Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просить визнати останніх такими, що втратили право користування будинковолодінням [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй належить будинковолодіння [ADDRESS]. В зазначеному будинковолодінні зареєстровані її колишній чоловік [PERSON] та донька [PERSON], які в ньому не проживають та їх особисті речі відсутні. Вона на даний час проживає в зазначеному будинковолодінні та має намір ним розпорядитися, але не може цього зробити, так як в ньому зареєстровані її донька та колишній чоловік, які не проживають в ньому більше року, в зв'язку з чим втратили право користування ним. Відповідачі не заперечують проти зняття з реєстрації, але постійно ухиляються від такого, посилаючись на незадовільний стан здоров'я та зайнятість. В добровільному порядку виписати відповідачів по справі вона не має можливості. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву, в якій справу просить розглянути без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак надали суду заяви, в яких просили справу розглянути без їх участі, позов визнали у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2018 року за [PERSON] визнано право власності на будинковолодіння [ADDRESS] (а.с.5-6). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №120728823 від 16 квітня 2018 року, [PERSON] 12 квітня 2018 року, на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2018 року у справі за №703/340/18, 2/703/697/18, зареєструвала право власності на будинок [ADDRESS] (а.с.7). Як вбачається з довідки №818 виданої виконавчим комітетом Малосмілянської сільської ради Смілянського району Черкаської області 19 червня 2018 року, в будинку [ADDRESS], зареєстрована та проживає [PERSON], 1958 року народження, а також зареєстровані, але не проживають: колишній чоловік [PERSON], 1957 року народження, та донька [PERSON], 1984 року народження (а.с.11). Відповідно до актів обстеження будинковолодіння від 12 березня 2018 року, 13 червня 2018 року та 15 червня 2018 року, складених комісією в складі сусідів [PERSON] та [PERSON], які засвідчені сільським головою Малосмілянської сільської ради Смілянського району Черкаської області Пономаренко І.М., в будинку [ADDRESS] зареєстрована та проживає [PERSON], а також зареєстровані: колишній чоловік [PERSON], 1957 року народження, та донька [PERSON], 1984 року народження, однак не не проживають в ньому з 2007 року (а.с.8, 9). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Із змісту ч.1 ст. 317 ЦК України вбачається власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України визначено власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до Правових позицій висловлених судовою палатою у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (справи повязані із застосуванням норм про захист права власності) згідно із ст.15, п.4 ч.2 ст.16, ст.ст.386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і обєктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, а також те, що [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані в будинковолодінні [ADDRESS], за цією адресою не проживають з 2007 року, чим створюють перешкоди в користуванні будинком його власнику та можливістю вільно розпорядитися своєю власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом, є обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню. Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так, при подачі позову [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок, що підтверджується квитанцією №0.0.1067189008.1 від 21 червня 2018 року (а.с.1). Як вбачається з матеріалів цивільної справи відповідачі [PERSON] та [PERSON] до початку розгляду справи по суті визнали позовні вимоги, відтак позивачу [PERSON], у відповідності до вимог ч.1 ст.142 ЦПК України, підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову, тобто 352 гривні 40 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved