Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з зазначеним позовом, у якому просить встановити факт її проживання з [PERSON] однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу безперервно в період з середини 1995 року по 22 липня 2014 року та просить визнати майно, що було зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON], під час проживання з нею однією сімєю, їх спільною власністю. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період з середини 1995 року вони проживали разом з [PERSON] однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу внаслідок чого 24.11.1996 р. [PERSON] народила доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. 26.08.2015 року [PERSON] помер. Ставлячи питання про встановлення факту проживання з [PERSON] у цивільному шлюбі, позивачка вказує, що вони спільно придбали та у подальшому продали наступне майно: квартиру у [ADDRESS]., яка була придбана [PERSON] 24.03.1998 року та продана 27.05.2000 року, та квартира у [ADDRESS] яка була придбана [PERSON] 15.04.2000 року та продана 23.04.2005 року. При цьому позивачка вказує, що гроші що були отримані ними з [PERSON] були вкладені в будівництво майбутнього будинку за адресою: м. Мелітополі, по вул. Піонерській, буд. № 1/7. Також, позивачка стверджує, що вони з [PERSON], як подружжя, мали спільні права та обовязки, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. В звязку з тим, що у [PERSON] працювали станція технічного обслуговування за адресою: м. Мелітополь, пр.-т 50 річчя Перемоги, буд. № 7 та станція технічного обслуговування за адресою: м. Мелітополь, вул. Воїнів Інтернаціоналістів, буд. № 17, вони отримували дохід який вкладали в різні ідеї комерційного призначення в тому числі і нерухомість. Зазначає, що спільно проживаючи з [PERSON] на сумісні кошти вони також придбали: 1. 1/2 частину житлового будинку, розташованого у м. Мелітополі, пров. Селянський, буд. № 44 (Договір купівлі-продажу частини житлового будинку від 26.06.1998 року); 2. 1/2 частину житлового будинку, з вбудованим господарським приміщенням СТО, розташованого у м. Мелітополі, пр.-т 50-річчя Перемоги, буд. № 7 (Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28.10.2004 року); 3. 1/2 частину земельної для обслуговування вбудованих приміщень житлового будинку за адресою: м. Мелітополь, пр.-т 50-річчя Перемоги, буд. № 7 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 078992 від 02.03.2005 року); 4. 1/3 частину житлової будівлі, що знаходиться за адресою: м. Мелітополь, вул.. Воїнів Інтернаціоналістів, буд. № 17 (договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі від 07.02.2009 року); 5. Житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Мелітополь, вул. Піонерська, буд. № 1/7 (Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10.03.2010 року); 6. 1/2 частину земельної ділянки, площею 151,47 кв.м. із 493,83 кв.м., яка розташована за адресою: м. Мелітополь, пр.-т 50-річчя Перемоги, буд. № 7 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 078994 від 02.03.2005 року) Цільове призначення земельної ділянки: вбудоване приміщення СТО; 7. 1/2 частину земельної ділянки, площею 342 кв.м. із 493,83 кв.м., яка розташована за адресою: м. Мелітополь, пр.-т 50-річчя Перемоги, буд. № 7 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 078992 від 02.03.2005 року) Цільове призначення земельної ділянки: обслуговування вбудованих приміщень житлового будинку. З наведених обставин, посилаючись на положення ст.ст. 57, 60, 74 Сімейного кодексу України, позивачка просить визнати факт її проживання з [PERSON] однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу безперервно в період з 1995 року по 22 липня 2014 року та визнати вище перелічене майно спільною власністю з [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/2 частину. У судовому засіданні позивачка та її представник, адвокат [PERSON] позов підтримали та на його задоволенні наполягали. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов визнала у повному обсязі, та в подальшому надала заяву про слухання справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, надавши заяву про слухання справи без його участі, заперечував у задоволенні позову у повному обсязі, виклавши пояснення в заяві. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову вказуючи, що позивачка помилково тлумачить положення ст.ст. 57, 60, 74 Сімейного кодексу України, оскільки для визнання майна спільною сумісною власністю осіб, що проживають однією сімєю, недостатньо встановлення факту існування між ними фактичних подружніх відносин. З огляду на правову позицію\~Верховного суду\~України вважають, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї або їх спільних коштів, що вбачається з відповідних письмових доказів (довідок про отримання доходів обома особами, договорами, що свідчать спільне використання цими особами особистих грошей та праці для набуття майна, документальними підтвердженнями спільного набуття майна тощо). Вказуючи на те, що позивачка ніколи не працювала та не може надати жодних підтверджень отримання нею будь-якого доходу, представник відповідача [PERSON], вважає що покази свідків, допитаних за клопотанням позички не є належним доказом спільного набуття спірного майна та просить у задоволенні позову відмовити повністю. Третя особа приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу [PERSON] до судового засідання не зявилася, надала суду заяву про слухання справи за її відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.