Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, у якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим підлягають зняттю з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в якому наразі проживають позивач з чоловіком та сином. У зазначеному домоволодінні також зареєстровані відповідачі по справі - [PERSON] , [PERSON] . Відповідачі у житловому будинку не проживають понад 9 років. Позивач вказує, що 9 років тому відповідачі зібрали свої речі та покинули будинок. Рішення про виселення з будинку прийнято відповідачами самостійно. Позивач та члени її сім`ї не перешкоджали у користуванні відповідачами спірним будинком. Позивач та члені її родини з моменту добровільного виселення відповідачів ніколи їх у житловому будинку за місцем реєстрації не бачили. Грошових коштів на утримання будинку відповідачі ніколи не надавали та не оплачували за цей час витрати на експлуатацію будинку та споживання комунальних послуг, всі витрати по утриманню будинку несуть позивач та члени її родини. Проте, увесь цей час комунальні послуги нараховувались з урахуванням реєстрації відповідачів у будинку, що призводило до сплати позивачем надмірних коштів за послуги. Наразі родина позивача має намір оформити субсидію. Однак, оформлення субсидії з урахуванням реєстрації відповідачів є неможливою. Факт реєстрації відповідачів у спірному житловому приміщенні порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. У зв`язку з викладеним [PERSON] звернулася з даним позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів. 12.03.2021 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 36-37). 11.05.2021 ухвалою суду постановлено справу розглядати у заочному порядку. Позивач та її представник [PERSON] , яка діє на підставі ордеру, у судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі, просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідачі, згідно вимог п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилися, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили, відзив не подавали. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди позивача, представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 237266491, сформованого 16.12.2020, та № 237808026, сформованого 18.12.2020, позивачеві [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20, 23). З копії будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] (а.с. 24-26) та з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) Реєстру територіальної громади міста Харкова вбачається, що за вказаною вище адресою разом з позивачем, зокрема, зареєстровані відповідачі по справі - [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з листа начальника Новобаварського ВП ГУНП України в Харківській області від 15.03.2021, згідно «Інформаційного порталу Національної поліції», заяв до ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області від [PERSON] та [PERSON] не надходило (а.с. 44). Згідно листа адміністрації Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 3» Харківської міської ради від 09.03.2021, [PERSON] , [PERSON] за останні три роки до лікарні не звертались, декларації з лікарями не укладали (а.с. 45). У судовому засіданні свідки [PERSON] , яка є троюрідною сестрою позивача, [PERSON] , який є сином позивача, пояснили, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] дійсно не проживають без поважних причин за адресою: [ADDRESS] , більше дев`яти років . Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 47 Конституції України кожному гарантовано право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність цієї особи без поважних причин протягом встановленого законом строку в жилому приміщенні, право користування яким має ця особа. Дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, та показаннями свідків підтверджується, що відповідачі не проживають у спірному домоволодінні понад один рік без поважних причин, факт їх реєстрації у вказаному приміщенні носить формальний характер. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Реєстрація відповідачів у спірному житловому приміщенні порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, [PERSON] позбавлена можливості оформити субсидію. Крім того, позивач вимушена оплачувати комунальні послуги і за відповідачів (а.с. 30, 31, 32, 33). Таким чином, суд вважає, що вимога [PERSON] про визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Вимога щодо зняття відповідачів з реєстрації за адресою спірного домоволодіння є передчасною та задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до вимог статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідна правова позиція зазначена в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації відповідачів. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідачів підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений останньою, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 6), судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial