Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом, у якому просила зобовязати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельної ділянки по вул. Леваневського, 27 в м. Житомирі шляхом відновлення первісних зовнішніх меж та встановлення огорожі, а також просила стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду в сумі 3000 грн. та понесені судові витрати. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що в листопаді 2006 року гр. [PERSON]В подарувала їй квартиру №3 в житловому будинку №27 по вул. Леваневського в м. Житомирі. Вказаний будинок належить на праві власності чотирьом співвласникам в рівних частках кожному, а саме: по 1/4 ідеальній частині будинку [PERSON] і [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]Д; [PERSON]. В 2004 році між усіма співвласниками укладено угоду про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою по вул. Леваневського, 27 в м. Житомирі та здійснено приватизацію земельної ділянки загальною площею 0,1812 га.. На кожного із співвласників приходиться 0,0453 га земельної ділянки та по 0,0049 га спільного двору. Оскільки гр. [PERSON] була власником 0,0250 га земельної ділянки, переданої для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських споруд, а 0,0199 га землі передано їй в оренду, то у звязку зі зміною власника частина будинку і присадибна земельна ділянка площею 0,0250 га та орендована земельна ділянка площею 0,0199 га почали належати позивачу. В 2014 році позивач виготовила правовстановлюючі документи на свою земельну ділянку, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 31.03.2015 року, витягом з ДРРП про оренду 0,199 га земельної ділянки від 05.11.2015 року та договором оренди землі. Відповідач [PERSON], знаючи, що власником 250/1000 земельної ділянки є позивач, в 2013 році самовільно захватила частину земельної ділянки і частину межі, яка розділяла земельні ділянки. Оскільки в добровільному порядку спір врегулювати не вдалося, [PERSON] звернулася до суду. В судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, подали письмові заперечення, у яких зазначили, що дійсно, відповідач змінила межі своєї земельної ділянки, частково захопивши земельну ділянку позивачки в точках 54-55-56-65-64-54, про що зазначено у висновку експерта № 12-Е/15 від 26.01.2016 року за результатами проведення земельно-технічної експертизи. Однак, на даний час відповідач самостійно усунула порушення меж спільних земельних ділянок та відновила первісні зовнішні межі земельних ділянок. Тому вважає, що позовна вимога про зобовязання [PERSON] усунути перешкоди у користуванні і розпорядженні земельною ділянкою позивача по вул. Леваневського, 27 в м. Житомирі шляхом відновлення первісних зовнішніх меж не підлягає до задоволення, оскільки відсутній предмет спору. Щодо завданої позивачу моральної шкоди відповідач вважає, що позивачем не доведений як сам факт наявності моральної шкоди, так і причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача і завданням моральної шкоди позивачу такими діями. Розмір моральної шкоди жодним чином не обґрунтований. Наявність звернень позивача до державних органів влади та органів місцевого самоврядування не є безумовним доказом наявності моральної шкоди. Регулярні звернення позивача за амбулаторною допомогою в поліклініку КУ «Центральна міська лікарня № 2» жодним чином не пов'язані з діями відповідача, а отже не можуть слугувати доказом наявності моральної шкоди. Крім того, відповідач є пенсіонером за віком, єдиним джерелом її доходів є лише пенсія в невеликому розмірі, після ознайомлення з висновком експерта самостійно усунула наявні порушення прав позивача та відновила первинні зовнішні межі земельних ділянок. У звязку з чим, просили відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту цивільного права може бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 152 Земельного кодексу України надає власнику земельної ділянки або землекористувачу право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому, такий захист здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ч.2, 3ст. 152 ЗК України). Відповідно до ст. 211 Земельного кодексу України, самовільне зайняття земельних ділянок є одним з порушень, за які громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність. Згідно вимог ст.212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 27.11.2006 р. гр. [PERSON] подарувала позивачці [PERSON] квартиру [ADDRESS], вказаний правочин посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] 27.11.2006 року і зареєстрований в реєстрі №3468 (а.с.7,8). Житловий будинок № 27 по вулиці Леваневського в місті Житомирі належить на праві власності чотирьом співвласникам в рівних частках кожному по 1/4 ідеальній частині будинку: [PERSON] і [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]. Даний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,1812 га. На кожного із співвласників приходиться по 0,0453 га земельної ділянки, в тому числі і по 0,0049 га спільного двору. У 2004 році між співвласниками укладено угоду про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою по вул. Леваневського, 27 в м. Житомирі, зокрема кожний із співвласників одержав у користування чотири земельні ділянки по 0,0250 га та по 0,0199 га земельної ділянки в тимчасове користування (оренду), включаючи спільний двір. Межі земельних ділянок строго визначені планом та погоджені з всіма співвласниками. Зазначені межі винесені в натурі та кожен власник квартири користувався своєю земельною ділянкою. Рішенням третьої сесії шостого скликання Житомирської міської від 03.03.2011 року №95 затверджено технічну документацію та безоплатно передано у власність гр. [PERSON] земельну ділянку площею 0,0449 вул. Леваневського, 27 в м. Житомирі, з якої 0,0250 га приватизоване для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а 0,0199 га передано в оренду строком на 10 років. Рішенням сорок першої сесії шостого скликання Житомирської міської ради від 09.12.2014 року №807 позивачу [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,0250 га, кадастровий №1810136600:04:004:0007 вул. Леваневського, 27 для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та земельну ділянку кадастровий №1810136600:04:004:0008 по вказаній адресі площею 0,0199 га в тимчасове користування (оренду) строком на 10 років. Вирішуючи питання щодо наявності в діях відповідача [PERSON] ознак здійснення перешкод у користуванні позивачем земельною ділянкою, суд виходить з наступного. 30.06.2015 р. позивач [PERSON] звернулася до відповідача [PERSON] із заявою щодо усунення останньою порушень в користуванні присадибною ділянкою. В своїй відповіді відповідач [PERSON] пояснила, що свої речі та будматеріали розмістила на частині земельної ділянки позивача, тому що остання побудувала прибудову до своєї квартири та зайняла частину спільного двору, на що отримала згоду від [PERSON]. Тому, в рахунок компенсації землі відповідач забрала землю під городом без згоди позивача та без урахування інтересів інших двох співвласників. Про те, що має місце порушення землекористування (порушення меж) в звязку з прибудовами до житлового будинку, розміщення нової господарської будівлі [PERSON] в точках 54-55-56-65-64-54 та зміною межі в точках 66-67-68-69 між [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON], підтверджено і висновком земельно-технічної експертизи №12-Е/15 від 26.01.2016 року. Із названого висновку земельної-технічної експертизи вбачається, що фактичний розмір і конфігурація земельних ділянок [PERSON] і [PERSON] не відповідає розміру конфігурації земельних ділянок, зазначених у свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 31.03.2015 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 31.03.2015 року та [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.08.2014 р. № НВ-1801201662014. Порівнюючи межі фактичного користування з межами використання між співвласниками відповідно Угоди, має місце порушення землекористування (порушення меж) в звязку прибудовами до житлового будинку, розміщення нової господарської будівлі [PERSON] та зміною межі між [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON]. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] самовільно зайняла частину земельної ділянки, яка належить позивачу [PERSON], що призводить до неможливості використання позивачем за призначенням даної земельної ділянки. Заперечення представника відповідача щодо визнання представником позивача факту усунення відповідачкою порушень меж земельних ділянок та відновлення первісних зовнішніх меж, не може бути підставою для відмови у позові через відсутність предмету спору, оскільки встановлення меж земельної ділянки може здійснюватись тільки висококваліфікованими спеціалістами і будь-яка мала неточність в розрахунках може повернутись в конфлікт з боку сусідів та порушення прав інших співвласників або землекористувачів. Як встановлено в ході розгляду справи вищевказані дії по відновленню первісних меж відповідачка [PERSON] здійснила без виклику землевпорядника, який є спеціалістом, що володіє знаннями про земельне право, земельний кадастр, землевпорядкування та управління земельними ресурсами, має відповідну освіту та належну кваліфікацію. Механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 за № 391/17686. Окрім розроблення технічної документації із землеустрою, саме послуги щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) надають землевпорядні компанії, що мають відповідну ліцензію на виконання землевпорядних робіт. З огляду на викладене, представник позивача або його довіритель не мали можливості засвідчити факт відновлення первісних меж спірних земельних ділянок, будь-яких звернень в порядку ст.174 ЦПК України до суду не надходило, а тому з врахуванням визнання стороною позивача (а.с.97,98) факту перенесення відповідачкою будівельних матеріалів та огорожі з території земельної ділянки позивача, слід лише зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою позивача шляхом відновлення первісних меж, які розділяють їхні земельні ділянки. Вирішуючи питання по суті вимог про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких [PERSON] зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача [PERSON], яка незаконно захопила частину належної їй земельної ділянки, тривалий час користується нею, що унеможливлює використання за призначенням, належного їй майна. [PERSON] змушена затрачати додатковий час та зусилля для відновлення порушеного права, що порушує нормальний ритм її життя. Довготривалі спори з приводу відновлення її порушених прав, принципове ігнорування відповідачем [PERSON] її законних вимог, спричиняють позивачу душевний дискомфорт. При визначенні розміру моральної шкоди суд, враховуючи вимоги розумності і справедливості, приходить до переконання, що з відповідача [PERSON] слід стягнути 1500 грн. моральної шкоди, оскільки саме такий розмір відшкодування буде достатньою компенсацією за понесені позивачкою [PERSON] душевні страждання. У відповідності до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору відповідно до пропорційно задоволених вимог в розмірі 4423,20 коп. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є підставним та підлягає частково до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial