Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рогатинського районного суду із позовом до [PERSON], Васючинської сільської ради про визнання недійсним заповіт від 20 жовтня 2015 року, про визнання дійсним заповіту від 10 грудня 2012 року, які були посвідчені секретарем виконавчого комітету Васючнинської сільської ради [PERSON] від імені [PERSON] У позовній заяві зазначено, що [INFO] року в с.Васючин Рогатинського району помер дідусь позивачки [PERSON]. 10 грудня 2012 року [PERSON] було складено заповіт в користь позивачки, який був посвідчений секретарем Васючинської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №42. Після смерті [PERSON] їй стало відомо, що існує ще один заповіт від 20 жовтня 2015 року відповідно до якого [PERSON] все належне йому майно заповів відповідачці [PERSON], який теж було посвідчено секретарем Васючинської сільської ради та зареєстровано у реєстрі за №37. При ознайомленні із заповітом позивачка виявила невідповідність підпису [PERSON] під заповітом, складеним 20 жовтня 2015 року. Вважає, що заповіт на користь [PERSON] підписаний іншою особою, а не заповідачем. З цих підстав такий заповіт не відповідав волі [PERSON], а тому просить визнати його недійсним. У судовому засіданні позивачка, представник позивачки позов підтримали повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Просили визнати недійсним заповіт, посвідчений 20 жовтня 2015 року від імені [PERSON], на підставі ст.1257 ЦК України, оскільки заповіт від 2015 року не відповідав волі заповідача. Просили позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала. Пояснила, що проживає в м.Львові. Завжди турбувалася про батька, приїжджала його провідувати, проявляла щодо нього турботу. Разом з батьком проживала її молодша сестра [PERSON] (мати позивачки), яка самоусунулася від догляду за батьком. Сестра не готувала їсти, не прибирала в будинку, не готувала їжу. За життя батько мав намір заповісти все належне йому майно саме їй. Вона відмовляла батька, говорила, щоб заповів своє майно сестрі [PERSON]. В подальшому батькаом було складено заповіт на [PERSON], дочку [PERSON]. [PERSON] вийшла заміж і переїхала проживати в с.Журів. [PERSON] продовжувала проживати з батьками. Її поведінка щодо батьків була неправильною. Сестра забирала у батьків пенсію, яку витрачала на власні потреби. Саме тому батько за життя склав інший заповіт на її користь. Однак їй відомо, що батько не підписував заповіт 20 жовтня 2015 року. Підпис під заповітом від імені батька було зроблено її братом. Чому так сталося, пояснити не може. Васючинська сільська рада позов визнала, про що направила на адресу суду письмову заяву. Слухання справи просила провести у відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідачки [PERSON], дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно заповіту, який посвідчений 10 грудня 2012 року секретарем Васючинської сільської ради, [PERSON] все належне йому майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилос, заповів своїй онуці [PERSON]. 22 травня 2015 року [PERSON], [INFO] рок ународження зареєструвала шлюб з [PERSON], [INFO]. Після державної реєстрації шлюбу їй присвлєно прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом пр шлюб серія [NUMBER] Згідно заповіту від 20 жовтня 2015 року [PERSON] на випадок смерті зробив таке розпорядження - все належне йому майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, заповів дочці [PERSON] Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. [PERSON] помер [INFO] року в с.Васючин Рогатинського району Івано-Франківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим 21 квітня 2017 року Рогатинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247, 1248 ЦК України. За ч. 2 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Статтею 1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Підстави для визнання заповіту недійсним визначено ст. 1257 ЦК України. При цьому визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таким чином, заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). У заповіті [PERSON] від 20 жовтня 2015 року, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Васючинської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області області [PERSON], зазначено, що він складений зі слів заповідача. Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачу і власноручно ним підписаний у присутності секретаря сільської ради. Особу заповідача секретарем встановлено, його дієздатність перевірено. Статтею 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання заповіту недійсним позивачка, як підставу позову зазначила, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі, оскільки він не підписував вищезазначений заповіт. У судовому засіданні відповідачами визнано, що заповіт підписано не заповідачем [PERSON], хоча у тексті заповіту зазначено, що він підписаний власноручно заповідачем. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. За ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч..1-3,5,6 ст.203 ЦК України, а саме - зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Підписання заповіту від імені [PERSON] іншою особою суд розцінює як таке, що не відповідало волі заповідача, а тому не було вільним. За таких обставин позовні вимоги щодо визнання недійсним заповіту від 20 жовтня 2015 року, посвідченого секретарем Васючинської сільської ради [PERSON] від імені [PERSON] на користь [PERSON] слід задовольнити. Заповіт є одностороннім правочином. За ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовна вимога про визннаня дійсним заповіту, посвідченого 10 грудня 2012 року від імені [PERSON] на користь [PERSON] не підлягає до задоволення. За наведених доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial