Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог Берегівська міська рада Закарпатської області, про усунення перешкод у користування квартирою шляхом знесення самочинно збудованої огорожі. Позов мотивований тим, що 17 листопада 2011 року комісія по приватизації житла виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області розпорядженням № 1663-ГЖ передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] На підставі вказаного розпорядження 07 грудня 2011 року виконавчим комітетом Берегівської міської ради Закарпатської області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС № 925837, згідно з яким позивачка є власником вищевказаної квартири. Дана обставина також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 33118050 від 08 лютого 2012 року, виданим Комунальним підприємством «Берегівське бюро технічної інвентаризації Берегівської районної ради». Тоді ж комісія по приватизації житла виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області розпорядженням № 1665-ГЖ від 17 листопада 2011 року передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] У травні 2012 року відповідач самовільно зайняв прилеглу до його квартири та квартири позивачки частину прибудинкової території орієнтованою площею 0,0010 га, на якій він облаштував дитячий майданчик та місце для паркування власного легкового автомобіля, і огородив її частково цегляною, частково дерев'яною огорожею висотою 1,5 м (далі - Огорожа), чим ускладнив прохід і унеможливив проїзд до квартири позивачки. Такими діями позивачці чиняться перешкоди у користуванні належною їй квартирою, оскільки ширина існуючого проходу до неї становить менше одного метра, а проїзд взагалі відсутній, у зв'язку з чим, остання позбавлена можливості здійснювати будь-які будівельні та ремонтні роботи. Крім того, наявність на прибудинковій території незаконно зведеної огорожі створює перешкоди в користуванні будинком і ускладнює встановлення порядку використання земельної ділянки прибудинкової території, а також унеможливлює проїзд до неї спеціальних транспортних засобів аварійно-рятувальних служб, пожежної охорони, швидкої медичної допомоги тощо. Як стало відомо з постанови Берегівського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 10 серпня 2012 року, згідно листа Берегівської міської ради Закарпатської області від 10 серпня 2012 року № 1751/03-17 земельна ділянка перед багатоквартирним будинком [ADDRESS] перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Берегова. Крім того, проведеною державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області перевіркою встановлено, що у відповідача відсутні правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку, право власності на земельну ділянку чи право постійного користування земельною ділянкою не посвідчено у відповідності до статті 126 Земельного кодексу України, а тому відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» дії відповідача кваліфікуються як самовільне зайняття земельної ділянки, відповідальність за яке передбачена пунктом «б» частини першої статті 211 ЗК України (лист державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області від 24 вересня 2012 року № 04/1871). З цього ж листа вбачається, що відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (Самовільне зайняття земельної ділянки) та приписом державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області від 05 вересня 2012 року зобов'язано в тридцятиденний строк звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. Однак, цього ним зроблено не було, і тому позивачка просила зобов'язати відповідача знести побудовану огорожу та не чинити їй перешкод у користуванні квартирою. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала заяву, згідно якої просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала (а.с. 24). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вказавши, що для позивачки немає перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні підтримав думку свого довірителя, при цьому додавши, що позов є недоведеним, а позивачка зловживає своїми процесуальними правами. Представник третьої особи Берегівської міської ради [PERSON] у судовому засіданні залишив вирішення позову на розсуд суду, і вказав, що спірна земельна ділянка не може бути передана у приватну власність. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до положень статті 83 ЗК України землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, перебувають у комунальній власності цього населеного пункту. Згідно з частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України). Процедура виконання будівельних робіт визначена Порядком виконання будівельних робіт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466. Відповідно до пункту 2 названого Порядку будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію. При цьому слід зазначити, що згідно з пунктом 2 частини першої статті 13, пунктом 1 частини першої статті 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» прибудинкова територія належить до об'єктів благоустрою населених пунктів; на об'єктах благоустрою забороняється виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обов'язковість його отримання передбачена законом. Таким чином, відповідач не вправі був здійснювати будівництво Огорожі без попереднього одержання ним документа, який би посвідчував його право власності чи право користування земельною ділянкою, або укладення з Берегівською міською радою Закарпатської області договору суперфіцію. За самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства (п. «б» ч. 1 ст. 211 ЗК України). Виходячи зі змісту статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (ст. 212 ЗК України). Поряд із цим, слід також зазначити, що вищевказана Огорожа збудована з істотними порушеннями Державних будівельних норм ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року № 44 (із змінами і доповненнями), які є обов'язковими для органів державного управління, місцевого і регіонального самоуправління підприємств і установ незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, громадських об'єднань і громадян, які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території міських і сільських поселень. Зокрема, відповідно до абзацу другого пункту 2 додатку 3.1. до ДБН 360-92** у зоні між будинками і проїздами, а також на відстані 1,5 м від проїзду з протилежного боку будинку, не допускається розміщення огорож, повітряних ліній електропередачі і рядкового насадження дерев. Вищевказана Огорожа збудована також з порушенням Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій від 19 жовтня 2004 року № 126, які є обов'язковими для виконання всіма центральними і місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями (незалежно від виду їх діяльності та форм власності), посадовими особами та громадянами. Так, згідно з підпунктом 4.1.3. пункту 4.1. розділу 4 вказаних Правил дороги, проїзди й проходи до будівель, споруд, пожежних вододжерел, підступи до зовнішніх стаціонарних пожежних драбин, пожежного інвентарю, обладнання та засобів пожежогасіння мають бути завжди вільними, утримуватися справними, взимку очищатися від снігу. Забороняється довільно зменшувати нормовану ширину доріг та проїздів. Відповідно до частини першої статті 181 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Виходячи із системного аналізу частини другої статті 331, частини першої статті 376 ЦК України споруда є нерухомим майном. Водночас згідно з розділом 2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, огорожа відноситься до господарських споруд. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Водночас частиною четвертою названої статті передбачено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. За позовом громадянина таке рішення може бути ухвалено на підставі статті 391 ЦК України в разі доведеності ним факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб. При цьому чинне законодавство не визнає самочинне будівництво об'єктом правового захисту, крім передбаченого частиною третьою статті 376 ЦК України випадку, а тому правовими наслідками самочинного будівництва, в разі звернення до суду з позовом власника (користувача) земельної ділянки, або іншої особи, права якої порушено, є знесення самочинно збудованого нерухомого майна. Стаття 321 ЦК України закріплює принцип непорушності права власності, вказуючи, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу частина перша статті 391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Водночас, згідно з приписами статей 16, 376, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом. Однак, як встановлено у судовому засіданні та підтверджено відповідним фотознімком, фундамент, на якому збудовано огорожу, був поставлений ще до приватизації квартир, і його побудував не відповідач [PERSON] (а.с. 26, 39), тому буде невірним зобов'язати його зносити те, що він не будував, і таким чином, слід дозволити позивачці [PERSON] знести власними силами самовільне будівництво, яке заважає їй у користуванні земельною ділянкою, яка є прибудинковою територією, і користуватися якою вона має повне право. Внаслідок часткового задоволення, вимога про стягнення судового збору підлягає задоволенню в 50-відсотковому розмірі. І так як позивачка заявила вимогу про стягнення на її користь з відповідача 1000 грн. витрат на правову допомогу, а відповідач просив стягнути з позивачки 500 грн. витрат на правову допомогу, то ці вимоги підлягають до взаємозарахування, і остаточно слід стягнути з відповідача на користь позивачки 500 грн. зазначених витрат. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 16, 321, 376, 386, 391 ЦК України, підпункту 4.1.3. пункту 4.1. розділу 4 Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій від 19 жовтня 2004 року № 126, пункту 2 додатку 3.1. до Державних будівельних норм ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року № 44, ст.ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial