Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом у якому просила суд визнати припиненими її зобов`язання перед ПАТ «Дельта Банк» за Договором про надання споживчого кредиту №11061779000 від 1.11.2006р. в наслідок укладання 27.06.2014р. Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, визнати укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» Договір №2298/К про відступлення права вимоги від 30.07.2020р. в частині відступлення права вимоги за Договором №11061779000 від 1.11.2006р. та стягнути моральну шкоду сумі 30000 грн. Позов вмотивовано тим, що вона виконала зобов`язання за кредитним договором №11061779000 від 1.11.2006р. шляхом укладання 27.06.2014р. Договору про задоволення вимог іпотекодержавтеля, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. за р№957. Також вважає, що Договір №2298/К між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» суперечить цивільному законодавству, оскільки не була спрямована на реальне настання правових наслідків. Вважає, що діями Банку їй спричинено моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях, погіршення сну, збудженість. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. Представники відповідачів та третьої особи у судове засідання не явилися, повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи. Представник ТОВ «Вердикт капітал» надав суду відзив у якому проти задоволення позову заперечував, посилаючись на безпідставність позову та законність укладання 30.07.2020р. Договору №2298/к про відступлення права вимоги. Вислухавши пояснення представник позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 1.11.2006р. між АКІБ «УкрСиббанк» та Мамонтовою укладено Договір про надання споживчого кредиту №№11061779000 в забезпечення виконання якого між Банком та Мамонтовою укладеноІпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Главацьким В.А. за реєстровим №3010. Предметом Іпотечного договору були нежилі приміщення офісу, розташовані за адресою [ADDRESS] . 8.12.2011р. ПАТ «Дельта банк» за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами придбало, зокрема, право вимоги за договором №11061779000 від 1.11.2006р. 27.06.2014р. між ПАТ «Дельта Банк» та Мамонтовою укладено Договір про задоволення вимог іпотеко держателя в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку». Який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. за реєстровим №957. Пунктом 2 цього Договору передбачено, що сума вимог Іпотекодержателя за Кредитним договором задовольняється за рахунок прийняття у власність Об`єкта нерухомості і за умовами Договору становить 217201,76 доларів США, що за курсом НБУ складає 2568051,56 грн., і зобов`язання Іпотекодержавтеля за Кредитним договором перед Іпотекодержателем по поверненню кредиту в зазначеному розмірі вважаються виконаними з моменту нотаріального посвідчення цього договору та проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості за Іпотекодержателем. Згідно п.4.2 Договору про задоволення вимог іпотекодержавтеля, право власності на Об`єкт нерухомості виникає у Іпотекодержателя з моменту нотаріального посвідчення цього Договору та державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості за Іпотекодержателем. У порушення вимог ст.81ч.1 ЦПК України сторона позивача не надала суду доказів державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості за адресою [ADDRESS] за Іпотекодержателем, що є обов`язковою вимогою припинення зобов`язання за зазначеним Договором, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Сторона позивача просила суд визнати укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» Договір №2298/К про відступлення права вимоги від 30.07.2020р. в частині відступлення права вимоги за Договором №11061779000 від 1.11.2006р. та стягнути моральну шкоду сумі 30000 грн. Судом встановлено, що 30.07.2020р. між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір №2298/к про відступлення права вимоги, зокрема за договором №11061779000 від 1.11.2006р. укладеним між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк». Відповідно до ст.ст.512-514 ЦК України \~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним\~своїх прав\~іншій особі\~за правочином\~(відступлення\~права вимоги) Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За нормами\~ст.1077,1079\~ЦК України\~За договором\~факторингу (фінансування\~під відступлення\~права грошової\~вимоги)\~одна сторона\~(фактор)\~передає або\~зобов`язується\~передати грошові\~кошти в\~розпорядження другої\~сторони (клієнта)\~за плату\~(у\~будь-який\~передбачений договором\~спосіб),\~а клієнт\~відступає або\~зобов`язується\~відступити факторові\~своє право\~грошової вимоги\~до третьої\~особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Проаналізувавши правовідносини, що вникли між сторонами, суд зазначає, що стороною позивача не\~доведено обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, а тому не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. Крім того, оскільки вимоги щодо стягнення моральної шкоди є похідними від інших позовних вимог, то у задоволенні позову в цій частині суд також вважає за необхідне відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed