Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26 листопада 2005 року між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. З червня 2014 року між позивачем та відповідачем виникали сварки і з того часу фактично припинили шлюбні відносини. З вересня 2014 року припинили жити разом. Подальше проживання у шлюбі вважає позивач недоцільним, це може зашкодити її інтересам та інтересам дитини, примирення неможливе. Спору про місце проживання дитини та поділ майна не має. На підставі вищевикладеного позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, просила суд не надавати час на примирення, оскільки збереження шлюбу не можливе. Це їх спільне рішення з чоловіком. Після розірвання шлюбу бажала би залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надав. В порядку ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 26 листопада 2005 року Дніпровською селищною радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис № 30 (а.с. 4). Сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). Подружжя не проживає разом з вересня 2014 року, і з того часу стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та небажання зберегти шлюб та сім'ю. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Отже, вимоги позивач про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про поділ майна та місце проживання дитини подружжя не має. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Оскільки від позивача не надійшло до суду заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд у відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України вважає за необхідне їй залишити прізвище «[PERSON]». Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved