Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Бородаївськї сільської ради про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог, зазначено, що [INFO] року помер батько позивача - [PERSON]. За життя батько на підставі договору купівлі-продажу від 6 червня 1989 року придбав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Проте право власності на це майно він не зареєстрував. Після смерті батька позивач звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв'язку з тим, що право власності на спадкове майно не було зареєстровано за спадкодавцем. На підставі вищевикладеного [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON] В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Суду пояснила, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті батька, чому право власності на будинок він не зареєстрував не відомо, земельна ділянка для обслуговування будинку не приватизована. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори та комунальне підприємство «Верхньодніпровське БТІ» в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори подала заяву про розгляд справи без її участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що вона є колишньою дружиною [PERSON] хоча шлюб між ними було розірвано, вони проживали разом. За життя [PERSON] дійсно придбав будинок. Рішення про поділ цього майна не було прийнято, тому вона не заперечує проти визнання права власності на цей будинок за позивачем. Інших дітей та дружини у [PERSON] не було. Позивач є єдиною спадкоємицею після його смерті. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 6 червня 1989 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбав житловий будинок в с.Бородаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с.12). згідно з довідкою виконавчого комітету Бородаївської сільської ради від 30 вересня 2016 року № 999 будинок, що належав [PERSON] дійсно знаходиться за адресою: [ADDRESS] у відповідності до рішення сесії сільської ради «Про найменування вулиць населених пунктів територіальної громади з присвоєнням номерів будинків» №95-8/XXIV від 9 липня 2003 року (а.с.17). Право власності на житловий будинок не було зареєстровано, що підтверджується довідкою КП «Верхньодніпровське БТІ» від 5 жовтня 2016 року (а.с.13). Відповідно до п. 20 додатку № 1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року договір купівлі-продажу будинку (домоволодіння), посвідчений місцевими (сільськими) радами є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація будинків. Згідно з п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Виникнення права власності згідно з даною Інструкцією не залежало від державної реєстрації. Отже реєстрація права власності будинків не проводилась в сільській місцевості. Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, яка була чинною на той час, передбачала реєстрацію права власності на будинки (домоволодіння) у містах та у селищах міського типу. У відповідності до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на момент смерті спадкодавця) [PERSON] набув право зареєструвати своє право власності на нерухоме майно у визначеному порядку, проте не зробив цього, що у відповідності до ст. 346 Цивільного кодексу України не є підставою для припинення права власності на майно. Отже, відсутність державної реєстрації права власності на житловий будинок не є підставою для припинення права власності спадкодавця, оскільки встановлено, що воно набуте на законних підставах, а саме на підставі договору купівлі-продажу. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] фактично був власником будинку садибного типу по [ADDRESS]. Наявність житлового будинку садибного типу та господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] підтверджується технічним паспортом КП «Верхньодніпровське БТІ» від 16 листопада 2016 року (а.с.61-64) та звітом про незалежну оцінку вартості майна від 21 жовтня 2016 року (а.с.21). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7). Після її смерті до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав звернулася його донька - [PERSON] (а.с.37). Проте постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори від 5 жовтня 2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами та будівлями за адресою: [ADDRESS] не було зареєстровано за спадкодавцем, [PERSON] (а.с.8). Згідно з довідкою виконавчого комітету Бородаївської сільської ради № 1057 від 18 жовтня 2016 року заповіти від імені [PERSON] не посвідчувалися (а.с.14). Відповідно до довідки виконавчого комітету Бородаївської сільської ради № 235 від 14 березня 2014 року на момент своєї смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] (а.с.47). [PERSON] є колишньою дружиною померлого, що підтверджується рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 2 грудня 2004 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.19-20). Окрім того, [PERSON] 30 липня 2013 року подала заяву про відмову від спадщини після смерті [PERSON] (а.с.39). Згідно з матеріалами спадкової справи, яка була досліджена безпосередньо в судовому засіданні, інших спадкоємців, окрім [PERSON], після смерті [PERSON] не встановлено. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи те, що [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS] Дніпропетровської області з підстав не заборонених законом, позивач, [PERSON], прийняла спадщину після смерті батька, звернувшись у визначений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а її право власності на спадкове майно, як спадкоємця, не визнається, суд вважає заявлені позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Така позиція узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка викладена в листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved