Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що вона є бабою неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , батьками якого є її син [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 07.12.2011 року. [PERSON] одразу після розірвання вказаного шлюбу залишила сина [PERSON] проживати разом з батьком [PERSON] . Після початку бойових дій в АТО в 2014 році вона разом із чоловіком [PERSON] та онуком [PERSON] виїхали з тимчасово окупованої території України спочатку до Миколаївської області, а у 2017 році до м. Сєвєродонецьк Луганської області. На сьогодні онук [PERSON] проживає разом з нею та її чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за якою вони зареєстровані як внутрішньо переміщені особи. З 2017 року дитина навчається у СЗШ №20 м. Сєвєродонецьк Луганської області та у КНПЗ «Сєвєродонецька дитяча художня школа». З 2014 року вона та її чоловік в повному обсязі займаються вихованням та утриманням онука [PERSON] , забезпечують його усім необхідним (повноцінне харчування, одяг, взуття), слідкують за станом здоров`я та підтримують постійний зв`язок з вчителями. Батьки [PERSON] ухилилися від виконання своїх батьківських обов`язків по його вихованню, не проживають разом з ним, не беруть участі у його вихованні, не цікавляться його життям, не займаються його фізичним та духовним розвитком, здоров`ям та не надають матеріальної допомоги на його утримання. Просила позбавити [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно їх сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь їх сина аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердила доводи, викладені в позовній заяві, підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що [PERSON] це її син, який був одружений із [PERSON] . Після розірвання шлюби в 2011 році її онук [PERSON] мешкав разом із батьком [PERSON] , а з початком бойових дій в 2014 році став мешкати з нею. Її син [PERSON] знаходиться на тимчасово окупованій території, де одружився та живе іншим життям. Її син [PERSON] не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина [PERSON] . [PERSON] мешкає у м. Хрустальний, з нею відсутній зв`язок. З 2011 року [PERSON] не займається вихованням та утримання свого сина [PERSON] , а також не спілкується з ним. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, якою визнав позовні вимоги у повному обсязі. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористалася. В судовому засіданні представник третьої особи Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області Данько К.В. не заперечував проти задоволення позовних вимог. Додатково пояснив, що органом опіки з`ясовано, що батьки неповнолітнього [PERSON] протягом 6-7 років не займаються його вихованням та матеріальним утриманням. В судовому засіданні за участю педагога-психолога [PERSON] неповнолітній [PERSON] пояснив, що йому 12 років та його батьком є [PERSON] . Йому невідомо ім`я його матері, оскільки він її взагалі не пам`ятає. Зараз він живе в м. Сєвєродонецьк із бабою [PERSON] та дідом [PERSON] . Він навчається в ЗОШ №20, перейшов у 7 клас. Його батьки не цікавляться його життям. Він останній раз розмовляв із батьком у 2014 році. Із навчанням йому допомагає баба, яка ходить на батьківськи збори у школу. Баба і дід його усім забезпечують. Він вважає, що його батьків слід позбавити батьківських прав. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] є його дружиною. [PERSON] це його син, який мешкає в Антрацитівському районі. [PERSON] це його колишня невістка, місцезнаходження якої йому невідомо. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , який жив з ними, а після розірвання шлюбу - з батьком. З початком бойових дій він вивіз онука з непідконтрольної території України в м. Сєвєродонецьк. Батьки ніяк не утримують сина [PERSON] та не беруть участі у його вихованні. Матір дитини не з`являється та не телефонує. Відповідачі свої батьківські обов`язки не виконують свідомо. Він з дружиною повністю забезпечує онука, а також його навчання у художній та музичній школах. [PERSON] в останнє спілкувався із сином в грудні 2014 року, а [PERSON] - [INFO] . 21.04.2021 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі. 01.06.2021 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Вислухавши пояснення учасників справи та свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.06.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Антрацитівського міськрайонного управління юстиціїї у Луганській області. [PERSON] та [PERSON] з 10.05.2008 року по 07.12.2011 року перебували у шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 07.12.2011 року по цивільній справі №2-2333/2011. Вказані відомості підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10.05.2008 року Виконкомом Іванківської селищної ради Антрацитівського району Луганської області та копією рішення суду по вищевказаній справі. Відповідно до копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.12.2018 року №0000241430 [PERSON] , [INFO] , законним представником якого є [PERSON] , має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , та фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою від 09.03.2021 року №27 [PERSON] навчається у Середній загальноосвітній школі №20 м. Сєвєродонецька Луганської області з 30.05.2017 року дотепер за денною формою навчання. Відповідно до довідки від 03.03.2021 року №138 [PERSON] був зарахований у Комунальний позашкільний навчальний заклад «Сєвєродонецька дитяча художня школа» у 2017 році і на сьогоднішній день навчається у 3-В класі. Згідно з копією акту обстеження житлово-побутових умов від 09.03.2021 року, при перевірці житлово-побутових умов проживання неповнолітнього [PERSON] , який є учнем 6 класу та проживає за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що у вказаній квартирі [PERSON] проживає разом із бабою [PERSON] та дідом [PERSON] , які мають спільний дохід у сумі 30000 грн. Також встановлено, що [PERSON] має особисті речі побуту, спальне місце, письмовий стіл для занять, комп`ютер, у зв`язку з чим створені сприятливі умови проживання та навчання дитини, взаємовідносини в родині доброзичливі та створений комфортний клімат в родині. Як вбачається з характеристики учня 6-а класу СЗШ №20 м. Сєвєродонецьк Луганської області, [PERSON] проживає та виховується бабою та дідом, які активно приймають участь у житті школи та класу. За час навчання [PERSON] ні батько, ні мати не приймали участі у вихованні сина , на контакт з адміністрацією школи не виходили. Згідно з характеристикою від 03.03.2021 року №137 [PERSON] навчається у художній школі з 2017 року, проживає разом із дідом та бабою та знаходиться на повному їх утриманні; рідні батько та матір дитини не цікавилися навчанням сина. Відповідно до копії заяви [PERSON] , посвідченої 20.12.2019 року нотаріусом Новошахтінського нотаріального округу Ростовської області Захаровою В.З., [PERSON] відмовився від своїх батьківських обов`язків та дав згоду на встановлення опіки відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 06.04.2021 року №523 Орган опіки та піклування вважає, що [PERSON] та [PERSON] слід позбавити батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] , оскільки вони повністю ухилилися від виконання батьківських обов`язків, не займається вихованням та утриманням свого сина [PERSON] . Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В силу ч. 4, 5 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Згідно з п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд звертає увагу на те, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10.05.2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23.09.1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Таким чином, беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини, суд вважає, що у вказаному випадку інтереси неповнолітньої дитини превалюють над потребами збереження сім`ї, оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов`язків відносно їх сина [PERSON] , зокрема, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не створюють належних умов для його життя та здоров`я. Зазначені обставини також підтверджуються поясненнями неповнолітньої дитини [PERSON] та свідченнями свідка [PERSON] . З огляду на викладене, аналізуючи свідчення свідка у сукупності з іншими обставинами, встановленими під час розгляду справи, суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що вимоги [PERSON] щодо позбавлення [PERSON] , [PERSON] батьківських прав відносно їх сина [PERSON] , відповідають інтересам дитини та знаходяться в тих вузьких межах, які залишають з огляду на гарантії, передбачені ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. При цьому суд враховує визнання позову відповідачем [PERSON] , яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Разом з тим, суд вважає вищевказаний висновок Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області обґрунтованим. В судовому засіданні було встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не виконують своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина [PERSON] . Зазначені обставини були підтверджені свідченнями свідка та письмовими доказами. Також заклади освіти, де навчається дитина, підтвердили, що за час навчання [PERSON] його вихованням не займалися його батьки [PERSON] та [PERSON] . За таких обставин, виходячи з інтересів дитини та враховуючи, що в судовому засіданні було підтверджено належними і достатніми доказами, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, суд з урахуванням приписів ч. 6 ст. 19 СК України погоджується з вказаним висновком органу опіки та піклування. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , фактично позбавлений батьківського піклування, суд, виходячи з положень ч. 5 ст. 167 СК України, вважає необхідним передати його на опікування Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області. Стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд відзначає наступне. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання її неповнолітньої доньки [PERSON] . Відповідно до ч. 1-2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В силу вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на зазначене, враховуючи положення ч. 2 ст. 166, ст. 183 СК України, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов`язані утримувати свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню. При цьому суд враховує визнання позову відповідачем [PERSON] , яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів окремо з кожного на користь держави судовий збір у сумі 980 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а також стягнути з відповідачів окремо з кожного на користь позивача судові витрати у сумі 454 грн., у зв`язку із документальним понесенням судових витрат зі сплати судового збору за подання позову про позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved