Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в особі представника за дорученням [PERSON] з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок з господарським спорудами, розташований за адресою вул. Леніна, 2 с. Яблучне Богодухівського району Харківської області. Свої вимоги мотивує тим, що 31 серпня 2006 року померла її мати [PERSON]. Спадкоємцем за заповітами після її смерті є позивач. В Богодухівській Держнотконторі було заведено спадкову справу № 84/2007 та оформлено земельну ділянку 7,0270 га. на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 березня 2007 року. Крім того, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно за заповітом, посвідченим Петропавлівською сільською радою 02 жовтня 1991 року, яке не оформлено і складається з житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: Харківська область, Богодухівський район, с. Яблучне, вул. Лісна, 2, право власності на який посвідчено записом в по господарській книзі. Державним нотаріусом надано відповідь, згідно з якою свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно неможливо так як спадкодавцем за життя не було виготовлено належного правовстановлюючого документу, як того вимагає діюче законодавство, і рекомендовано питання визнання права власності на спадкове майно - житловий будинок з господарчими спорудами, вирішити в судовому порядку. В судове засідання позивач не зявилась, представник позивача надав заяву про розгляд слухання справи за його відсутності та відсутності позивача. На позовних вимогах наполягає та просить ухвалити рішення про їх задоволення. Представник відповідача до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує. Представник третьої особи Сектор державної реєстрації речових Богодухівського районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не зявився, про час та місце його проведення повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами прийшов до висновку про обґрунтованість заявленого позову виходячи з наступного: Відповідно до свідоцтва про смерть від 02.09.2006 року виданого Петропавлівською сільською радою Богодухівського району Харківської області серії I-ВЛ № 075561, [PERSON] померла 31 серпня 2006 року у віці 91 років у с. Яблучне Богодухівського району Харківської області. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ВЛ №253078, [PERSON] народилась 14 січня 1937 року в с. Крисино Богодухівського району Харківської області і її матірю зазначена [PERSON]. Відповідно до копії спадкової справи, Богодухівською нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №84/2007 після померлої 31.08.2006 року [PERSON] за заявою її доньки [PERSON] про прийняття спадщини. Згідно заповіту, посвідченого 15.06.2001 року приватним нотаріусом [PERSON], [PERSON], 21.02.1915р.н., право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Петропавлівське», посвідчене сертифікатом серії ХР №0091332, а також земельну ділянку, право на яку в майбутньому можливо за її життя буде посвідчено державним актом про право приватної власності на землю, заповідає [PERSON], 14.01.1937р.н. Згідно заповіту, посвідченого 02.10.1991 року секретарем виконавчого комітету Петропавлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, все своє майно [PERSON] на випадок смерті заповідає донці [PERSON]. 23 березня 2007 року [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.06.2001 року на земельну ділянку №56, розміром 7,0270 га кадастровий №6320886500:02:001:0156, що розташована на території Петропавлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, що належала спадкодавиці [PERSON]. Відповідно до довідки №02-32/153, виданої 22.07.2016 року Петропавлівською сільською радою Богодухівського району Харківської області, згідно погосподарської книги №5 Петропавлівської сільської ради за 2006-2010р.р., особового рахунку №249, домоволодіння за адресою с. Яблучне вул. Лісна, 2 Богодухівського району Харківської області належить [PERSON]. Рік побудови 1930. Обставина належності їй цього майна підтверджується також наданою копією облікової картки обєкта №0363-5 погосподарського обліку на 2011-2015 роки. Згідно відповіді завідуючої Богодухівської Державної нотаріальної контори [PERSON] від 05.08.2016 року, щодо можливості спадкування після померлої 31.08.2006 року [PERSON] (спадкова справа №84/2007), встановлено що 23.03.2007 року по цій справі вже видавалось свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим нотаріусом [PERSON] 15.06.2001 року за реєстром №472 на земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Зазначений заповіт частково змінив заповіт, посвідчений Петропавлівською сільською радою від 02.10.1991 року за реєстром №43, за яким все майно заповідалось теж на користь [PERSON], отже майно не охоплене заповітом, посвідченим 15.06.2001 року за реєстром №472 може бути видане на підставі заповіту, посвідченого 02.10.1991 року за реєстром №43. При співбесіді виявилось що до складу спадкового майна входить житловий будинок за №2, розташований за адресою: Харківська область, Богодухівський район, с. Яблучне, вул. Лісна. На цей будинок відсутній документ, що посвідчує право власності, а тому питання належності цього майна попередньому власнику та визначення наступного власника повинну вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.ст. 12161218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті Згідно вимог ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268\~ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до\~Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Обєктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української РСР, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності. У період чинності зазначеної\~Інструкції\~державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості підтверджувалося записами в по господарських книгах, і наданий час може бути підтверджено відповідною довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Відповідно до ч. 3 ст. 3\~Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного\~Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як\~Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,\~Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 до правовідносин, які виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору , а право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Таким чином, права, набуті шляхом створення або придбання нерухомості у власність до набранням чинності Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 29.06.1998 року, з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, слід вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. Отже, оскільки при житті спадкодавця нею не було виготовлено належного правовстановлюючого документу на житловий будинок з господарчими спорудами адресою: Харківська область, Богодухівський район, с. Яблучне, вул. Лісна, 2, а його належність [PERSON] ніким не заперечується та підтверджується записами в погосподарській книзі, та оскільки не можливо отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, право позивача може бути визнано в судовому порядку. В звязку з викладеними обставинами, а також фактичним визнанням позову відповідачем, суд вважає за можливе позов задовольнити та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, який належав спадкодавцю. Судові витрати позивач залишила за собою. На підставі викладеного,

Outcome: approved