Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду за правилами окремого провадження цивільного судочинства з заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , строком на шість місяців з визначенням переліку тимчасового обмеження його прав: заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю [PERSON] ; заборонити [PERSON] наближатися до [PERSON] на відстань 1 км. до місця її проживання ( [ADDRESS] ); заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою судді від 06 жовтня 2020 року у справі відкрито провадження і призначено судовий розгляд. В судовому засіданні заявниця [PERSON] підтримала заяву та пояснила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Він часто міг застосовувати до неї фізичне насилля, у зв`язку з чим вона потрапляла до лікарні, та в 2019 році з її ініціативи шлюб було розірвано. Вона кілька разів зверталась до правоохоронних органів з приводу насилля зі сторони чоловіка, але відкликала свої заяви, оскільки боялась [PERSON] . Після розірвання шлюбу [PERSON] продовжує приходити до неї додому, до квартири, що належить їй, і не перестає застосовувати фізичне і психологічне насилля. Вона дуже боїться його, і просить застосувати обмежувальний припис. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він дійсно перебував у зареєстрованому шлюбі із заявницею. Визнає, що між ними відбувались певні конфлікти, та що він після розірвання шлюбу продовжує приходити до квартири [PERSON] , оскільки вважає, що хоч шлюб і розірвано, і вони проживають окремо, але продовжують перебувати в фактичних шлюбних відносинах, і вважав, що вона проти цього не заперечує. Стверджує, що насилля до заявниці не застосовує, а лише допомагає їй, в тому числі, слідкувати за її господарством. Провадження із встановленням обмежувального припису вважає таким, що ініційовано їх сином, який працює в правоохоронних органах. Просить в задоволенні заяви [PERSON] відмовити, оскільки зараз він зрозумів, що вона не бажає з ним спілкуватись, і самостійно буде від цього утримуватись. Заслухавши пояснення\~заявниці та\~заінтересованої особи,\~дослідивши матеріали\~справи у\~їх сукупності,\~з`ясувавши фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтується заява,\~суд дійшов\~висновку,\~що заява\~підлягає задоволенню\~частково виходячи\~з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 липня 1085 року по 21 травня 2019 року. При цьому, згідно виписки з історії хвороби №13843, 21 серпня 2013 року [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження черепно-мозкова травма, забій головного мозку тяжкого ступеню із стисканням гострою субдуральної гематомою справа, дислокаційний синдром, забій м`яких тканин обличчя. 26.12.2015 року [PERSON] зверталась до поліції із заявою про спричинення тілесних ушкоджень чоловіком. 02 жовтня 2020 року до [PERSON] застосовувався терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений строком на 2 діб з 18:00 години 03 жовтня 2020 року. Порядок розгляду судом справ про видачу обмежувального припису регулюються положеннями глави 13 ЦПК України, а відповідні правовідносини Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до вимог ст. 3502 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`ю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Вказаною статтею також визначено, що кривдник це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Частиною 2\~ст. 3\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству»визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). У відповідності до ст. 3506 ЦПК\~Українирозглянувши\~заяву про\~видачу обмежувального\~припису,\~суд ухвалює\~рішення про\~задоволення заяви\~або відмову\~в її\~задоволенні.\~У разі\~задоволення заяви\~суд видає\~обмежувальний припис\~у вигляді\~одного чи\~декількох заходів\~тимчасового обмеження\~прав особи,\~яка вчинила\~домашнє насильство,\~передбачених Законом\~України «Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству»на строк від одного до шести місяців. Частиною 2\~статті 26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству»передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. Рішення про\~видачу обмежувального\~припису або\~про відмову\~у видачі\~обмежувального припису\~приймається на\~підставі оцінки\~ризиків (оцінювання\~вірогідності продовження\~чи повторного\~вчинення домашнього\~насильства,\~настання тяжких\~або особливо\~тяжких наслідків\~його вчинення,\~а також\~смерті постраждалої\~особи)\~(ч.3 ст. 26 цього Закону). Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України\~привиборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №756/3859/19 (провадження №61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону №2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Суд, вважає, що з урахуванням пояснень учасників в судовому засіданні, наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці, тому приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] із встановленням декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ч.2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Однак суд не вбачає підстав для повного задоволення заяви про видачу обмежувального припису. Так [PERSON] не назвала конкретного майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності або її особистої приватної власності, яким [PERSON] перешкоджає їй користуватись, у зв`язку з чим така заборона є передчасною і не актуальною на цей час. Крім того, заборона наближатися до [PERSON] чи до належній їй квартири на певну відстань, сама по собі вже включає заборону знаходитись [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . Також заявницею не обґрунтовано заборона наближатись на відстань 1 км. до неї чи до місця її проживання. Така дистанція є надмірно великою. Встановлення обмеження у відстані 100 метрів у повній мірі забезпечить досягнення мети встановлення обмежувального припису. При цьому судом встановлено, що застосування певних обмежень, мінімально порушить права і самого [PERSON] , який не проживає в квартирі [ADDRESS] , та відповідно до пояснень учасників в судовому засіданні, не є співвласником цієї квартири, і має інше місце як проживання, так і реєстрації. Зважаючи на викладене, з урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне встановити тимчасові заходи, направлені на виконання захисної та запобіжної функції, та попередження вчинення насильства, на строк 3 місяці, що буде достатнім часовим проміжком, для дії такої першої заборони. Відповідно до ч.3 ст. 3505 ЦПК\~Українисудові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави. Згідно вимог ч.4 ст. 3506 ЦПК\~Українирішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial