Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» 31 серпня 2010 року укладений кредитний договір № 4/кс, згідно якого банк надав позивачу кредит в розмірі 91 097,38 гривень. З метою забезпечення зобов'язань за цим договором між позивачем та відповідачем 31 серпня 2010 року укладений договір застави договір застави майна № 4/кс. Цього ж числа Банк, [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договори поруки № 4/кс/1 та № 4/кс/2 для забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання. Позивач вважає, що кредитний договір слід визнати частково недійними, оскільки п.п. 2.2.12, 5.1 кредитного договору порушують його права щодо нерозголошення банківської таємниці, п. 8.3 кредитного договору всупереч вимогам ст.ст. 110, 112 ЦПК України передбачено розгляд спору в порядку цивільного судочинства не за місцезнаходженням філії або відділення, яке видало кредит. Також позивачу не було відомо про укладення договору пооруки, представник Банку при укладенні договору діяв, не маючи при цьому відповідних повноважень. Договір поруки з [PERSON] укладався без погодження з позивачем, внаслідок чого Банком в односторонньому порядку змінені умови кредитного договору. Договір застави майна укладений Банком з позивачем, як з фізичною особою-підприємцем, хоча кредитний договір укладався з [PERSON], як з фізичною особою. Просить суд визнати вищезгаданий кредитний договір частково недійсним, договори застави та поруки недійними та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позивач та представник позивача в судовому засіданні заявлений позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заявлений позов не визнав з підстав, викладених в письмових запереченнях. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судом встановлено, що 31 серпня 2010 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № 4/кс (а.с. 6-8). Відповідно до умов вказаного договору банк надав позивачу кредит в розмірі 91 097,38 гривень на споживчі цілі. Позичальник зобов'язалася повернути суму кредиту, сплатити банку відсотки у розмірі 28 % річних, пеню та інші платежі, передбачені вказаним кредитним договором. Також судом встановлено, що 31 серпня 2010 року з метою забезпечення зобов'язань за цим договором між позивачем та відповідачем укладено договір застави майна № 4/кс (а.с. 10-11). Також встановлено, що 31 серпня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договори поруки № 4/кс/1 та № 4/кс/2 для забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання (а.с. 12-13). Також встановлено, що 01 червня 2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» в особі [PERSON] укладений договір поруки № 4/кс-ІІ з [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, поручитель відповідає перед банком за виконання кредитного договору № 4/кс від 31 серпня 2010 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» в межах 200,00 гривень. Як вбачається із змісту договору поруки, поручитель є жителем м. Полтави Полтавської області. Таким положенням цивільного законодавства даний договір не відповідає, так як він укладений через значний проміжок часу після оформлення та підписання кредитного договору. Сума, на яку [PERSON] поручається перед банком за виконання [PERSON] умов кредитного договору є суттєво меншою, ніж сума основного зобов'язання. Поручитель проживає в зовсім іншій області по відношенню до місця проживання [PERSON], на значній відстані від останньої. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та визнання недійсним договору поруки № 4/кс-ІІ від 01 червня 2011 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» в особі [PERSON] та [PERSON] Також судом встановлено, що позивачем та його представником суду не надано та не доведено будь-яких підстав для визнання недійсним договору застави майна № 4/кс від 31 серпня 2010 року. Оскільки факт підписання договору застави [PERSON], як суб'єктом господарської діяльності, не тягне за собою його недійсність, тому що чинне законодавство не містить будь-яких обмежень з цього приводу. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині. Також судом встановлено, що відповідно до п. 8.3. кредитного договору № 4/кс від 31 серпня 2010 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до ст. 110, 112 ЦПК України сторони домовилися, що суперечки і розбіжності, що виникають з даного договору або у зв'язку з ним, підлягають розгляду за вибором позивача у Васильківському районному суді м. Дніпропетровська, Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська, Кіровському районному суді м. Дніпропетровська, Червоногвардійському суді м. Дніпропетровська, Амур-нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська, суді по місцезнаходженню філії або відділення, що видало кредит. Таким чином у відповідності до вимог ст.ст. 107-114 ЦПК України, які діяли на час укладення кредитного договору не передбачено право сторін обрати підсудність справ. А тому п. 8.3 кредитного договору № 4/кс від 31 серпня 2010 року повністю суперечить законодавству України загалом та положенням ст.ст. 107-114 ЦПК України зокрема. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про визнання недійсним п. 8.3. кредитного договору № 4/кс від 31 серпня 2010 року. При цьому п. 2.2.12 кредитного договору № 4/кс від 31 серпня 2010 року жодним чином не впливає на виконання грошових зобов'язань за кредитним договором та не суперечить вимогам ЦК України та іншим нормативно-правовим актам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката в сумі 3 502,96 гривень (а.с. 155-156). А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката в сумі 3 502,96 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 458,80 гривень (а.с. 53). А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі - 458,80 гривень.

Outcome: partial