 21:29:25 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлєвою Т.В. припинено обтяження внесеного 07.12.2018 року 22:42:52, номер запису про обтяження: 29332623. - 08.12.2018 року в 21:43:40 зареєстровано право власності за [PERSON] (рнокпп: [NUMBER] ) на підставі дублікату іпотечного договору, серія та номер: 31, виданого 04.02.2019 року, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Т.В.; до іпотечного договору посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. від 07.12.2018 року за реєстровим номером 388, серія та номер: 405. Рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень, індексний номер: 44494210 від 08.12.2018 року 21:46:09. Приватний нотаріус Дишлева Тетяна Володимирівна, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська область. З відповіді КП «Міське агентство з приватизації житла» № 87/01-09 від 13.02.2019 року вбачається, що станом на 12.02.2019 року свідоцтво про право власності № 12-30445 та розпорядження УЖКГ та ПЕК № 196110 від 13.02.2007 року на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , міськагенством не оформлялось та не видавалось. Відповідно до ст.1262 Цивільного кодексу України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ч.3 ст. 1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщину, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Частиною 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст. 1268 ЦК України - незалежно від прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві - з часу відкриття спадщини Згідно зі ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно положень ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права. Згідно зі ч.1 ст. 1, ст. 5 Закону № 898-IV предметом іпотеки є об`єкти нерухомого майна та об`єкти, які прирівнюються до таких цим Законом. До них чинним законодавством, зокрема, віднесено: земельні ділянки; будівлі; споруди; підприємство як майновий комплекс; житлові будинки; квартири; дачі; садові будинки; гаражі; об`єкт незавершеного будівництва, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому; право оренди чи користування нерухомим майном, яке надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об`єкт нерухомого майна. За правилами, визначеними Законом № 898-IV. регулюється застава повітряних та морських суден. Об`єкти нерухомого майна можуть бути предметом іпотеки лише за таких умов: майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, яким іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернення стягнення; воно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натуру) об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Відсутність хоча б однієї з указаних ознак є підставою для визнання договору іпотек недійсним. Відповідно до статей 387, 388 ІІК можливість віндикації майна в особи, яка володіє майном, у тому числі й майна, переданого в іпотеку, залежить від того, чи є володілець добросовісним набувачем. Якщо іпотекодавець є недобросовісним набувачем, то власник має право витребувати своє майно у іпотекодавця в будь- якому випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину пряімо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом ст. ст. 572.575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до ст. 583 ЦК України та ст. 5 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавцем може бути власник майна. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. За змістом ст.388 ЦК України добросовісним вважається придбання майна не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Згідно з пп.2,4 п.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним, а також відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Отже, якщо судом буде встановлено, що продавець не мав право відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Крім того, вищевказана Постанова Пленуму ВСУ вказує, що норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, свідоцтво про право власності на житло № 12-30445 від 13 лютого 2007 року, складене на ім`я [PERSON] підлягає визнанню недійсним, оскільки квартира [ADDRESS] не передавалася йому у власність, а була приватизована [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 31 травня 2001 року за [NUMBER], виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради на підставі розпорядження органу приватизації від 31.05.2001 року № 161401. Отже, встановлено, що квартира вибула із власності поза волею власника. Встановлені обставини вказують на те, що реєстрація права власності на квартиру за [PERSON] на підставі зазначеного свідоцтва є незаконною, тому підлягає скасуванню. Оцінивши усі надані докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач довела належними доказами, що квартира [ADDRESS] є спадковим майном після тітки позивача [PERSON] , про відсутність підстав для реєстрації права власності на спірне майно за [PERSON] , а відповідно і безпідставність укладення іпотечного договору на підставі недійсного свідоцтва і реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] за таким договором. За встановлених обставин, суд вважає вимоги позивача законними та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved