Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до Казанківського районного суду Миколаївської області із позовною заявою до Казанківської селищної ради Миколаївської області, Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області, [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом. \~ \~ \~ \~Свої вимоги позивач обґрунтовувала тими обставинами, що її чоловік [PERSON] , 30.07.1992 року отримав у постійне користування земельну ділянку загальною площею 43,0 га в межах території Казанківської селищної ради Миколаївської області, про що отримав Державний акт, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування за № 12. 11.03.1994 року, [PERSON] уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 35,5 га із земель отриманих ним раніше у постійне користування. Вказаний договір був належним чином підписаний сторонами та посвідчений державним нотаріусом. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина та позивач, як спадкоємиця першої черги звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини, але у зв`язку з тим, що її чоловік [PERSON] не встиг зареєструвати право власності на земельну ділянку, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наведених обставин, позивач просила суд: визнати за нею право власності на 1/3 частки земельної ділянки площею 35,5 га, яка розташована на території Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області (відділ № 1 поле № [NUMBER] ) у порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Вирішити судові витрати в солідарному порядку. Ухвалою суду від 13.05.2017 року провадження у справі було відкрито, витребувано у приватного нотаріуса Казанківського районного округу Миколаївської області Рожко О.О. належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Не погоджуючись із позовними вимогами відповідач 3 [PERSON] подав до суду заперечення від 29.05.2017 року, де зазначив, що право власності земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі і одержання документа, що посвідчує це право, а саме - Державний акт. На земельну ділянку [PERSON] . Державний акт не отримував, вказана земельна ділянка є складовою частиною ділянки в 43,0 га, яка перебуває в постійному користуванні ФГ «Попова дача» на підставі Державного акта про право постійного користування і саме цей Державний акт є правовстановлюючим документом на спірну земельну ділянку. Розпорядженням в.о. голови керівника апарату Казанківського районного суду Миколаївської області від 23.10.2017 року № 44 було призначено повторний автоматизований розподіл даної справи, яку згідно протоколу від 24.10.2017 року було розподілено на суддю Казанківського районного суду Миколаївської області Томашевського О.О. Ухвалою суду від 25.10.2017 року вказану справу було прийнято суддею Томашевським О.О. до свого провадження та призначено справу до розгляду. Ухвалою суду від 27 грудня 2017 року провадження у справі було зупинено до припинення проходження військової служби в Збройних Силах України відповідачем 4 [PERSON] . Ухвалою суду від 05 березня 2018 року провадження у справі було поновлено. 06 квітня 2018 року, відповідач 3 [PERSON] звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] , Казанківської селищної ради Миколаївської області, Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області, третя особа на стороні позивача: Фермерське господарство «Попова дача» про визнання права власності на земельну ділянку та права на виділення часток у спадщині в порядку спадкування. Свої вимоги [PERSON] обґрунтував тими обставинами, що в 1992 році його батько [PERSON] отримав Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 43,0 га, з цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства. На підставі розпорядження представника Президента України за № 51 від 03.03.1993 року було зареєстроване селянське (фермерське) господарство № 12 «Попова дача», яке було створено членами сім`ї, головою якого став [PERSON] . Вказане господарство користувалось даною земельною ділянкою. Рішенням Казанківської селищної ради від 08.02.1994 року № 15 «Про продаж земельних ділянок, наданих для ведення селянських (фермерських) господарств» було ухвалено продати земельну ділянку площею 36,0 га [PERSON] . На підставі цього, 11.03.1994 року між Казанківською селищною радою народних депутатів та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 35,5 га., в результаті чого ФГ «Попова дача» отримала та сплатила рахунки в оплату вартості придбаної земельної ділянки в 35,5 га. Таким чином, спірну земельну ділянку було придбано у спільну власність членами ФГ «Попова дача». З 2011 року, членами господарства та співвласниками даної земельної ділянки залишились [PERSON] та його син, позивач за даним позовом [PERSON] . Відповідно, їх частки у праві спільної власності цього господарства вважаються рівними у співвідношенні по Ѕ за кожним, а отже після смерті батька, [PERSON] має право успадкувати Ѕ частку від частки покійного батька. За наведених обставин [PERSON] просив суд: визнати за ним право власності на земельну ділянку для ведення фермерського господарства площею 17,75 га, яка розташована на території колишнього КАСП ім. Петровського, від. № 1, поле № [NUMBER] , смт. Казанка, Миколаївської області, як спільну сумісну власність члена ФГ «Попова дача»; визнати за ним право на 2/3 частки від Ѕ частини земельної ділянки для ведення фермерського господарства площею 17,75 га, яка розташована на території колишнього КАСП ім. Петровського, від. № 1, поле № [NUMBER] , смт. Казанка, Миколаївської області в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 10.04.2018 року провадження за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , Казанківської селищної ради Миколаївської області, Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області, третя особа на стороні позивача: Фермерське господарство «Попова дача» про визнання права власності на земельну ділянку та права на виділення часток у спадщині в порядку спадкування та за позовною заявою [PERSON] до Казанківської селищної ради Миколаївської області, Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області, [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом були об`єднанні, присвоєно цивільній справі № 478/708/17 та передано на розгляд судді Томашевському О.О. Ухвалою суду від 26.06.2018 року розгляд цивільної справи було призначено здійснювати в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. Заперечуючи проти зустрічних позовних вимог [PERSON] , первісним позивачем - [PERSON] було подано відзив від 22.06.2018 року, де зазначено, що з умов договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 35,5 га чітко вбачається, що сторонами цієї угоди були [PERSON] з одного боку та селищна рада. До 2011 року, єдиним засновником і членом ФГ «Попова дача» був саме [PERSON] . Таким чином, первісний позивач зазначає, що відповідач 3 за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - [PERSON] не міг в період заснування та діяльності господарства приймати участь в придбанні спірної земельної ділянки. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] надав суду відповідь на відзив первісного позивача [PERSON] , де наполягав на тому, що спірна земельна ділянка була придбана за спільні кошти від прибутку діяльності ФГ «Попова дача» за результатами 1993 року. В свою чергу, він брав участь в діяльності господарства та виходив із його членства тільки після закінчення вищого навчального закладу з 1994 року, оскільки повинен був відпрацювати направлення на навчання в колгоспі ім. «Петровського». Ухвалами суду неодноразово зупинялось провадження у цивільній справі через отримання судом інформації про перебування відповідача 4 [PERSON] на військовій службі в лавах Збройних сил України та залучення його до проведення Антитерористичної операції та Операції Об`єднаних сил на території Донецької та Луганської областей. Ухвалою суду від 09.07.2018 року провадження у справі було відновлено, призначено підготовче засідання. 11.07.2018 року на адресу суду надійшов відзив на первісну позовну заяву, згідно якого, первісний відповідач 3 та позивач за зустрічним позовом [PERSON] додатково зазначив про пропуск [PERSON] строку позовної давності на звернення до суду, у зв`язку з чим просив в задоволенні її первісного позову у справі відмовити. Ухвалою суду від 17.09.2018 року витребувано додаткові докази у справі. Ухвалою суду від 24.10.2018 року до участі у справі було допущено прокурора. Ухвалою суду від 24.10.2018 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 1440/2422/18. Ухвалою суду від 13.04.2020 року провадження у справі було поновлено, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26.05.2020 року відповідача за первинним та зустрічним позовами Казанківську районну державну адміністрацію Миколаївської області на належного відповідача Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області. 07 липня 2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, згідно якого вказаний відповідач заперечував проти первісного та зустрічного позовів. Заперечення мотивовано тими обставинами, що межі земельної ділянки, площею 35,5 га для ведення селянського (фермерського) господарства в натурі встановлені не були, технічна документація із землеустрою не виготовлялась, Державний акт на право власності земельної ділянки не видавався та не реєструвався, що суперечить вимогам чинного на той період часу законодавству. Також, вказаний вище відповідач зазначив, що спірна земельна ділянка належить до земель колективної власності відповідної територіальної громади, а тому, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області не є належним відповідачем у даній справі. В свою чергу, позивач за зустрічним позовом [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, де заперечував проти того, що Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області не є належним відповідачем у даній справі. Зазначив, що за життя [PERSON] у нього виникли підстави для реєстрації права власності на спільну земельну ділянку, проте проект відведення земельної ділянки не було виготовлено саме Казанківською селищною радою. Тобто [PERSON] мав усі підстави розраховувати, що за укладеним договором купівлі-продажу землі, селищна рада виконає свої обов`язки з оформлення її права власності на нього. 10 липня 2020 року, позивач за первинним позовом [PERSON] подала свої заперечення на відповідь на відзив, де зазначила, що право власності на земельну ділянку, площею 35,5 га виникло у [PERSON] на підставі саме договору купівлі-продажу. В судовому засіданні, проведеному 29.07.2020 року, судом було постановлено усну ухвалу, якою відмовлено прокурору в допуску до участі у справі, у зв`язку з заміною сторони відповідача інтереси якого були представлені прокурором. Ухвалою суду від 02.02.2021 року підготовче судове засідання було закрите, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] первісний позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] не визнала, просила в його задоволенні відмовити. Відповідач 3 за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - [PERSON] , первісний позов не визнав в повному обсязі, просив суд в його задоволенні відмовити. В той же час, зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач - Казанківська селищна рада Казанківського району Миколаївської області проти задоволення первісного та зустрічного позову заперечувала, суду пояснила, що спірна земельна ділянка не є об`єктом спадкування. Крім того, право власності на спірну земельну ділянку належить до комунальної власності, оскільки Державний акт на право власності [PERSON] не видавався та не реєструвався. Відповідачі - ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області та [PERSON] в судове засідання не з`явились, явку своїх представників не забезпечили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представник третьої особи [PERSON] проти первісного позову заперечував в повному обсязі. Щодо визнання права власності на земельну ділянку за [PERSON] не заперечував. В ході судового розгляду справи по суті, судом було прийнято відмову позивача за первісним позовом [PERSON] від допиту свідка. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали спадкової справи та цивільної справи, судом встановлено наступне. Встановлені судом обставини справи на підставі наданих суду пояснень учасниками справи та доказів, свідчать про наступне. Згідно досліджених судом копій рішення 10-й сесії ХХІ скликання Казанківської районної ради народних депутатів від 21.04.1992 року № 10/105 та Державного акту виданого на підставі такого рішення, [PERSON] отримав у постійне пожиттєве спадковуване користування 43,0 га землі в межах, згідно з планом землекористування, що знаходиться в [ADDRESS] для ведення селянського (фермерського) господарства. 20.02.1993 року [PERSON] звернувся до представника Президента України Казанківського району Миколаївської області із заявою про реєстрацію фермерського (селянського) господарства № 12 «Попова дача». Згідно доданого до заяви копії списку членів господарства, членами господарства на момент звернення із заявою визначено: [PERSON] , його співмешканку [PERSON] та синів: [PERSON] та [PERSON] . Розпорядженням представника Президента України «Про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності» б/н та б/д 1993 року було зареєстровано селянське (фермерське) господарство № 12 «Попова дача», головою господарства зазначено [PERSON] , загальну кількість членів господарства визначено ще трьох осіб. Копією свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності від 04.03.1993 року б/н підтверджено, що ФГ «Попова дача» пройшло державну реєстрацію. Згідно з довідкою Казанківської селищної ради від 07.03.1994 року № 359, 7,5 га земельної ділянки зі складу 43 га, які належали на підставі Державного акту про право користування ФГ «Попова дача» були виділені [PERSON] у приватну власність. Як вбачається із архівного витягу від 14.12.2017 року № К-139/04-03, рішенням Казанківської сільської ради народних депутатів від 08.02.1994 року № 15 вирішено продати земельну ділянку площею 36,0 га на території КАСП ім. «Петровського» [PERSON] 11.03.1994 року між Казанківською селищною радою народних депутатів України та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого, земельна ділянка площею 35,5 за цільовим призначенням для ведення сільського (фермерського) господарства, що знаходиться в [ADDRESS] продається [PERSON] за суму 11\~076 000 карбованців. Вказаний договір купівлі-продажу посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 178 Державним нотаріусом Казанківської державної нотаріальної контори. Наказом голови ФГ «Попова дача» № 2 від 12.10.1998 року було виключено із складу членів господарства [PERSON] . Як вбачається з копії свідоцтва про одруження (дата видачі, серія та номер свідоцтва судом не встановлено через неякісну копію) між [PERSON] та первісним позивачем [PERSON] було укладено шлюб 09.11.2001 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження було зроблено запис № 59. З копії витягу з протоколу № 1 зборів членів ФГ «Попова дача» від 21.02.2011 року, наказу № 2 від 21.02.2011 року, заяви [PERSON] від 21.02.2011 року, документу про правомірність прийнятого рішення зборами членів ФГ «Попова дача» вбачається, що голова господарства вирішив звільнитись з даної посади через вихід на пенсію, залишився членом господарства, призначив [PERSON] головою господарства, прийнявши його в члени господарства та внісши його до співзасновників господарства. Згідно зі свідоцтвом про смерть, виданого повторно, серії [NUMBER] від 21.10.2011 року, [PERSON] помер [INFO] . З дослідженої судом копії спадкової справи № 173/2011 встановлено, що із заявами про отримання спадщини до приватного нотаріуса Казанківського районного нотаріального округу звернулись Корж В.Г. та [PERSON] . В свою чергу [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою, згідно якої відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON] . Постановами від 28.05.2012 року та від 21.11.2013 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, з матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини між сторонами виникли після смерті [PERSON] та неодноразово розглядалися судами. Так, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.11.2013 року у справі № 6-48429 св 12, суд касаційної інстанції вирішуючи спір між даними сторонами щодо визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування дійшов висновку, що спірна земельна ділянка, площею 35,5 га є складовою частиною земельної ділянки площею 43,0 га, яка перебуває в користуванні ФГ «Попова дача» на підставі Державного акту на постійне користування. Саме вказаний Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, площею 43,0 га є правовстановлюючим документом на спірну земельну ділянку. Вказані висновки суду касаційної інстанції призвели до нового судового розгляду, в якому вирішувалось питання можливості успадкування права користування спірною земельною ділянкою, про що свідчить ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2015 року у справі № 6-45181 св 14. Вирішуючи позовні вимоги первісного позивача та позивача за зустрічним позовом суд керується наступними нормами законодавства та приходить до наступних висновків. В період отримання [PERSON] . Державного акту про право користування земельною ділянкою та укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки був чинний Земельний кодекс України в редакції 1991 року із змінами та доповненнями (далі ЗК України 1991 року). Так, згідно зі ст. 6 ЗК України 1991 року, громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема для ведення селянського (фермерського) господарства. Крім того, наведеною ст. 6 ЗК України 1991 року було передбачено й право громадян за плату отримати у власність земельну ділянку, зокрема для ведення селянського (фермерського) господарства розмір яких перевищує середню земельну частку. Статтею 22 ЗК України 1991 року було визначено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно зі ст. 23 ЗК України 1991 року чітко визначалось, що право власності або право користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Таким чином, суд приходить до висновку, що укладання договору купівлі-продажу земельною ділянки на час чинності ЗК України 1991 року, слугувало лише підставою для встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання покупцем Державного акту про право власності. Статтями 12, 81\~ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На час розгляду даної справи, учасниками справи не доведено суду обставин та не надано доказів, на підтвердження того, що у спадкодавця - [PERSON] , за час життя, виникло право власності на спірну земельну ділянку. Наведені висновки узгоджуються із висновками Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в ухвалі від 06.11.2013 року у справі № 6-48429 св 12, де суд касаційної інстанції вирішуючи спір між даними сторонами щодо визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування дійшов висновку, що саме Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, площею 43,0 га слід вважати правовстановлюючим документом на спірну земельну ділянку. В свою чергу, суд враховує, що згідно рішення 10-й сесії ХХІ скликання Казанківської районної ради народних депутатів від 21.04.1992 року № 10/105 та Державного акту виданого на підставі такого рішення, [PERSON] отримав у постійне пожиттєве спадковуване користування 43,0 га землі в межах, згідно з планом землекористування, що знаходиться в смт. Казанка, на території КАСП ім. «Петровського», від. № 1, поле № 4 для ведення селянського (фермерського) господарства. Так, у\~постанові\~від 23 червня 2020 р. у справі №922/989/18 (провадження №12-205гс19) Велика Палата Верховного суду зазначила, що відповідно до положень ст. 7 Земельного кодексу України (у редакції від 13 березня 1992 р.), у постійне користування земля надавалась Радами народних депутатів із земель, що перебували у державній власності, громадянам України для ведення СФГ, особистого підсобного господарства. Йдеться про те, що земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення СФГ надавалась особі не як громадянину України, а як спеціальному суб`єктові голові створюваного СФГ. Законодавством того часу, одержання земельної ділянки було передбачене як обов`язкова умова для набуття правосуб`єктності СФГ як юридичної особи. Водночас одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення СФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації СФГ. Тобто закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення СФГ, без створення такого фермерського господарства. Як було встановлено судом, 20.02.1993 року [PERSON] звернувся до представника Президента України Казанківського району Миколаївської області із заявою про реєстрацію фермерського (селянського) господарства № 12 «Попова дача». Розпорядженням представника Президента України «Про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності» б/н та б/д 1993 року було зареєстровано селянське (фермерське) господарство № 12 «Попова дача», що також підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності від 04.03.1993 року про державну реєстрацію ФГ «Попова дача». При цьому, у згаданому вище судовому рішенні Велика Палата Верховного суду дійшла висновку, що з моменту державної реєстрації СФГ (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. У зв`язку з наведеним, у разі смерті громадянина-засновника СФГ відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку. За таких обставин Велика Палата Верховного суду дійшла висновку, що право постійного користування земельною ділянкою саме через перехід його до СФГ (фермерського господарства) не входить до складу спадщини. Спадкувати можна права померлого засновника (члена) щодо СФГ (фермерського господарства), а не земельну ділянку, яка перебуває в користуванні такого господарства. Також, згідно правової позиції Великої Палати Верховного суду, викладеній у\~постанові\~від 23 червня 2020 року у справі №179/1043/16-ц (провадження №14-63цс20) вбачається, що право постійного користування земельною ділянкою, наданою фізичній особі для ведення СФГ, може бути об`єктом спадкування, якщо зазначена особа до її смерті не змогла створити (зареєструвати) СФГ. Тільки у такому разі право постійного користування зазначеною ділянкою входить до складу спадщини у разі смерті цієї особи та може бути успадкованим лише для мети, для якої це право отримав спадкодавець. Таким чином, оскільки в ході судового розгляду, суду не було надано належних доказів того, що у [PERSON] виникло право власності на спірну земельну ділянку відповідно до законодавства чинного на момент укладання договору купівлі-продажу землі, а спірна земельна ділянка після надання її в користування [PERSON] не увійшла до складу спадщини, оскільки після створення ФГ «Попова дача», саме ця юридична особа набула правомочності на володіння і користування такою землею, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом, а також [PERSON] за зустрічними вимогами не підлягають задоволенню. З огляду на наведене, судом не вирішувалась можливість застосування строків позовної давності, як підставу для відмови в позові. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише\~за заявою сторони\~у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Однак, одночасне наведення таких підстав для відмови в задоволенні позову (недоведеність і пропуск строку звернення до суду) носить взаємовиключний характер, тому що відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку звернення до суду можливо лише в разі встановлення при розгляді спору, що позов є доведеним (п.11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі». Будь-які інші обставини, наведені сторонами в ході судового розгляду, суд оцінює такими, що не мають значення для вирішення даної справи, оскільки предметом доказування у даній справі є обставини щодо можливого спадкування земельної ділянки наданої в користування для ведення селянського (фермерського) господарства після створення С(Ф)Г. Тому суд відхиляє доводи [PERSON] щодо того, що спірна земельна ділянка увійшла до складу майна членів фермерського господарства та в порядку спадкування повинна бути розподілена між ними. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні вимог первісного позивача та позивача за зустрічним позовом відмовлено, то витрати по сплаті судового збору покладаються на їх рахунок. З огляду на наведене,

Outcome: dismissed