\~12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~\~ Відповідно до\~ст. 76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.\~\~ Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено у судовому засіданні позивачка [PERSON] з середини 1995 року почала спільно проживати з [PERSON]. Під час спільного проживання у них 24.11.1995 року народилась донька [PERSON]. Факт спільного\~проживання [PERSON]\~та [PERSON]\~у судовому\~засіданні підтвердили\~допитані за\~клопотанням представника\~позивачки свідки,\~а саме: -показами свідка [PERSON], який пояснив, що [PERSON] та [PERSON] були повноцінною родиною без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет та виховували спільну доньку. До народження дитини вони проживали у батьків свідка, а після народження вони купили квартиру за позичені гроші у свідка та у його батьків. Також свідок зазаначив, що від допомагав їм переїжджати до квартири, та допомагав перевезенням будматеріалів. Зазначив, що відносини у низ завязались в 1992 році, а спільно проживати почали з 1995 року; -показами свідка [PERSON], який пояснив, що [PERSON] та [PERSON] появились в будинку по вул. Гризобубової, 62 в 2001 році. [PERSON] був його хорошим знайомим. Зазначив, що вони проживали однією сімєю, були завжди разом, та мали спільну доньку. Дружина свідка була репетитором у доньки [PERSON]. Він не знав чи були вони в зареєстрованому шлюбі. Але знав, що у [PERSON] разом з братом був автосервіс; -показами свідка [PERSON],\~яка пояснила,\~вона є\~медсестрою та\~[PERSON]\~її довіряв.\~Зазначила,\~що [PERSON]\~просто виховувала\~дитину та\~переїжджала з\~квартири на\~квартиру,\~потім як\~почав будуватися\~шиномонтаж вони\~переїхали туди. Враховуючи пояснення свідків, та письмові докази досліджені у судовому засіданні щодо спільного проживання позивачки з [PERSON] в період з середини 1995 року по 22 липня 2014 року, спільного ведення побутових справ та народження 24.11.1996 року дитини [PERSON], батьком якої є [PERSON], суд вважає, що факт спільного проживання з [PERSON] з [PERSON] однією сімєю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу безперервно в період з середини 1995 року по 22 липня 2014 року знайшов своє підтвердження у судовому засіданні. Щодо вимог позивачки про визнання майна спільною сумісною власністю і визнання права на 1/2 його частину слід зазначити наступне. Позивачкою, на підставі ст.ст. 57, 60, 74 Сімейного кодексу України, заявлені вимоги щодо визнання спільною сумісною власністю ряду обєктів нерухомого майна, права власності на які виникло у період з 26.06.1998 року по 10.03.2010 року Між тим, правовідносини, щодо підстав та порядку набуття спільної сумісною власності особами, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, станом на 26.06.1998 року (придбання [PERSON] 1/2 частину житлового будинку, розташованого у м. Мелітополі, пров. Селянський, буд. № 44) були врегульовані положеннями ЦК Української РСР 1963 року, а також Законом України\~«Про власність», Кодексом про шлюб та сім'ю України, що діяв на момент 26.06.1998 року, питання щодо виникнення у осіб які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, права спільної сумісної власності врегульовано не було взагалі. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК Української\~РСР та\~з урахуванням\~пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей 22,\~28,\~29\~КпШС України застосуванню не підлягали. У свою чергу, згідно із частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», який був чинним на момент 26.06.1998 року, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною другою\~статті 112\~ЦК Української\~РСР 1963\~року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, повязані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Враховуючи надані\~сторонами документальне\~підтвердження здійснення\~[PERSON] господарської\~діяльності,\~отримання прибутку\~та джерел\~походження його\~доходу,\~за відсутності\~доказів отримання\~такого доходу\~позивачкою та\~за відсутності\~доказів її\~спільних з\~[PERSON]\~або індивідуальних\~зусиль,\~направлених на\~здобуття майна,\~придбаного [PERSON]\~за договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 26.06.1998 р. (1/2 частину житлового будинку, розташованого у м. Мелітополі, пров. Селянський, буд. № 44) суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання даного майна спільною сумісною власністю позивачки та [PERSON] та визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину зазначеного майна. Суд ставиться критично по показань свідків, що допитані за клопотанням позивачки, стосовно набуття майнових прав на майно, формування бюджету тощо, у звязку з тим, що покази свідків наданих у судовому засіданні не узгоджуються з доданими до справи письмовими доказами, та встановленими у судовому засіданні фактичними обставинами. Покази свідків зі сторони позивача спростовуються показами свідків зі сторони відповідача, а саме. -показами свідка [PERSON], яка суду пояснила, що [PERSON] знає з 90-х років, він заробляв гроші на купівлю бізнесу, а згодом купив СТО. З 2006 року вона стала співвласником СТО. Всього три співвласника: вона, [PERSON] та його брат. Згодом на зароблені гроші купили ще одне СТО. Потів на зароблені гроші від двох СТО стали будувати будинок на купленій [PERSON] ділянці. Йому не вистачало грошей та він продав свою квартиру та продовжив будівництво. -показами свідка [PERSON], який суду пояснив, що його запросили на роботу та у нього завязались дружні стосунки з [PERSON] Зазначив, що всі питання вирішував [PERSON] Щодо спірного майна, набутного [PERSON] після набрання законної сили Цивільним кодексом\~України та Сімейним кодексом\~України слід зазначити наступне. Відповідно до ч.\~1\~ст.\~74\~Сімейного кодексу\~України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно до ч.\~4\~ст.\~369\~ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. З огляду на наведені правові норми, належність майна до спільної сумісної власності осіб, що проживають однією сім'єю,\~але не\~перебувають у\~шлюбі між\~собою, визначається не тільки фактом придбання його під час спільного проживання однією сімєю, але й спільною участю цих осіб коштами або працею в набутті майна. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період спільного проживання однією сім'єю,\~ але за особисті кошти одного з членів сімї, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності, а є особистою приватною власністю тієї особи, за особисті кошти якої воно придбане. Тому, ані сам по собі факт придбання спірного майна у період спільного проживання однією сім'єю, не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.\~\~ Слід зазначити, що як Верховним судом України (постановою від 02.10.2013 р. по справі № 6-79цс13, постановою від 16.12.2015 р. по справі № 6-4621цс15,\~постановою від\~01.07.2015\~р.\~по справі\~№ 6-612цс15) сформована аналогічна правозастосовна практика, яку підтримав і Верховний суд у постанові від 24.10.2018 року по справі № 214/1520/15-ц. У зазначених постановах Верховний суд України, а потім і Верховний суд прийшли до подібних висновків, щодо застосування положень ст.ст.\~57,\~60\~Сімейного кодексу\~України у частині визначення критеріїв віднесення майна до спільної сумісної власності, а тому відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд керується висновками щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Враховуючи надані сторонами документальні докази щодо здійснення [PERSON] господарської діяльності, отримання прибутку та джерел походження його доходу, за відсутності доказів отримання такого доходу позивачкою та за відсутності доказів її спільних з [PERSON] або індивідуальних зусиль, направлених на здобуття майна, набутого [PERSON], суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання даного майна спільною сумісною власністю позивачки та [PERSON] та визнання за позивачкою права власності на 1/2 наступного майна: 1/2 частину житлового будинку, з вбудованим господарським приміщенням СТО, розташованого у м. Мелітополі, пр.-т 50-річчя Перемоги, буд. № 7 (Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28.10.2004 року); 1/2 частину земельної для обслуговування вбудованих приміщень житлового будинку за адресою: м. Мелітополь, пр.-т 50-річчя Перемоги, буд. № 7 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 078992 від 02.03.2005 року); 1/3 частину житлової будівлі, що знаходиться за адресою: м. Мелітополь, вул.. Воїнів Інтернаціоналістів, буд. № 17 (договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі від 07.02.2009 року); 1/2 частину земельної ділянки, площею 151,47 кв.м. із 493,83 кв.м., яка розташована за адресою: м. Мелітополь, пр.-т 50-річчя Перемоги, буд. № 7 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 078994 від 02.03.2005 року) Цільове призначення земельної ділянки: вбудоване приміщення СТО; 1/2 частину земельної ділянки, площею 342 кв.м. із 493,83 кв.м., яка розташована за адресою: м. Мелітополь, пр.-т 50-річчя Перемоги, буд. № 7 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 078992 від 02.03.2005 року) Цільове призначення земельної ділянки: обслуговування вбудованих приміщень житлового будинку. Разом з цим, враховуючи пояснення позивачки про продаж 23.04.2005 року квартири у [ADDRESS], що була зареєстрована за нею та використання грошей на будівництво та облаштування житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Мелітополь, вул. Піонерська, буд. № 1/7, надані нею документи, пояснення свідків і сторін, оцінюючи усі докази у сукупності, суд приходить до висновку щодо відсутності підтвердження у судовому засіданні факту набуття зазначеного майна за спільні кошти і спільною працею позивачки і [PERSON]. Виходячи з викладеного і ст. 74 Сімейного кодексу України, ч. 4 ст. 369 ЦК України, ст.\~392,\~ЦК України позовні вимоги [PERSON] щодо визнання житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Мелітополь, вул. Піонерська, буд. № 1/7 та зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.03.2010 року спільної сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину даного будинку не підлягають задоволенню. Оскільки суд вимоги задовольняє частково, тому слід стягнути вартість сплаченого збору за вимоги в частині, що задоволена, тобто в сумі 551,20 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial