Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Чортківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, Державної казначейської служби Українипро стягнення коштів за порушення грошового зобов'язання. В позовній заяві вказала, що 10 серпня 2010 року у справі 2-999/10 за її позовом до управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі про стягнення заборгованості та зобов'язання здійснити перерахунок призначеної державної (основної і додаткової) пенсії і доплати та виплату пенсії і доплати згідно закону, було винесено рішення, згідно з яким зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Чортківському районі Тернопільської області здійснити [PERSON] перерахунок пенсії та виплатити таку пенсію в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, а також провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком за періоди з 22 червня 2001 року по 30 травня 2005 року та з 1 січня 2006 року по 1 серпня 2010 року як інвалідові другої групи захворювання, пов'язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи; здійснити перерахунок і виплатити доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 1 серпня 2001 року по 1 серпня 2010 року в розмірі однієї мінімальної заробітної плати за місяць. Відповідач оскаржив дане рішення і 28 липня 2011 року апеляційний суд Тернопільської області апеляційну скаргу задовольнив частково, а саме: рішення Чортківського районного суду від 10 серпня 2010 року в частині визначення періоду, за який необхідно здійснити перерахунок та виплату доплати до пенсії [PERSON], як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території посиленого радіоекологічного контролю, змінено. Зобов'язано управління ПФУ у Чортківському районі в Тернопільській області здійснити перерахунок і виплатити [PERSON] доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території посиленого радіоекологічного контролю за періоди з 04.08.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 10.08.2010 року включно в розмірі однієї мінімальної заробітної плати за місяць з урахуванням уже виплачених сум. В решті рішення Чортківського районного суду від 10 серпня 2010 року залишено без змін. Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 28 липня 2011 року у справі № 22а-1492/2011 не оскаржувалось та 28 липня 2011 року вступило в законну силу. 08 серпня 2011 року на виконання рішення Чортківського районного суду у справі № 2-999/10 було видано виконавчий лист, який відразу було передано для примусового виконання до відділу Державної виконавчої служби Чортківського районного управління юстиції. В. о. начальника управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області листом від 21.11.2014 року за № 3.1-21/4882 повідомив [PERSON], що постанова № 22а-1492/2011 від 28.07.2011 року видана апеляційним судом Тернопільської області за наслідками перегляду рішення Чортківського районного суду від 10 серпня 2010 року у справі № 2-999/10, відповідно до пункту 7 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затверджених постановою КМУ від 03.09.2014 року № 440 була прийнята для обліку та включена до першої черги задоволення вимог. Дані про рішення внесені до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за № 45524684. 17 липня 2017 року на рахунок позивачки в ПАТ «ПриватБанк», Державна казначейська служба України на виконання рішення Чортківського районного суду від 10 серпня 2010 року у справі № 2-999/10 перерахувала кошти в сумі 223 720,61 грн. З моменту остаточного рішення у справі № 2-999/10 до моменту сплати коштів (виконання грошового зобов'язання) відповідачами пройшло 5 років 11 місяців 19 днів. Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведене просить стягнути з відповідачів солідарно 198 663,88 гривень (сто дев'яносто вісім тисяч шістсот шістдесят три гривні 88 коп.) інфляційних нарахувань; 51 992,616 грн. (п'ятдесят одну тисячу дев'ятсот дев'яносто дві гривні 66 копійок) - три відсотки річних, що в загальному складає 250 656,54 (двісті п'ятдесят тисяч шістсот п'ятдесят шість гривень 54 копійки. Від представників Державної казначейської служби України та Чортківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області надійшли відзиви на позовну заяву, в яких вказано, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, необґрунтованими, просять відмовити у їх задоволенні з огляду на такі обставини. Верховний Суд України в узагальненнях практики застосування судами ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, зазначив наступне. Статтею 625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов' язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Судам потрібно враховувати, що передбачена ст. 625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК не поширюється на трудові правовідносини (з приводу заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва тощо) та сімейні правовідносини. Враховуючи той факт, що рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 10 серпня 2010 року по справі №2-999/10, на не вчасне виконання якого посилається позивач, ухвалене не за зобов'язальними правовідносинами сторін, то у даному випадку положення ст. 625 ЦК не можуть застосовуватись. А тому просять в позові відмовити повністю за безпідставністю позовних вимог. У відповіді на відзив, представник позивача [PERSON] з висновками відповідачів не погоджується з наступних підстав. За змістом ст. 11 ЦК України, підставами для виникнення грошових зобов'язань можуть бути різні юридичні факти. Грошові зобов'язання можуть виникати із договорів та інших правочинів, внаслідок завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди, у разі безпідставно набутого майна, а також у випадку трансформації зобов'язання в грошове, шляхом присудження до виплати грошової компенсації за рішенням суду - ч. 5 ст. 11 ЦК України. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такі висновки щодо відповідальності з підстав ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов'язання, яке виникло на підставі рішення суду, викладені в постановах Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року №6-113цс14, від 30 березня 2016 року №5-86кз 16, від 6 липня 2016 року №6-1946цс15. Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) висловила позицію, що справа про застосування відповідно до статті 625 ЦК України заходів відповідальності за порушення грошового зобов'язання, підтвердженого чинним судовим рішенням, навіть якщо учасником цього зобов'язання є суб'єкт владних повноважень, розглядається залежно від суб'єктного складу у порядку цивільного чи господарського судочинства; за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити з мотивів, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник Чортківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області - Павлинів І. Г. позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Крім того, представник Чортківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області просить суд при винесенні рішення, застосувати строки позовної давності, які становлять три роки, оскільки з часу видачі виконавчого листа до моменту виплати коштів минуло більше п'яти років. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. 10 серпня 2010 року у справі 2-999/10 за позовом [PERSON] до управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі про стягнення заборгованості та зобов'язання здійснити перерахунок призначеної державної (основної і додаткової) пенсії і доплати та виплату пенсії і доплати згідно закону було винесено рішення, згідно з яким зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Чортківському районі Тернопільської області здійснити [PERSON] перерахунок пенсії та виплатити таку пенсію в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, а також провести перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком за періоди з 22 червня 2001 року по 30 травня 2005 року та з 1 січня 2006 року по 1 серпня 2010 року як інвалідові другої групи захворювання, пов'язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи; здійснити перерахунок і виплатити доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 1 серпня 2001 року по 1 серпня 2010 року в розмірі однієї мінімальної заробітної плати за місяць. Відповідач оскаржив дане рішення і 28 липня 2011 року апеляційний суд Тернопільської області апеляційну скаргу задовольнив частково, а саме: рішення Чортківського районного суду від 10 серпня 2010 року в частині визначення періоду, за який необхідно здійснити перерахунок та виплату доплати до пенсії [PERSON], як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території посиленого радіоекологічного контролю, змінено. Зобов'язано управління ПФУ у Чортківському районі Тернопільській області здійснити: перерахунок і виплатити [PERSON] доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території посиленого радіоекологічного контролю за періоди з 04.08.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 10.08.2010 року включно в розмірі однієї мінімальної заробітної плати за місяць з урахуванням уже виплачених сум. В решті рішення Чортківського районного суду від 10 серпня 2010 року залишено без змін. Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 28 липня 2011 року у справі № 22а-1492/2011 не оскаржувалось та 28 липня 2011 року вступило в законну силу. 08 серпня 2011 року на виконання рішення Чортківського районного суду у справі № 2-999/10 було видано виконавчий лист та передано для примусового виконання до відділу Державної виконавчої служби Чортківського районного управління юстиції. В. о. начальника управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області листом від 21.11.2014 року за № 3.1-21/4882 повідомив [PERSON], що постанова № 22а-1492/2011 від 28.07.2011 року видана апеляційним судом Тернопільської області за наслідками перегляду рішення Чортківського районного суду від 10 серпня 2010 року у справі № 2-999/10, відповідно до пункту 7 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затверджених постановою КМУ від 03.09.2014 року № 440 прийнято для обліку та включено до першої черги задоволення вимог. Дані про рішення внесенні до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за № 45524684. 17 липня 2017 року на рахунок позивачки в ПАТ «ПриватБанк» Державна казначейська служба України на виконання рішення Чортківського районного суду від 10 серпня 2010 року у справі № 2-999/10 перерахувала кошти в сумі 223 720,61 грн. Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Стаття 625 Цивільного Кодексу України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини 5 статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року постановлено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки, зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, і трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. В силу ст. 417 ЦПК України, зазначене рішення є обов'язковим для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням ВС України. Зобов'язання, що виникли у відповідача на підставі судового рішення є грошовими та виражені в національній валюті. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконував зазначені зобов'язання належним чином, внаслідок чого грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів. На підставі наведеного, відповідно до ст. 625 ЦК України та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 11 квітня 2018 року в справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), позивач обґрунтовано вимагає стягнення інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання і трьох процентів річних, оскільки, це є відшкодуванням матеріальних витрат позивача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та компенсація (плата) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами. Разом з тим, слід зазначити, що боржником у даному грошовому зобов'язанні є Чортківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, а тому позов про стягнення інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання і трьох процентів річних, підлягає до задоволення про стягнення вказаних сум з Чортківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, а не з Державної казначейської служби України. Оскільки, з відповідача за рішенням суду на користь позивача стягнуто грошові кошти в сумі 223 720, 61 гривень, [PERSON] вправі вимагати сплати 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасно виконане грошове зобов'язання. Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи представників відповідачів щодо відсутності правових підстав для нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу. Відповідно до позовних вимог, [PERSON] просить стягнути 3 % річних у розмірі 51 992, 61 гривні та інфляційні нарахування в розмірі 198 663, 88 гривні за період з 28 липня 2011 року (моменту остаточного рішення у справі) по 17 липня 2017 року (дати виконання грошового зобов'язання ). Згідно ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд не погоджується з зазначеним позивачем періодом нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, та стягує їх в межах строку позовної давності за період з 17 липня 2014 року по 17 липня 2017 року, а саме: три відсотки річних в сумі 20 134, 85 грн. (сума боргу 223 720, 61 грн. х 0,25 в місяць х 36 місяців ) та інфляційні нарахування в сумі 167 343 грн. ( інфляційні нарахування за 2014 рік: сума боргу 223 720, 61 грн. х 11,40 % = 25 504,15; за 2015 рік : сума боргу 223 720, 61 грн. х 43,3 % = 96 871, 02 грн.; за 2016 рік: сума боргу 223 720, 61 грн. х 12,4 % = 27 741, 35 грн.; за 2017 рік : сума боргу 223 720, 61 грн. х 7,7 % = 17 226, 48 грн.) Враховуючи наведене та

Outcome: partial