Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом,посилаючись на те, що 13.05.2014 року вона оформила право власності на спадкове майно, а саме на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: Запорізька область,м. Бердянськ, вул. Пушкіна,14 кв.№41. Оскільки у неї виникли фінансові труднощі, вона вирішила розпорядитися своєю власністю та продати належну їй квартиру. Проте виявилось, що в Державному реєстрі заборон відчуження об’єктів нерухомого майна існує обтяження - арешт нерухомого майна, що належить фізичній особі [PERSON], яка проживає в Автономній Республіці Крим, м. Красноперекопськ, 1 мкр-н, б. 23, кв. 34. Арешт накладено на все нерухоме майно цієї особи відділом державної виконавчої служби красноперекопського міськрайонного управління юстиції на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується витягом з реєстру заборон відчуження від 14.05.2014 року. Зазначає, що в Автономній Республіці Крім в м. Красноперекопськ вона ніколи не мешкала та не була зареєстрована, а отже не є тією особою, на майно якої накладено арешт. Просила усунути їй перешкоди в розпорядженні належним їй нерухомим майном, а саме – двокімнатною квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом визнання, що [PERSON], [INFO], податковий номер [NUMBER], не є стороною виконавчого провадження №30566362, що відкрито на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Красноперекопського міськрайонного управління юстиції, код 34810327, [PERSON] про відкриття виконавчого провадження №30566362 від 05.01.2012 року; зняти арешт з нерухомого майна, що належить [PERSON], [INFO], податковий номер [NUMBER], а саме з двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Красноперекопського міськрайонного управління юстиції [PERSON] від 05.01.2012 року про відкриття виконавчого провадження №30566362. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Представник Державної виконавчої служби України за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, зазначила, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи та або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ),виданий органами та/ або особами,передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 26.01.2007 року №22/5 «Про утворення відділів державної виконавчої служби у складі територіальних управлінь юстиції» та Наказу Міністерства юстиції України від 05.02.2007року №37/5 «Про затвердження Переліку відділів державної виконавчої служби» утворено відділи ДВС, в тому числі відділ ДВС Красноперекопського МРУЮ. Накази щодо ліквідації даного відділу ДВС не видавалися. Тобто,відділ ДВС Красноперекопського МРУЮ згідно законодавчих актів не переставав існувати. Проте, встановити причини накладення арешту на майно [PERSON] немає можливості, через відсутність доступу для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження відділу ДВС Красноперекопського МРУЮ. Представник реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, в судове засідання не з’явився, причину неявки суду не повідомив. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Як встановлено судом, [PERSON], ІПН [NUMBER], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 13.05.2014 року приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] за р.№473, є власником двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Пушкіна,14 кв.№41, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №21546446 від 13.05.2014 року. Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об’єктів нерухомого майна від 14.05.2014 року постановою державного виконавця ВДВС Красноперекопського МРУЮ від 05.01.2012 року про відкриття виконавчого провадження накладений арешт на нерухоме майн, що належить [PERSON], яка проживає за адресою: АРК, м. Красноперекопськ, 1мкр-н[ADDRESS]. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч.1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. За приписами ст. 391 ЦК України ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані ( ст.ст. 57 – 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Право власності позивача на квартиру [ADDRESS] набуто у відповідності до закону та підтверджено належними та допустимими доказами. Наявність арешту нерухомого майна на ім’я [PERSON], що проживає в АРК, м. Красноперекопськ, 1 мкр-н, б. 23, кв.34, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об’єктів нерухомого майна створює позивачу перешкоди у розпорядженні власністю. У відповідності до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Як встановлено судом, позивач [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], народилася в м. Бобровиця Чернігівської області, з 13.01.2000 року була зареєстрована за адресою: [INFO], а з 10.10.2012 року - за адресою: [ADDRESS], а отже підстав для відкриття виконавчого провадження щодо неї відділом ДВС Красноперекопського МРУЮ АРК не існувало. Доводи представника відповідача щодо неможливості ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження відділу ДВС Красноперекопського МРУЮ, а від так і встановити підстави накладення арешту на нерухоме майно, що належить [PERSON], яка проживає за адресою: АРК, м. Красноперекопськ, 1 мкр-н, б. 23, кв. 34., не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відповідно до ст. 64 Конституції України права передбачені ст. 41 Конституції України можуть бути обмежені лише в умовах воєнного або надзвичайного стану із зазначенням строку дії цих обмежень. З урахуванням встановлених обставин та враховуючи положення законодавства, за якими право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved