Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свій позов обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 13.11.2008 року було стягнуто з відповідача в її користь 5577,50 грн. заборгованості за договором позики, 966,36 грн. нарахованих відсотків за прострочення грошового зобовязання, 2097,21 грн. інфляційних коштів за прострочення грошового зобовязання, всього на загальну суму 8641,07 грн., 700 грн. витрат на правову допомогу адвоката, 86,41 грн. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист та предявлено його до виконання у Другий відділ державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, однак станом на 15.06.2015 року кошти не стягнуті. З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 1143,38 грн. три проценти річних від суми боргу, 5247,11 грн. процентів за користування позикою та судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 13.11.2008 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про повернення позики. Стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] 5577 грн. заборгованості за договором позики, 966,36 грн. нарахованих відсотків за прострочення грошового зобовязання, 2097,21 грн. інфляційних коштів за прострочення грошового зобовязання, всього на загальну суму 8641,07 грн., 700 грн. витрат на правову допомогу адвоката, 86,41 грн. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення. (а.с.4-6). 16.02.2009 року видано виконавчий лист та предявлено його до виконання (а.с.8). З повідомлення Другого відділу ДВСЛМУЮ від 15.06.2015 року за Вих. № 19982 вбачається, що на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист № 2-5055 від 16.02.2009 року про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] 9457,48 грн. боргу. Станом на 15.06.2015 року кошти відповідно до виконавчого листа не стягнуті (а.с.8). Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, суд приходить до висновку, що боржник не виконав свої зобовязання за договором позики, тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача в користь позивача 1143,38 грн. три проценти річних від суми боргу, 5247,11 грн. процентів за користування позикою за договором позики від 13.06.2005 року за період з 01.12.2008 року по 06.10.2015 року та 243,60 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 526, 625, 1048-1050 ЦК України,

Outcome: approved