Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом посилаючись на те, що від спільного життя з відповідачем в них народилося двоє дітей - сини: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які знаходяться на її повному матеріальному утриманні і вихованні. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а тому просить стягувати аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Сторони в судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивачка позовні вимоги підтримала повністю та наполягала на їх задоволенні. Відповідач щодо задоволення позову не заперечив(а.с. 15-16). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовну заяву належить задовольнити зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 150 СК України - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини - аліменти присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. За розясненнями п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справа щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За ст. 8 ЗУ Про охорону дитинства, батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 3 та чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що батьком дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] є відповідач [PERSON] (а.с. 3-4). За таких обставин, аліменти слід встановити в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Рішення допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved