Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Московського районного суду м. Харкова із вказаним позовом, на підставі Закону України Про захист прав споживачів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.07.2014 року між нею та Публічним акціонерним товариством Український професійний банк (далі - ПАТ Український професійний банк, Банк) укладений договір №293791 банківського вкладу в іноземній валюті МЕГА ДЕПОЗИТ (далі Договір) на суму 18000 доларів США. Згідно із меморіальним ордером №293771 від 21.07.2014 року вказана сума внесена на депозитний рахунок Банку. Термін повернення вкладу 22.07.2015 року, шляхом перерахування коштів на рахунок №26352000293791 відкритий у Банку або в інший спосіб, зазначений у п.3.2.3. Договору. Відповідно до п. 1.2. Договору розмір процентів по вкладу становить 11,5% річних, п.2.7. Договору передбачено, що виплата нарахованих процентів здійснюється після закінчення строків дії Договору разом з виплатою вкладу. Згідно із п.5.1. Договір вступає в силу з дати підписання та діє до повного виконання Сторонами своїх зобовязань. 28.08.2015 року НБУ прийняв постанову про ліквідацію ПАТ Український професійний банк. 05.10.2015 року Фондом гарантування вкладів позивачу сплачена сума у розмірі 200000 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки №609733. Однак, позивач вважає, що така сума не погашає зобовязання Банку перед нею у повному обсязі. Звернутися до Банку протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про ліквідацію ПАТ Український професійний банк позивач не могла через проблеми зі здоровям. Станом на 03.12.2015 року залишок на депозиті становить суму у розмірі 9542,52 доларів США. На підставі статей 526, 1058, 1060 ЦК України позивач просить стягнути з ПАТ Український професійний банк суму вкладу за договором банківського вкладу в іноземній валюті від 21.07.2015 року у розмірі 9542,52 доларів США, за курсом НБУ на дату ухвалення рішення суду. У судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує. У судове засідання відповідач не зявився, про судове засідання повідомлений шляхом отримання судової повістки, надав письмові заперечення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 21 липня 2014 року між [PERSON] та представником Публічного акціонерного товариства Український професійний банк укладений договір банківського вкладу МЕГА ДЕПОЗИТ №293791 на суму 18000 доларів США. Термін повернення вкладу 22.07.2015 року, шляхом перерахування коштів на рахунок №26352000293791 відкритий у Банку або в інший спосіб, зазначений у п.3.2.3. Договору. Пунктом 2.7. Договору передбачено, що виплата нарахованих процентів здійснюється після закінчення строків дії Договору разом з виплатою вкладу. Згідно із п.5.1. Договір вступає в силу з дати підписання та діє до повного виконання Сторонами своїх зобовязань. Відповідно до меморіального ордеру №293771 від 21.07.2014 року сума у розмірі 18000 доларів США внесена на депозитний рахунок згідно Договору №293791 від 21 липня 2014 року. Положеннями статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України). Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг саме така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 11.05.2016 року по справі № 6-37цс16. Зміст та обсяг права осіб на вклади полягає в гарантії отримати свої кошти від банку в передбачений договором термін і на передбачених умовах. Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від\~23.02.2012\~№\~4452-VI (Закон N 4452-VI, зокрема, стаття 26 визначає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів у одному банку. Із набранням чинності Законом N 4452-VI (Закон N 4452-VI) 22 вересня 2012 року утратив чинність Закон України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», а також було виключено низку статей Закону України «Про банки і банківську діяльність» N 2121-III, зокрема статтю 96. Проте положення щодо черговості, відображені у статті 52 Закону N 4452-VI, аналогічні статті 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у редакції зі змінами від 24 липня 2009 року. Таким чином, аналіз зазначених статей свідчить про суттєве звуження прав вкладників саме положеннями Закону N 4452-VI (Закон N 4452-VI), яким при збереженні встановленої попереднім Законом черговості Фонд отримав якісно новий статус і повноваження, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону (Закон N 4452-VI), та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону (Закон N 4452-VI) тощо. Викладене свідчить про порушення прав вкладників. Тобто до набрання чинності Законом N 4452-VI (Закон N 4452-VI) жодній юридичній особі, у тому числі й Фонду, не надавалися повноваження щодо фактичного розпорядження коштами від реалізації майна банків, зокрема й щодо коштів вкладників. Отже, законами України N 2740-III «Про фонд гарантування вкладів фізичних осіб» та Законом N 2121-III, на відміну від діючого Закону N 4452-VI (Закон N 4452-VI), не було передбачено засадничих принципів, практична реалізація яких призводила до протиправного позбавлення права власності, гарантованого ч.4 ст.41 [PERSON] України. Саме така позиція викладена Верховним Судом України у конституційному поданні від 8 липня 2015 року N 201-2157/0/8-15 до Конституційного Суду України. Згідно зі статтею 8 [PERSON] Україні визнається й діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Частиною четвертою статті 13 Основного Закону України встановлено, що всі суб'єкти права власності є рівними. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності громадян і створених ними недержавних юридичних осіб. Принцип рівності суб'єктів права власності знаходиться у взаємозв'язку з гарантованим статтею 21 [PERSON] України універсальним принципом рівності громадян у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Важливим засобом захисту прав і свобод людини є гарантії, визначені в чинному законодавстві, зокрема положення щодо недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів (частина третя статті 22 Основного Закону України). Саме така правова позиція висловлювалася неодноразово у рішеннях Конституційного Суду України: від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005, від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005, від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008). [PERSON] України визначає, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану (ст.41). Конституційний принцип непорушності права власності проявляється насамперед як засада впевненості власника в незмінності того становища (забезпечення його прав), у якому він перебуває і яке йому гарантовано державою з усім комплексом відповідних засобів, які остання для цього застосовує. Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в поверненні всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (частина перша статті 1058 Цивільного кодексу України). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є етапне відшкодування суми за вкладом 1) суми вкладу в розмірі, що не перевищує гарантовану суму Фондом; 2) у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом. Водночас у разі відсутності коштів після здійснення Фондом повноважень, передбачених розділами VII (Закон N 4452-VI) та VIII Закону N 4452-VI (Закон N 4452-VI), особи, які мали вклад у банку в сумі, що перевищувала розмір 200000 грн., його не отримують, як і проценти за вкладами, що за своєю суттю є\~позбавленням їх права власності на частку власного майна у виді вкладу. Це суперечить частині четвертій статті 41 [PERSON] України та призводить до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 28.08.2015 року НБУ прийняв постанову про ліквідацію ПАТ Український професійний банк. 05.10.2015 року позивачу сплачена сума у розмірі 200000 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки №609733. Позивач вказує, що вона не мала можливості скористатися своїм правом на звернення до банку протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про ліквідацію ПАТ Український професійний банк через проблеми із здоровям. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду. (ч.5 ст. 45 Закону N 4452-VI). Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч.2 ст. 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. У випадку із строком визначеним у ч.1 ст. 49 Закону N 4452-VI, особа має право подавати до суду: спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку (ч.4 ст. 49 вищевказаного закону). Таким чином, вимоги кредитора до банку у порядку ч. 5 ст. 45 Закону N 4452-VI не мають визначеної законом форми чи обовязкових реквізитів, а тому, враховуючи поважність причин вказаних позивачем, суд вважає можливим поновити пропущений строк. Як розяснено у п. 14 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 N 14 Про судове рішення у цивільній справі, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. На підставі наведеного, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. А тому на користь позивача слід стягнути з відповідача суму вкладу за договором банківського вкладу в іноземній валюті від 21.07.2015 року у розмірі 9542,52 доларів США, за офіційним курсом НБУ на 16.05.2016 року становить 2539.4671 за 100 доларів США, таким чином стягненню підлягає сума у розмірі 242329.16 грн. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: approved