Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про зняття арешту з майна, в якому позивач просить зняти арешт та заборону на відчуження з нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Виключити квартиру [ADDRESS] належну [PERSON] , з Єдиного реєстру заборону відчужень об`єктів нерухомого майна. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS] , згідно свідоцтву про право власності на житло від 21.09.2006 року виданого Виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Запорізької області та зареєстрованому РКП «Василівське БТІ» Василівської районної ради Запорізької області 04.10.2006 року за реєстраційним №55 в книзі 28. 23.12.2010 року був укладений іпотечний договір між нею та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», зареєстрований в реєстрі за №2001. 23.12.2010 року ВАТ «Державний ощадний банк України» було накладено обтяження на вищевказану квартиру, згідно Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10651126, зареєстроване 11.03.2019 року. Згідно рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 45880140. Згідно витягу, сформованого приватним нотаріусом Скориченко А.В., №163687685 16.04.2019 року, дане обтяження припинено. На звернення до Василівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області, [PERSON] отримала лист №9842 від 24.04.2019 року, у якому «підтверджено повне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, задоволено вимоги стягувача». Також в даному листі зазначено, що «відповідно до порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, після чого вони підлягають знищенню» та рекомендовано для вирішення питання про зняття арешту з майна звернутися до суду. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 26 червня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, але надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить задовольнити. Представник відповідача АТ «Державний ощадний банк України» Тихонов В.В. в судове засідання не з`явився, але надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що дійсно 23.12.2010 року між банком та позивачем був укладений іпотечний договір, де пунктом 1.2 передбачено, що предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS] . 23.12.2010 року АТ «Ощадбанк» було накладено обтяження на вищевказану квартиру, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, реєстраційний номер обтяження 10651126. Але, 16.04.2019 року зазначене вище обтяження було припинено на підставі Листа-повідомлення, серія та номер: 973, виданий 08.04.2019 року, АТ «Ощадбанк», та зареєстровано припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження за індексним номером 46488146. У зв`язку з чим вбачається, що АТ «Ощадбанк» свої зобов`язання, щодо припинення обтяження, виконав своєчасно та належним чином. Оскільки, в зазначеній справі, Банк не є належним відповідачем, представник банку просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача Василівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області в судове засідання не з`явився, але на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити в задоволенні позовної заяви у повному обсязі, мотивуючи це тим, що у провадженні Василівського РВ ВС ГТУЮ у Запорізькій області не перебувало виконавче провадження щодо виконання виконавчого документа виданого на виконання Іпотечного договору від 23.12.2010 року укладеного між позивачем та Банком та обтяження не реєструвалося. У зв`язку з чим вважають, що вони є неналежними відповідачами по справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.09.2006 року видане Виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] . Свідоцтво видано згідно з розпорядженням від 18 серпня 2006 року № 156 (а.с.16). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №179855859 сформованої 05.09.2019 року, існує обтяження (арешт), що накладене на нерухоме майно [PERSON] . Записи про арешт нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 30629140 від 26.12.2012 року, та реєстраційний номер обтяження 30629090 (спеціальний розділ) від 26.12.2012 року арешт нерухомого майна, згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 35120813, виданий 09.11.2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області Третьяк Є.М., виконавчий лист №2-1513 виданий 25.11.2011 року Василівським районним судом Запорізької області (а.с. 59-61). Листом Василівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області на заяву позивача про зняття арешту №9842 від 24.04.2019 року, повідомлено, на виконанні відділу ДВС згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень перебував виконавчий документ №2-1513 від 25.11.2011 року, виданий Василівським районним судом Запорізької області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 8802,59 грн. Номер виконавчого провадження згідно ВП - спец розділ 35120813. Виконавчий документ надійшов до ВДВС 08.11.2012 року. 09.11.2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 16.11.2012 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору; 17.01.2013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція). Підстава: згідно квитанції пред`явленої боржником, борг боржником сплачено самостійно, у строк наданий для самостійного виконання. Підтверджено фактичне повне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, задоволено вимоги стягувача. Відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом №2274/5 від 25.12.2008 року Міністерства юстиції України, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік, після чого вони підлягають знищенню по п.9.10. На даний момент виконавче провадження знищено. Стан виконання виконавчого документа не відомо, перевірити достовірність винесеної державним виконавцем постанови неможливо. Інформацією про сплату суми боргу, виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій не володіють. Станом на момент надання інформації, до відділу ДВС виконавчий документ №2-1513 від 25.11.2011 року виданий Василівським районним судом повторно не пред`являвся. В рамках виконавчого провадження відсутня виконавча дія арешт майна шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.7-8). Відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а, відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діє на час розгляду справи) передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому суд враховує, що згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України» , яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. У п. 168 Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу. Законність означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон не передбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачає для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Судом встановлено, що на виконанні відділу державної виконавчої служби згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень перебував виконавчий документ №2-1513 від 25.11.2011 року, виданий Василівським районним судом Запорізької області, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 8802,59 грн., Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містить запис про наявність заборони відчуження на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 35120813, виданої 09.11.2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області Третьяк Є.М., виконавчий лист №2-1513 виданий 25.11.2011 року Василівським районним судом Запорізької області. 17.01.2013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з тим, що підтверджено фактичне повне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. На даний момент виконавче провадження знищено. Проте, у постанові про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем питання про скасування арешту не вирішено; у боржника за виконавчим документом [PERSON] на даний час відсутня заборгованість перед стягувачем ВАТ «Державний ощадний банк України», однак арешт на майно позивача, накладений під час здійснення вказаного виконавчого провадження, не знятий, що перешкоджає позивачеві як власникові майна здійснювати свої повноваження власника. Таким чином, виходячи із встановлених обставин, вбачається невідповідність заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що є підстави для зняття арешту з належного заявнику майна в судовому порядку.

Outcome: approved