Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Берегівського районного суду з позовом до Берегівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, а саме, на будинок за адресою Закарпатська обл., м. Берегове, вул. Кутузова, 8. Позов мотивований тим, що 25 жовтня 1977 року чоловік позивачки [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Закарпатської області [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 6014 (далі договір купівлі-продажу), придбав незавершений будівництвом житловий будинок, що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м. Берегове, вул. Галана (теперішня вул. Ковач Вілмоша), 20 (далі Будинок). В подальшому позивачка з чоловіком завершили будівництво Будинку, а 15 січня 1986 року такий був зданий в експлуатацію. Згідно проставленого Берегівським міжміським бюро технічної інвентаризації реєстраційного напису на договорі купівлі-продажу Будинку, такий у цілому зареєстрований на праві особистої власності за моїм чоловіком [PERSON] та записаний в реєстрову книгу № 21 за реєстровим № 356123 січня 1986 року. 01 листопада 2014 року помер чоловік позивачки. Після його смерті відкрилася спадщина на належний йому Будинок. Оскільки на день його смерті [PERSON] проживала разом із ним, вона вважаюся такою, що прийняла спадщину, відповідно до частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України, згідно з якою спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У липні 2015 року позивачка звернулася до Берегівської державної нотаріальної контори Закарпатської області для оформлення права на спадщину після смерті чоловіка. Однак, під час перевірки поданих нею документів було встановлено, що згідно виданої Комунальним підприємством «Берегівське бюро технічної інвентаризації Берегівської районної ради» довідки від 30 квітня 2015 року № 218 прибудова під літерою «А1» до Будинку збудована самочинно. Уз звязку з цим їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та запропоновано звернутися до суду. Позивачка у судове засідання не зявилася, при цьому подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити. Відповідач представник виконкому Берегівської міської ради в судове засідання не зявився, однак подали до суду заяву, в якій просять справу розглянути у їх відсутності, за наявними матеріалами. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до п. 28 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно» і «Порядку надання інформацій з державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України за № 868 від 17.10.2013 року, підставою для державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та їхніх речових прав на нерухоме майно. Згідно з абз. 3 листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30.07.2012 року № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів», документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків та господарських будівель і споруд, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Однак отримавши техпаспорт, позивачка не мала змоги зареєструвати її право власності на майно, так як таке право робити має лише власник майна.

Outcome: approved