Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області із позовною заявою про поділ спільного майна подружжя, в якому просила, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості Ѕ частини автомобілю моделі ТF69Y марки DAEWOO-FSO д/н [NUMBER] , колір сірий, рік випуску 2007, об`єм двигуна 1498 см. куб. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з 07 серпня 2004 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 жовтня 2013 року. В період шлюбу ними було придбано автомобіль моделі ТF69Y марки DAEWOO-FSO, 2007 року випуску, право власності на який було зареєстроване за відповідачем, згідно до відомостей із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вона мала право керування транспортним засобом.Оскільки автомобіль було придбано у шлюбі, то в силу ст.60 Сімейного кодексу України він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та на підставі ст.ст. 70, 71 Сімейного кодексу України підлягає поділу. Після розлучення автомобіль залишився у користуванні відповідача. Позивачка не обізнана про його фактичне місце перебування та технічний стан, тому просила стягнути з відповідача Ѕ частку вартості зазначеного транспортного засобу на її користь, що, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, дорівнює 40\~500 грн та судові витрати по зверненню до суду із вказаним позовом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Від представника позивачки [PERSON] - адвоката Косенка С. С., який діє на підставі ордеру на надання правової допомоги, до суду надійшла заява, у якій останній підтримав позовні вимоги в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні та просив провести судове засідання за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, що в силу ч.8 ст.178 Цивільного процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 07 серпня 2004 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на шлюбне « [PERSON] ». Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 29 жовтня 2013 року у справі № 263/10324/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В період шлюбу у березні 2007 року згідно договору купівлі-продажу автомобілю від 29.03.2007 року № 178, [PERSON] придбав у ЗАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» легковий автомобіль моделі ТF69Y марки DAEWOO-FSO, колір срібний мет., 2007 року випуску, кузов № [NUMBER] д/н [NUMBER] , який зареєстровано на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 29.03.2007 року. В полі «особливі примітки» вказаного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зазначено, що [PERSON] має право керування транспортним засобом. Після розірвання шлюбу транспортний засіб залишився у користуванні відповідача, про його фактичне місцезнаходження та поточний технічний стан позивачка не обізнана. В обґрунтування заявленої суми грошової компенсації вартості Ѕ частини автомобілю позивачкою до суду надано звіт ФОП [PERSON] про оцінку майна автомобіля DAEWOO FSO LANOS TF69Y, згідно до якого вартість вказаного автомобілю на дату оформлення звіту складає 81\~000 грн, 1/2 частки вартості автомобіля, відповідно, становить 40 500 грн. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно частин 1 та 3 ст. 355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя закріплено ст. 69 Сімейного кодексу України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному із подружжя, якщо іншого не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1,2 ст. 71 Сімейного кодексу України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 Цивільного кодексу України). Так, з матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль придбано сторонами під час шлюбу. Враховуючи презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, суд доходить висновку, що спірний автомобіль належав позивачці і відповідачу на праві спільної власності в рівних частках. Враховуючи викладене, вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановивши обсяг спільно нажитого сторонами за час спільного проживання майна, врахувавши презумпцію рівності часток, а також положення статті 71 Сімейного кодексу України, встановивши, що спірний автомобіль зареєстрований за [PERSON] , а колишнє подружжя не бажає у мирний спосіб дійти згоди щодо поділу майна, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд вважає за необхідне покласти відшкодування судових витрат на відповідача. Відтак, враховуючи приписи ч. 1ст. 141 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved