Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище позовом до ТОВ «Сварог-Буковина» про відшкодування грошової компенсації за користування самовільно зайнятою земельною ділянкою та шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки. Посилалася на те, що вона є власником земельної ділянки, площею 1,6313га, кадастровий номер: [NUMBER], призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, яка належить їй згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 15.07.2004 року на підставі розпорядження Сокирянської РДА №565-Р від 25.12.2003 року. Грошова оцінка земельної ділянки за 2007 рік становить 18861 грн., за 2008 рік - 19389 грн., за 2009 рік - 22336 грн., за 2010, 2011 роки - 23653,73 грн., за 2012, 2013, 2014 роки - 41535,95 грн., що у сукупності складає 232502 грн. У 2002 році між нею та агрофірмою «Прогрес 2000» на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ №0211156, взамін якого їй видано вказаний вище державний акт, було укладено договір оренди земельної ділянки на термін 10 років, однак орендної плати за користування земельною ділянкою за минулий період вона так і не отримала. Оскільки вона з родиною постійно проживала в м.Києві, тому лише на даний час вона дізналася про те, що постановою Господарського суду Чернівецької області від 13.10.2009 року (справа №10/127/6) господарське товариство «Аграрно-промислова Фірма «Прогрес 2000» було визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру. З'ясовуючи суму заборгованості по орендній оплаті за користування земельною ділянкою, їй стало відомо, що належна їй земельна частка (пай) з 2007 року обслуговується ТОВ «Сварог-Буковина». Із жодним сільськогосподарським підприємством, окрім «АПФ «Прогрес 2000», вона не укладала договору оренди земельної ділянки. Відтак, ТОВ «Сварог-Буковина» самовільно зайняло її земельну ділянку. За період користування земельною часткою (паєм) від ТОВ «Сварог-Буковина» вона не отримувала будь-якої сільськогосподарської продукції та доходів. Звернувшись із заявою до директора ТОВ «Сварог-Буковина» про відшкодування орендної плати за користування земельною ділянкою за минулий період з 2001 по 2014 роки, їй було роз'яснено, що правові підстави відшкодування належної орендної плати у неї відсутні, оскільки між нею та ТОВ «Сварог-Буковина» не укладено жодних договорів оренди користування земельною ділянкою, і зазначене підприємство не є правонаступником «Аграрно-промислової фірми «Прогрес 2000». 23.11.2015 року у присутності директора ПП «Велес-2011» [PERSON], інженера-землевпорядника Блащак М.С., голови Романковецької сільської ради Ваданюка В.В., був складений акт щодо відведення у натурі земельної ділянки. Даним актом було встановлено відведення у натурі земельної ділянки у приватну власність, площею 1,6313га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та закріплено межі земельної ділянки на місцевості межовими знаками встановленого зразка в кількості 5шт., які передані під охорону землекористувачу. 23.11.2015 року у зв'язку з необхідністю встановлення факту самовільного зайняття земельної ділянки, проведено обстеження земельної ділянки, в результаті якого було встановлено самовільне використання ТОВ «Сварог-Буковина» вказаної земельної ділянки на протязі 2007-2015 років, що підтверджено актом обстеження земельної ділянки від 23.11.2015 року. З підстав, передбачених ст.ст.152, 156, 157 ЗК України та ст.ст.22, 623, 1166 ЦК України, позивачка [PERSON] із урахуванням поданих заяв про уточнення позовних вимог, просила: - зобов'язати ТОВ «Сварог-Буковина» відшкодувати їй грошову компенсацію у розмірі 50% грошової оцінки земельної ділянки за 2007 рік, що становить - 18861 грн., за 2008 рік - 19389 грн., за 2009 рік - 22336 грн., за 2010, 2011 роки - 23653,73 грн., за 2012, 2013, 2014 роки - 41535,95 грн., що разом складає - 125656 грн. - стягнути з ТОВ «Сварог-Буковина» на її користь шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, за період з 2007 по 2015 роки в розмірі 14071,44 грн. Справа розглядалася за відсутності позивачки [PERSON], яка підтримавши у попередньому судовому засіданні заявлені позовні вимоги, в подальшому подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Ладан А.І. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала в повному об'ємі та просила у їх задоволенні відмовити, оскільки вважає, що позивачкою не було надано належних доказів самовільного зайняття відповідачем належної їй земельної ділянки та не доведено вчинення відповідачем будь-якого правопорушення у сфері земельного законодавства щодо її земельної ділянки. При цьому зазначала, що належна позивачці земельна ділянка відповідачем ніколи не використовувалася, оскільки будь-які угоди з цього приводу відповідач з позивачкою не укладав. Підтримала в повному об'ємі, зазначені у письмових запереченнях на позов, доводи щодо необгрунтованості позовних вимог. Свідок Ваданюк В.В. суду пояснив, що з 17.11.2015 року він працює на посаді сільського голови с.Романківці Сокирянського району. В кінці листопада 2015 року до сільської ради звернулася [PERSON] з приводу невиплати їй протягом 7 років орендної плати за користування належною їй земельною ділянкою. У зв'язку з цим, було проведено обстеження земельної ділянки та складено відповідний акт. Під час обстеження був присутній він, представник землевпорядної організації [PERSON] та [PERSON], представники відповідача для обстеження не запрошувалися. Безпосередньо земельну ділянку позивачки вони не обстежували, а лише оглянули земельний масив, на якому вона розташована. На час обстеження даний земельний масив був переораний. Йому відомо, що межові знаки [PERSON] не передавалися, крім цього позивачка на той час заявляла, що межові знаки їй не потрібні, оскільки вона в подальшому має на меті передати власну земельну ділянку в оренду ТОВ «Сварог-Буковина». Також позивачка зазначала, що відповідач користується її земельною ділянкою. Оскільки на той час землевпорядник сільської ради був відсутній, тому він підписав акт обстеження земельної ділянки та акт прийому-передачі межових знаків на зберігання. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює на посаді директора ПП «Велес 2011». В кінці листопада до нього звернулася [PERSON] з приводу виносу в натурі межових знаків. У зв'язку з цим він виготовив та передав [PERSON] викопіювання земельної ділянки та бланк акту прийому-передачі межових знаків. Вказаний акт він не підписував та межові знаки [PERSON] не передавав, оскільки для виносу в натурі межових знаків має бути виготовлено відповідну документацію та повідомлено суміжних землекористувачів, які в даному акті проставляють свої підписи. Встановлювати межові знаки на місцевості [PERSON] не бажала, оскільки особисто обробляти земельну ділянку вона не планує. Акт обстеження земельної ділянки він взагалі не бачив та не підписував, хто саме підписував даний акт йому не відомо. При цьому підтвердив, що був присутній разом із сільським головою Ваданюком В.В. на земельному масиві, на якому розташована земельна ділянка [PERSON], однак безпосередньо земельну ділянку позивачки вони не обстежували, а лише оглянули земельний масив, який на той час був переораний. Земельну ділянку [PERSON] в натурі на місцевості не виносили, оскільки вона цього не бажала. Заслухавши пояснення представника відповідача та показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що на згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 15.07.2004 року на підставі розпорядження Сокирянської РДА №565-Р від 25.12.2003 року, позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 1,6313га, кадастровий номер: [NUMBER], призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області (а.с.5-7, 10, 18). Відповідно до інформації відділу Держгеокадастру у Сокирянському районі Чернівецької області від 23.11.2015 року №3-347/0-402/19-15, грошова оцінка належної позивачці [PERSON] земельної ділянки становить: за 2007 рік - 18861 грн., за 2008 рік - 19389 грн., за 2009 рік - 22336 грн., за 2010, 2011 роки - 23653,73 грн., за 2012, 2013, 2014 роки - 41535,95 грн. (а.с.19-20). Згідно ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно - правовими актами. Відповідно до абз.2 п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК особами, що її заподіяли. Відповідно до вимог п.«б» ч.1 ст.211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема, за самовільне зайняття земельних ділянок. Як вбачається із акту обстеження земельної ділянки від 23.11.2015 року, Романковецьким сільським головою Ваданюком В.В. за участі директора ПП «Велес 2011» [PERSON] було проведено обстеження земельної ділянки [PERSON], площею 1,6313га, кадастровий номер: [NUMBER], розташованої на території Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за межами населеного пункту, в ході якого виявлено самовільне використання ТОВ «Сварог-Буковина» вказаної земельної ділянки на протязі 2007-2015 років (а.с.26). Згідно п.1 Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року №963 (далі - Методика) ця Методика спрямована на визначення розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним та фізичним особам, на всіх категоріях земель внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу. Пунктом 7 Методики визначено, що розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, проводиться Держекоінспекцією та її територіальними органами або Держсільгоспінспекцією та її територіальними органами, а розміру шкоди, заподіяної юридичним та фізичним особам, - територіальними органами Держсільгоспінспекції на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.2000 року №1619. Таким чином, виходячи з наведених вище положень, правом визначати розмір шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, наділені лише територіальні органи Держсільгоспінспекції і лише на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів. З огляду на викладене, суд вважає, що акт обстеження земельної ділянки від 23.11.2015 року, на який посилається позивачка [PERSON] як на доказ обгрунтованості своїх позовних вимог, не відповідає вимогам ст.ст.58, 59 ЦПК України щодо його належності і допустимості, оскільки складений не уповноваженими на те особами. Крім цього, суд вважає неналежними і недопустимими доказами надані позивачкою [PERSON] розрахунки розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, які проведені особисто позивачкою, а також Державною інспекцією сільського господарства в Чернівецькій області (а.с.64,66), оскільки згідно вказаної Методики позивачка [PERSON] не є тією особою, яка вправі визначати розмір шкоди, а територіальний орган Держсільгоспінспекції провів такий розрахунок без наявності матеріалів обстеження земельної ділянки, проведеного відповідно до зазначеного Порядку. За таких обставин, суд вважає, що позивачкою [PERSON] не доведено належними і допустимими доказами як факту самовільного зайняття відповідачем спірної земельної ділянки на протязі 2007-2015 років, так і наявності заподіяної шкоди. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, для настання відповідальності відповідно до зазначеної норми закону необхідна наявність всіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: шкоди; протиправної поведінки заподіювача шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 2 ст.59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності хоча б одного із зазначених вище елементів, суд приходить до висновку, що цивільно-правова відповідальність для відповідача в даному випадку настати не може. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини справи та вимоги закону, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed