Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29 квітня 2011 року помер її дідусь [PERSON], який ще за життя отримав Свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 27 липня 1973 року, а саме на житловий будинок, що розміщений в с. Т.Ремета, вул. Камяна, № 28 Перечинського району. Однак у вказаному свідоцтві у дідуся зазначено по батькові, тоді як у свідоцтві про його народження, а також наступних документах, в тому числі і у свідоцтві про смерть у дідуся імя по батькові відсутнє. На даний момент, збираючи пакет необхідних для оформлення спадщини документів, нею була виявлена вказана помилка (розбіжність), однак встановити факт належності правовстановлюючого документу будь-яким іншим способом вона можливості немає, оскільки дідусь помер і внести відповідні зміни у свідоцтво є неможливо. Оскільки виявлені розбіжності у написанні по батькові дідуся у різних правовстановлюючих документах позбавляють її можливості оформити за ним спадщину, тому просить задовольнити заяву. У судове засіданні заявник не зявилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги заяви підтримала у повному обсязі. Представник заінтересованої особи [PERSON] сільської ради Перечинського району у судове засідання також не зявився, подав суду заяву про розгляд справи без їх участі, прохання заявника підтримує. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 29 квітня 2011 року помер дідусь заявника [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-ФМ № 116256, видане виконкомом [PERSON] сільської ради Перечинського району Закарпатської області 30 квітня 2011 року, актовий запис № 37 (а. с. 7-9). Також встановлено, що після його смерті відкрилася спадщина, що складається з будинку № 17 по вулиці Дзержинського (після перейменування вулиць села Камяна, будинок № 28) в селі Т.Ремета Перечинського району Закарпатської області, що стверджується копією Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 27 липня 1973 року (а. с. 11). Разом з цим, даним Свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 27 липня 1973 року встановлено право особистої власності на житловий будинок [PERSON], тоді як згідно даних погосподарської книги № 11 на 2011-2015 роки (особовий рахунок обєкта по господарського обліку № 08261) виконкому [PERSON] сільської ради Перечинського району головою домогосподарства № 28 по вулиці Камяна в селі Т.Ремета до моменту своєї смерті 29 квітня 2011 року був [PERSON], який також був зареєстрований за вказаною адресою (а. с. 12-16). Так само [PERSON], дідусь заявниці зазначений і у свідоцтві про своє народження серії І-УР № 290599 від 12 лютого 1960 року, де у графі «Батько» й відсутні відомості про такого (поставлено прочерк), а також у свідоцтві про смерть серії 1-ФМ №116256 від 30 квітня 2011 року (а. с. 9, 10).\~\~\~\~ Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 2 п. 5 ст. 293 цього Кодексу суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У даному випадку за відсутності інших спадкоємців із заяви [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу не вбачається спору про право, а тому така заява підлягає розгляду в порядку окремого провадження. Як розяснено в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що її вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved