Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

[PERSON]\~звернулася до\~суду з\~даним позовом\~ мотивуючи\~ тим,\~що 26.02.2005\~року помер\~її чоловік\~[PERSON],\~у звязку\~з чим\~відкрилася спадщина\~на належне\~йому майно,\~в тому\~числі на\~житловий будинок\~з господарськими\~спорудами,\~що розташований\~по вул.8\~Березня,18\~в м.Буринь,\~Сумської області.\~Вона\~ прийняла\~спадщину шляхом\~спільного проживання\~зі спадкодавцем\~на час\~відкриття спадщини,\~будучи спадкоємцем\~першої черги\~за законом\~і на\~частину спадкового\~майна отримала\~свідоцтво про\~право на\~спадщину за\~законом.\~Однак нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок, оскільки не проведена державна реєстрація даного будинку.\~ Просила визнати за нею право власності на вказаний будинок\~ з господарськими спорудами. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] заявлені вимоги позивачки підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в заяві, доповнивши, що житловий будинок разом із господарськими будівлями був збудований батьком чоловіка позивачки [PERSON] на протязі 1976-1984 років. Вказаний будинок чоловік позивачки [PERSON] за час свого життя прийняв у власність відповідно до договору дарування від свого батька [PERSON] 29.06.1966 року, однак державна реєстрація цього факту не проводилась. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину не має. Представник відповідача [PERSON] міської ради в задоволенні позову не заперечував. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 лютого 2005 року помер чоловік позивачки [PERSON], який проживав в [INFO], у звязку з чим відкрилася спадщина на його майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по вул.8 Березня,18 в м.Буринь, Сумської області, який він за час свого життя прийняв у власність відповідно до договору дарування від свого батька [PERSON] 29.06.1966 року, однак державна реєстрація цього факту проведена не була. Позивачка [PERSON] прийняла спадщину відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини і являючись спадкоємцем першої черги за законом, не відмовилася від її прийняття у строки передбачені законом, що підтверджується показами представника позивачки, свідоцтвом про смерть спадкодавця, свідоцтвом про одруження, договором дарування, паспортом позивачки, Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, довідкою [PERSON] міської ради, копією спадкової справи за р.№25 від 13.01.2006 року (а.с.8-11,17-18,20). За життя, на протязі 1976-1984 років, батько спадкодавця [PERSON], на відповідно відведеній земельній ділянці, побудував житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: вулиця 8 Березня,18 м.Буринь, Сумської області, що підтверджується рішенням №142 про відвід земельної ділянки під будівництво, технічним паспортом на житловий будинок (а.с.12-16,24). При цьому в 1976-1984 роках питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26.08.1948 року), який втратив чинність відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від\~\~26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.\~ Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.\~ Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.\~\~\~ Таким чином, відповідно до зазначених нормативних актів, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок, на той час, був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.\~ Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.\~ Однак будь-які документи щодо прийняття в експлуатацію житлового будинку на теперішній час не збереглися і позивачкою не надані, а згідно довідки ТОВ «[PERSON] БТІ» зазначене домоволодіння зареєстровано не було (а.с.21). Разом з тим, відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних, будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 24.06.2011 року №91 і зареєстрованого в Мінюсті України 11.07.2011 року за №830/19568 (із змінами від 13.06.2012 ) документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законів, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Даний порядок діяв до 30.01.2013 року. Крім цього, згідно п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року №868, який діяв на момент відкриття спадщини і з 01.01.2016 року втратив чинність, для проведення державної реєстрації речових прав на обєкт нерухомого майна в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на такий обєкт, відсутні відомості про його технічні характеристики, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає технічний паспорт на обєкт нерухомого майна. Таким чином, документом, який підтверджує технічні характеристики обєкта нерухомого майна є, в тому числі, технічний паспорт. На замовлення позивачки 11.12.2017 року ТОВ «[PERSON] бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами (а.с.12-16). Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж (а.с.7-17) житловий будинок «А-1» та належні до нього господарські споруди літня кухня «В», прибудова «в», сарай «Б», сарай «Г», сарай «Д», сарай «Ж», гараж «Е», погріб «Пг1», убиральня «У», огорожа №1-2, відповідають вимогам надійної та безпечної експлуатації. Таким чином, аналізуючи наведені докази, суд приходить до висновку, що забудовник [PERSON] побудував зазначений будинок на належно відведеній земельній ділянці, за відповідними технічними і санітарними нормами, однак за свого життя ні він, ні [PERSON], не провели його реєстрацію в органах БТІ та помер. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] побудувавши в 1976-1984 роках житловий будинок з господарськими спорудами набув статусу власника житлового будинку та згідно зі ст.86 ЦК Української РСР 1963 року набув право, в межах установлених законом, володіння, користування та розпорядження цим майном. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950 р.) кожен має право на повагу до його приватного, сімейного життя та до житла. З огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивачка прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved