Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи вимоги тим , що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної співвласності позивачці [PERSON], її сину [PERSON]. На даний час у вищевказаній квартирі зареєстрованіий окрім позивача [PERSON], її сина [PERSON] син колишньої дружини її сина [PERSON] ([PERSON]). З 2008р. неповнолітній [PERSON] разом із своєю матірю [PERSON] не мешкають у вищевказаній квартирі, але залишилився зареєстрованим у ній і на нього, як на мешканця квартири, нараховується квартирна плата та комунальні платежі. Крім того, неповнолітній [PERSON] є сторонньою особою сімї позивача. Тому, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом і просить суд визнати [PERSON], 2005р.н., таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову заперечувала. У звязку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалось. Оскільки позивач [PERSON] не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, судом 20.09.2017р. на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про одруження серія VІІІ-УР №305181, виданого 07.11.1965р. Єлизанівською сільською радою Кремінського району Луганської області, актовий запис №34, [PERSON] та [PERSON] одружились, прізвище дружини після одруження [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про народження серія ІІІ-ЕД №252852, виданого 09.04.1982р. Сєвєродонецьким міським ЗАГС Ворошиловградської області, актовий запис №528, [PERSON] народився 03.04.1982р., батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло №1392, виданого 29.12.1998р. Відділом приватизації житла УЖКГ Сєвєродонецького міськвиконкому, квартира за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул.. Курчатова, 5/57 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Зазначене право власності зареєстровано у бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецька Луганської області за №374 від 02.02.1999р.. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія І-ЕД №333527, виданого 27.07.2012р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №855, [PERSON] помер 27.07.2012р.. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» №3961 від 25.07.2016р., [PERSON], 1947р.н., мешкає за адресою: м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул.. Курчатова, 5/57 та має наступний склад сімї: [PERSON], 1982р.н., - син, [PERSON], 2005р.н., - онук. Таким чином, матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] разом із своїм сином третьою особою [PERSON]. У вказаній квартирі разом з нею та її сином також зареєстрований її неповнолітній онук [PERSON], 2005р.н., який вселився у вказану квартиру та був зареєстрований в ній на законних підставах, а саме після народження, та проживав до 2008 року. В обґрунтування поданого позову позивач [PERSON] посилається на норми ст. 72 Житлового кодексу Української РСР , обґрунтовуючи тим, що її неповнолітній онук більше шести місяців не проживає за місцем своєї реєстрації, а тому вона просить його таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням з тих підстав, що його реєстрація в спірній квартирі порушує її конституційні права та крім того, [PERSON], 2005р.н., змінив прізвище та по-батькові оскільки не являється насправді її онуком і є для неї чужою особою. Вирішуючи вищевказаний спір по суті, суд зауважує наступне. Житловий кодекс України передбачає строки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та судовий порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки (статті 71, 72). Так, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках... влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Однак, як вбачається з матеріалів справи, квартира, в якій зареєстрований неповнолітній [PERSON], 2005р.н., належить позивачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Тобто, позивач [PERSON] є співвласником квартири, а не наймачем, тому до вказаних правовідносин не можуть бути застосовані норми статтей 71, 72 Житлового кодексу України, на які посилається позивач. При цьому суд враховує, що позивач [PERSON] не надала будь-яких доказів того, що неповнолітній [PERSON] змінив прізвище та по-батькові, не має кровного споріднення з сімєю позивача [PERSON] та не проживає в спірній квартирі без поважних причин. Крім того, відмовляючи у задоволенні позову, суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Також у відповідності до ст. 176 СК України зазначено, що батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Згідно з ч. 2, 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Так як у матеріалах справи відсутні будь-які докази стосовно того, що відповідач [PERSON] мати неповнолітнього [PERSON], 2005р.н., має власне житло, де вона могла б зареєструвати свого сина, зняття дитини з реєстрації місця проживання за адресою батька [PERSON] буде шкодити інтересам неповнолітнього [PERSON], 2005р.н., оскільки в такому випадку він буде позбавлений права користування житлом гарантованого міжнародним та національним правом. У ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зазначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З аналізу вказаної норми Закону України вбачається, що реєстрація неповнолітнього онука у квартирі позивача [PERSON] ніяким чином не порушує її конституційне право на свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Крім того, статтею 47 Конституції України гарантовано право кожного на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що заявлений позов є необгрунтованим та не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed