Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (далі - ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона в період з 21.12.2007 року по 26.12.2018 року працювала на посаді інженера - конструктора 1 категорії архітектурно - будівельного бюро проектно-конструкторського бюро та на посаді головного інженеру проекту проектно-конструкторського бюро. 26.12.2018 року її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки питання скорочення чисельності та затвердження організаційної структури підприємства належить до компетенції Наглядової ради ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», а не голови Правління, який не наділений повноваженнями змінювати чисельність працівників. Наказ «Про скорочення штату робітників ПКВ» від 11.09.2018 року №688 є незаконним. Просила суд поновити її на роботі на посаді головного інженера проекту проектно-конструкторського відділу ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»; стягнути з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27.12.2018 року до дня поновлення на роботі. Представник відповідача ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» Селіхова Г.А. надала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що позивач була звільнена з роботи 26.12.2018 року на підставі наказу від 20.12.2018 року №0271-КП (ув) за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників. 11.09.2018 року був виданий наказ №688 «Про скорочення штату працівників ПКО», згідно з яким зі штату ПКВ було виключено посаду однієї штатної одиниці посади головного інженеру проекту. Зазначений наказ був прийнятий головою правління, що відповідає приписам ст. 64 Господарського кодексу України.\~ 22.10.2018 року відбулось засідання комісії по визначенню кола осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, яка визнала [PERSON] такою, що має переважне право на залишення на роботі, а не [PERSON] , оскільки за рівних умов остання має менший безперервний стаж роботи на підприємстві. 23.10.2018 року [PERSON] було попереджено про можливе звільнення та надано для ознайомлення список наявних вакантних посад на ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». Від запропонованих вакансій позивач відмовилась.\~\~ Відповідач належним чином виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України. За таких обставин звільнення [PERSON] є законним. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлений позов, підтвердила доводи, викладенні в позові. Додатково пояснила, що скорочення штату мало відбуватись на підставі рішення Наглядової ради, що передбачено п. 12.8.3 Статуту. Голова правління не наділений повноваженнями вирішувати зазначене питання. За два місяці до звільнення її попередили про майбутнє звільнення, за цей період їй чотири рази пропонували вакансії, які їй не підходили, оскільки були не за її спеціалізацією, не за її посадою. У новому ПКБ їй також пропонували посади для працевлаштування, проте вони їй не підходили за рівнем заробітної плати. Зараз вона перебуває на обліку в центрі зайнятості і отримує допомогу по безробіттю. В судовому засіданні представник відповідача ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» Селіхова Г.А. заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснила, що позивачу не була запропонована посада начальника бюро технічного нагляду у відділі головного будівельника підприємства, оскільки намічалось зазначену посаду скоротити, що було зроблено 14.02.2019 року. [PERSON] у працевлаштуванні на вказаній посаді не наполягала і ніяких заяв з цього приводу не подавала. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. 21.12.2007 року [PERSON] була прийнята на роботу до Закритого акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на посаду інженера конструктора 1 категорії архітектурно-будівельного бюро ПКВ, а 27.05.2016 року її було переведено на посаду головного інженера проекту проектно-конструкторського відділу. Зазначені обставини підтверджуються даними трудової книжки серії [NUMBER] . 11.09.2018 року головою правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» [PERSON] . [PERSON] було видано наказ №688 «Про скорочення штату працівників ПКВ», згідно з яким з 26.12.2018 року було скорочено 17 штатних одиниць проектно-конструкторського відділу та введено 17 штатних одиниць згідно з додатком 1. 22.10.2018 року відбулось засідання комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або стосовно яких встановлені обмеження при звільненні, на якому було вирішено, що головний інженер проекту Малькова Валентина Петрівна підлягає скороченню, а переважне право на залишення на роботі має [PERSON] , як працівник з більшим безперервним стажем роботи на підприємстві за наявності інших однакових умов продуктивності праці. 23.10.2018 року позивача було попереджено про майбутнє звільнення за ч.1 ст. 40 КЗпП України. 26.12.2018 року [PERSON] було звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників. Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Пунктом 1 ч.1, ч.2 ст.40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Абзацом 1 пункту 19 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 зі змінами визначено, що розглядаючи трудові спори,\~ пов`язані зі\~ звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди\~ зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації\~ виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату\~ працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці,\~ про те, що працівник відмовився від переведення\~ на\~ іншу\~ роботу або що власник або уповноважений\~ ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. В судовому засіданні було встановлено, що дійсно в ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» мали місце зміни в організації\~ виробництва і праці, що підтверджується копією наказу голови правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» Бугаєва [PERSON] .С. «Про скорочення штату працівників ПКВ» від 11.09.2018 року №688. Крім того, судом встановлено, що Статутом ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» визначено, що до повноважень Наглядової ради підприємства, яка контролює та регулює діяльність правління Товариства, належить затвердження організаційної структури та чисельності працівників Товариства та внесення до них змін (п.п. 12.1, 12.8.34 Статуту). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] пояснила, що голова правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», приймаючи рішення про скорочення штату працівників проектно-конструкторського відділу, діяв відповідно до вимог Статуту. При цьому скорочення відбувалось відповідно до Стандартів підприємства, затверджених наказом голови Правління ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» від 13.08.2018 року №616. Так, згідно зі Статутом ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» голова Правління має право видавати накази та затверджувати внутрішні нормативні документи (п.13.17.10 Статуту). Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що наказ голови правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» Бугаєва Л.С. «Про скорочення штату працівників ПКВ» від 11.09.2018 року №688 був винесений з порушенням порядку, встановленого Статутом підприємства, оскільки в судовому засіданні було з`ясовано, що Наглядова рада підприємства, до виключної компетенції якої належать повноваження щодо затвердження організаційної структури та чисельності працівників Товариства та внесення до них змін, такого рішення не приймала та не делегувала у законний спосіб цього повноваження голові Правління ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». При цьому доводи представника відповідача щодо того, що скорочення відбувалось відповідно до Стандартів підприємства, затверджених наказом голови Правління, не спростовують зазначених висновків суду. Зазначена обставина свідчить про відсутність законної підстави для проведення реорганізації в ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на підставі наказу голови Правління без прийняття відповідного рішення Наглядовою радою підприємства. Також в судовому засіданні було встановлено та підтверджено доказами, що в\~ установлений КЗпП України двомісячний строк позивача було письмово попереджено про майбутнє звільнення за ч.1 ст. 40 КЗпП України. 22.10.2018 року, 01.11.2018 року, 01.12.2018 року 13.12.2018 року [PERSON] пропонували за списками вакантні посади в ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»,\~ проте вона відмовилась переходити працювати на запропоновані посади. При цьому було встановлено, що [PERSON] відповідач запропонував не всі вільні посади, які були наявні на підприємстві. Так, згідно з копією штатного розпису по формі №2 станом на 30.11.2018 року була вакантна посада начальника бюро технічного нагляду у відділі головного будівельника підприємства. В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що пропонувати цю посаду [PERSON] було недоцільно, оскільки зазначена посада підлягала скороченню, що і сталось 19.02.2019 року. Проте суд не погоджується із зазначеними доводами представника відповідача і відзначає, що зазначене свідчить про те, що відповідач не виконав покладеного на нього обов`язку та не вжив усіх можливих заходів задля працевлаштування [PERSON] , запропонувавши їй усі вільні посади для працевлаштування. Зазначене свідчить про порушення відповідачем приписів ч.2 ст.40 КЗпП України та порушення порядку звільнення позивача. Аналізуючи встановлені\~ обставини у сукупності з положеннями ст.43 Конституції України, ст.ст.40, 235 КЗпП України,\~ суд приходить до висновку, що звільнення позивача [PERSON] з посади головного інженера проекту проектно-конструкторського відділу ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» мало місце без законної підстави та з порушенням порядку, встановленого законом, тобто було незаконним, таким, що порушує її права та інтереси.\~\~ Таким чином, з урахуванням наведеного та відповідно до вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП України [PERSON] підлягає поновленню на роботі на посаді інженера проекту проектно-конструкторського відділу ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». Оскільки суд дійшов висновку про поновлення позивача на роботі, то слід застосувати приписи ч.2 ст. 235 КЗпП України та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дня, наступного за днем незаконного звільнення, по день ухвалення рішення у цій справі, тобто з 27.12.2018 року по 02.06.2019 року в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок). Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що протягом зазначеного часу в період з січня 2019 року по квітень 2019 року позивач [PERSON] отримула допомогу по безробіттю, розмір якої становив 1928,38 грн., що підтверджується довідкою Сєвєродонецького міського Центру зайнятості від 24.05.2019 року №841. Таким чином, з урахуванням п. 32 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 зі змінами з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням зазначеної суми отриманої позивачем допомоги по безробіттю. Проте, враховуючи, що позивач не надала відомості про розмір допомоги по безробіттю, яку їй було виплачено в травні 2019 року, суд вважає, що стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу, з якого підлягає відрахуванню допомога по безробіттю, отримана [PERSON] за період з січня 2019 року по травень 2019 року, включно.\~ Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Згідно з довідкою ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» від 26.03.2019 року №38336 середньогодинна заробітна плата [PERSON] становить 51,25 грн., середньомісячна кількість часів 175,9 год., середньомісячна заробітна плата 9014,88 грн. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу [PERSON] , визначений без податків, зборів та інших обов`язкових платежів, становить 46427,38 грн. (за 3 робочі дні вимушеного прогулу в грудні 2018 року (175,9 год. : 20 робочих днів\~ х 3 дні вимушеного прогулу = 26,4 год. вимушеного прогулу) та за 5 місяців вимушеного прогулу з січня по травень 2019 року (5 місяців вимушеного прогулу х 175,9 год. = 879,5 год. вимушеного прогулу), що становить 905,9 год. вимушеного прогулу; розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначається шляхом множення середньогодинної заробітної плати на кількість годин вимушеного прогулу, тобто 905,9 год. х 51,25 грн. = 46427,38 грн.). При цьому середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 46427,38 грн. розрахований без утримання податків та інших обов`язкових платежів та без урахування допомоги по безробіттю, яку отримала позивач. Відповідно до ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі та в межах стягнення платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2114,40 грн. (768,40 грн.\~ за вимогу про поновлення на роботі, 768,40 грн.\~ за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, всього 768,40 грн. х 2 вимоги, які було задоволено = 1536,80 грн.).

Outcome: approved