Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 27 березня 2015 року відбулися електронні торги із реалізації житлового будинку загальною площею 280, 3 кв.м., в тому числі житловою площею 114, 5 кв. м. та господарських будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Вказане житлове приміщення належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 10 липня 2006 року виконавчим комітетом Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, серії [NUMBER] , зареєстроване Глибоцьким комунальним районним бюро технічної інвентаризації 19 липня 2006 року, реєстраційний номер 15336051. Зазначає, що за результатами проведених торгів житлове приміщення було реалізовано, переможцем торгів визнано її - [PERSON] . У подальшому було внесено визначену під час проведення торгів суму на відповідний рахунок та після проведення повної оплати за житлове приміщення нею було отримано свідоцтво про право власності, видане 24 вересня 2015 року приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області. Протягом часу, що минув після проведення торгів, відповідачами результати цих електронних торгів та її право власності на житлове приміщення не оспорювалося. Вказує, що, не зважаючи на офіційне та законне оформлення правовстановлюючих документів на житлове приміщення, колишніми власниками вчиняються дії, що перешкоджають їй у користуванні житловим приміщенням. Зокрема, у житловому приміщення до цього часу зареєстрована колишня власниця, а також члени її сім`ї, а також в приміщенні знаходяться їх особисті речі, що свідчить про порушення її прав та законних інтересів на право власності. Не зважаючи на неодноразові звернення та прохання, відповідачі не надають можливості користуватися житловим приміщенням. Зазначає, що вона має намір провести у житловому приміщенні ремонтні роботи та здавати його в оренду, а перешкоджання відповідачів у доступі до приміщення позбавляє її такого права, як і можливості в повній мірі розпоряджатися нерухомим майном. На підставі викладеного просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком, який розташований в [ADDRESS] ; усунути їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням - житловим будинком, який розташований в [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з вказаного будинку та стягнути з відповідачів судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити та справу розглядати у її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Вiдповiдачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомили і не просили суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Глибоцького районного відділу Управління ДМС у Чернівецькій області в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, згідно якої просив суд справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей Глибоцької РДА Чернівецької області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Дослiдивши матерiали справи, суд дiйшов висновку, що позовнi вимоги пiдлягають задоволенню з огляду на наступне. Так, згідно свідоцтва про право власності від 24 вересня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області, зареєстрованого в реєстрі за № 16962, [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з житлового будинку та господарських будівель та споруд, розташованих в [ADDRESS] , яке придбане [PERSON] за 1447778,00 грн., що раніше належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 10 липня 2006 року виконавчим комітетом Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, серії [NUMBER] , зареєстрованого Глибоцьким комунальним районним бюро технічної інвентаризації 19 липня 2006 року, реєстраційний № 15336051. Як вбачається з довідок № 1147 від 10 липня 2018 року та № 1025 від 22 травня 2019 року, виданих Чагорською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області, [PERSON] , [INFO] , є власником житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 12.07.2018 року [PERSON] зверталася до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з проханням виселитись з нерухомого майна належного їй, що розташоване в [ADDRESS] , знятись з реєстрації у вказаному житловому будинку та звільнити нерухоме майно від власних речей, що підтверджується наявним в матеріалах справи листом від 12.07.2018 року. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 45 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи із загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналізуючи правовідносини, що виникли між позивачкою та відповідачами, суд приходить до висновку, що з моменту набуття позивачкою [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно право користування житловими приміщеннями колишнього власника та членів його сім`ї, які є відповідачами по справі, за своєю правовою природою є сервітутним, а тому може бути припинене на підставі ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ч.1 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Згідно ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Ч.ч. 4-5 ст. 9 Житлового кодексу України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що наявна на даний час реєстрація місця проживання відповідачів у належному на праві власності позивачці [PERSON] житловому будинку створює перешкоди для вільного використання, користування та розпорядження нею цим майном. Разом з тим, вирішуючи по суті заявлені позивачкою позовні вимоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки належним способом захисту порушеного права позивачки буде саме спосіб, визначений в п.2 позовної заяви. На підставі наведеного,

Outcome: partial