Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТЕХНІКС УКРАЇНА» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. Позов мотивований тим, що 04.04.2017 року позивач та відповідач уклали договір №171665 фінансового лізингу з метою придбання транспортний автомобіль марки «KIA sportage comfort». Цього ж дня був укладений додатковий договір до договору фінансового лізингу №170665 та лише після сплати авансового внеску у розмірі 53 295 грн. 00 коп. позивач отримала примірник договорів. З 05.04.2017 року позивач постійно телефонувала до відповідача з метою отримати автомобіль, але транспортний засіб марки «KIA sportage comfort» не надано та не повернуто кошти у розмірі 53 295 грн. 00 коп. Позивач у позовних вимогах просить визнати недійсним договір фінансового лізингу від 04.04.2017 року №170665, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОТЕХНІКС УКРАЇНА» та [PERSON]; стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТЕХНІКС УКРАЇНА» на користь [PERSON] 53 295 грн. 00 коп. Від представника позивача надійшла письмова заява в якій вона вказує, що підтримує позовні вимоги, просить їх задоволити та розглянути справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі. Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Між сторонами виникли договірні правовідносини, які регулюються умовами договору, нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про фінансовий лізинг». Під час судового розгляду позивач звернувся з клопотанням щодо витребування доказів та ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.07.2017 року клопотання задоволено та зобовязано Національну комісію, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг надати інформацію щодо наявності в ТОВ «АВТОТЕХНІКС УКРАЇНА» ліцензії на здійснення діяльності з надання будь-яких послуг, що передбачає пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, зокрема, станом на 04 квітня 2017 року. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на такі докази: договір №170665 фінансового лізингу від 04.04.2017 року; квитанція №ПН2135 від 04.04.2017 року; додатковий договір до договору фінансового лізингу від 04.04.2017 року №170665; додаток №1 до договору фінансового лізингу №170665 від 04.04.2017 року; додаток №2 до договору фінансового лізингу №170665 від 04.04.2017 року. З матеріалів справи вбачається, що 04 квітня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОТЕХНІКС УКРАЇНА», як лізингодавцем, та [PERSON], як лізингоодержувачем укладено Договір фінансового лізингу №170665, предметом якого є транспортний засіб марки «KIA sportage comfort». За умовами даного договору лізингодавець взяв на себе зобовязання придбати предмет Лізингу у власність та передати у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором, п. 1.3. У п. 1.8 Договору фінансового лізингу №170665 зазначено, що незалежно від наявності у продавця предмета лізингу, вказаного лізингоодержувачем в Договорі та лише за заявою лізингоодержувача, предмет лізингу може бути змінено на інший предмет до моменту купівлі предмета лізингу. За п. 4.1. даного договору лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: - адміністративного платежу; - авансового платежу; - комісії за передачу предмета лізингу. Договір фінансового лізингу №170665 від 04.04.2017 року містить терміни, зокрема, комісія за передачу предмета лізингу - одноразовий платіж, розмір якого становить 3% від вартості транспортного засобу вказаного у договорі, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за здійснення необхідних дій, які повязані з передачею предмета лізингу лізингоодержувачу; авансовий платіж це обовязковий платіж, що складає частину від вартості предмета лізингу, розмір, якого визначено у додатку №1 договору, який сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця, на умовах договору, до моменту передачі предмета лізингу. На авансовий платіж не нараховується жодні проценти, повернення авансового платежу відбувається на умовах та у порядку передбаченими договором. З аналізу змісту додатку №1 до договору фінансового лізингу №170665 від 04.04.2017 року слідує, що адміністративний платіж становить 10% - 1 959 доларів США 38 центів, комісія за передачу 3% - 587 доларів США 81 цент. [PERSON] погодилася на умови договору фінансового лізингу №170665 та уклала цей договір підписавши його 04.04.2017 року. Виконуючи умови спірного договору, позивач сплатила кошти у розмірі 53 295 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією №ПН2135 від 04.04.2017 року. У подальшому, а саме з 05.04.2017 року [PERSON] отримувала у телефонному режимі відмови щодо отримання транспортного засобу та необхідність сплати кошти ще. Відповідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Стаття 626 ЦК України вказує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. За положеннями ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг це вид цивільно - правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Стаття 807 ЦК України зазначає, що предметом лізингу може бути неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена законодавством до основних фондів. Відповідно ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Індивідуальними ознаками транспортного засобу, які дають можливість його ідентифікувати як обєкт цивільних прав та обовязків, є: марка, модель, тип, обєм двигуна, тип пального, колір, дата випуску, вартість тощо. Зі змісту даного договору вбачається, що предмет фінансового лізингу чітко не визначений, оскільки відсутні його технічні й індивідуальні характеристики. Отже, укладений сторонами договір фінансового лізингу не містить обовязкових істотних умов договору, оскільки він не містить таких індивідуальних ознак транспортного засобу, які б вирізняли цей транспортний засіб з-поміж інших. Стаття 215 ЦК України вказує, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) і договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Оскільки договір фінансового лізингу №170665 від 04.04.2017 року, який укладено між позивачем та відповідачем містить елементи договору найму транспортного засобу, тому він підлягає обовязкову нотаріальному посвідченню як на це вказує ч. 2 ст. 799 ЦК України. Судом встановлено, що спірний договір укладено у письмовій формі та не був посвідчений нотаріально, що вказує про порушення вищезазначених вимог Законодавства України. Відповідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Отже, «несправедливі умови договору» передбачено ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених в договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України №6-3020цс15 від 11 травня 2016 року, ухваленої за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення. Спірний договір містить несправедливі умови, визначені Законом України «Про захист прав споживачів», якими виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом; звужені обовязки та значно розширені права лізингодавця, зокрема виконання зобовязань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача; договором передбачена сплата або утримання з внесених лізингоодержувачем платежів штрафів, пені, при цьому адекватного захисту його прав від неналежного виконання договірних зобовязань лізингодавцем умови договору не передбачають; договором установлено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, однак таке право не передбачається для лізингоодержувача, якому встановлено жорсткі зобовязання та непропорційно великий розмір штрафу. Укладаючи правочин сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатками до договору. Крім того, при виконанні ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.07.2017 року Національна комісія, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг надала суду інформацію, яка міститься у листі №11/2-171 від 08.08.2017 року, про те що товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОТЕХНІКС УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 40085011) не отримувало ліцензії з надання будь-яких послуг. Отже, наявні підстави для визнання договору фінансового лізингу №170665, який укладено 04 квітня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОТЕХНІКС УКРАЇНА та [PERSON] щодо транспортного засобу марки «KIA sportage comfort» недійсним, так як недодержано в момент вчинення правочину вимог, які встановлені Законодавством України, а саме: за відсутності ліцензії на здійснення фінансової діяльності, відсутності нотаріального посвідчення та з урахуванням несправедливих умов договору. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги щодо визнання договору недійсним згідно статей 203, 215 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів». Суд звертає увагу на ч. 1 ст. 216 ЦК України, яка вказує, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Матеріали справи містять квитанцію №ПН2135 від 04.04.2017 року, де зазначено що [PERSON] сплатила на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТЕХНІКС УКРАЇНА» кошти у розмірі 53 295 грн. 00 коп. на виконання умов договору фінансового лізингу. Укладення такого договору між позивачем та відповідачем фактично призвело до неповернення споживачу коштів внесених нею у повному обсязі, що свідчить про здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики та наявні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення сплачених коштів з відповідача на користь позивача. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки при зверненні до суду позивач не сплачував судовий збір, так як звільнений від сплати відповідно Закону України «Про судовий збір», тому необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved