Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення. Позов обґрунтовує тим, що вона з 29 липня 2006 року по 21 грудня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. 22 грудня 2014 року вона набула право власності на 1/2 частину квартири №84 в будинку 6 по вул. сержанта Жужоми в м. Черкаси в якій вони проживали однією сімєю з відповідачем. Після розлучення відповідач змінив замки на вхідних дверях, чим створив перешкоди в користуванні квартирою. В квартирі залишилися її особисті речі. Лист-вимога, надіслана позивачкою на адресу відповідача, була проігнорована. Просить суд зобовязати відповідача не чинити перешкод у користуванні житлом. Вселити позивачку разом з малолітнім сином у вищезазначену квартиру та стягнути з відповідача на її користь понесенні судові витрати. Провадження у справі відкрите на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 3 листопада 2017 року. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2018 року до участі в справі як третю особу було залучено Орган опіки та піклування Черкаської міської ради. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх повністю. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що відповідач не чинити позивачці перешкод в користуванні спільною власністю. Крім цього, відповідач повідомив в судовому засіданні про те, що в квартирі він проживає з новою родиною, а тому спільне проживання в квартирі відповідачки та їхнього сина є неможливим. Представник Органу опіки та піклування Черкаської міської ради надала заяву, в якій не заперечували проти задоволення позову, справу просила розглянути в її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування квартири від 22 грудня 2014 року, [PERSON] подарувала, а [PERSON], [PERSON] в рівних частинах прийняли в дар пятикімнатну квартиру №84 що знаходиться в м. Черкаси по вулиці Жужоми сержанта у будинку №6. Вказаний договір посвідчено [PERSON], приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 22 лютого 2018 року, [PERSON] на праві власності належить Ѕ частина квартири №84 в будинку №6 по вул. сержанта Жужоми в м. Черкаси. Отже, квартира №84 в будинку №6 по вул. сержанта Жужоми в м. Черкаси належить сторонам на праві спільної часткової власності по Ѕ частині. 10 липня 2017 року позивачка направила на адресу відповідача лист вимогу про усунення перешкод в користуванні Ѕ частиною вищевказаної квартири, але даний лист проігнорований відповідачем. Відповідно до ч.3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.ч.1,6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст.316 ч.1 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст. 317ЦК). Як зазначено у ч.1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.379 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків встановлених законодавством (ст.155 ЖК). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 156 ЖК з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Таким чином, зясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що відповідачем порушені права позивача та її малолітньої дитини, а тому позовні вимоги необхідно задовольнити, а саме: зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON]В та її малолітній дитині [PERSON], [INFO] у користуванні квартирою 84 будинку 6, що по вул. С.Жужоми в м. Черкаси та вселити їх до вказаного помешкання. Відповідно до ст.. 141 ЦПУ Країни з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. 30 коп. На підставі наведеного, ст.ст.9,64, 156 ЖК України,

Outcome: approved