Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Білгород-Дністровської райдержадміністрації Одеської області, Білгород-Дністровська міжрайонна прокуратура про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON], обґрунтовуючи свої вимоги наступним. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, в період якого в них 25.08.2002 року народився син [PERSON]. Шлюбні відносин сторін фактично припинились через рік після народження дитини, а формально розлучення було проведено 22.03.2011 року. Рішенням Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 10.10.2003 року було зобовязано [PERSON] сплачувати [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON]. Однак, [PERSON] належним чином аліменти не сплачує, в наслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 35\~920,17 гривень. Також, [PERSON] зазначає те, що життям та здоровям сина батько не цікавиться, не приймає ніякої участі у його вихованні, не піклується про його духовний розвиток, не цікавиться його досягненнями в навчанні та взагалі з ним не спілкується, тим самим не виконує свої батьківські обовязки. Виконавчий комітет Випасненської сільської ради, як орган опіки та піклування за місцем проживання [PERSON], прийняв рішення про доцільність позбавлення останнього батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Представник Служби у справах дітей Білгород-Дністровської райдержадміністрації Одеської області [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не зявився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого, 25.08.2002 року у них народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 393291, актовий запис № 10, здійснений Андріївською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області. Через рік після народження сина, сторони фактично припинили шлюбні відносини, та спільний син [PERSON] залишився на повному утриманні матері [PERSON]. Рішенням Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 10.10.2003 року за № 2-1005 було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів заробітку, починаючи з 23.09.2003 року до повноліття дитини. Однак, на сьогоднішній день, відповідач не виконує рішення суду про стягнення аліментів та матеріально не забезпечує сина [PERSON], в наслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 35\~920,17 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості відділу ДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 16.04.2015 року. За фактом невиконання відповідачем рішення суду та несплати аліментів на утримання дитини, 07.04.2015 року позивач звернулась до Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості якого було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015160240000841. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сімї якої проживає дитина, заклад охорони здоровя, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Після припинення шлюбних відносин дитина повністю перейшла на утримання матері позивача, в той же час, батько дитини відповідач, не приймає ніякої участі в житті дитини, не піклується його фізичним та духовним станом, не проявляє бажання спілкуватись з сином та свідомо відмовляється виконувати свій обовязок по матеріальному забезпеченню дитини. Такі обставини повністю підтверджуються матеріалами справи, зокрема характеристикою малолітнього [PERSON], яка була надана Комунальним закладом «НВК «школа-гімназія», в якому дитина навчається. Так, в характеристиці зазначено, що вихованням [PERSON] займається мати [PERSON], батько [PERSON] ніякої участі не приймає, на батьківські збори жодного разу не зявлявся, шкільним життям сина не цікавився. Відповідно до норм Сімейного кодексу України, кожний із батьків зобовязаний піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобовязаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Відповідно до ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Рішенням виконавчого комітету Випасненської сільської ради від 21 травня 2015 року за № 31 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], [INFO]», було розглянуто питання про доцільність позбавлення батьківських прав та вирішено за доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27.02.1991 року держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоровя без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Батьки дитини мають рівні обовязки з надання утримання дитині, оскільки згідно з ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. При цьому згідно ст. 182 Сімейного кодексу України судом враховано, що діти проживають з матірю, мати дітей здійснює догляд за ними, можливості матері по наданню утримання на дитину є обмеженими. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved