Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Ізяславської районної державної адміністрації, про визнання права власності на земельну частку в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначила, що 21 жовтня 2014 року помер її чоловік [PERSON]. На момент смерті із спадкодавцем ніхто не проживав, до складу спадкового майна увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,88 га відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 019116. Крім позивачки спадкоємцем першої черги за законом є дочка померлого [PERSON], а тому позивачка разом із нею вправі успадкувати по ? частині земельної ділянки. Однак державний акт на земельну ділянку був втрачений, через що нотаріус не може видати для позивачки свідоцтво про право частку у спадщині, а тому просить визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки, що належала спадкодавцю [PERSON]. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала. Залучена до участі у справі в якості відповідача [PERSON] проти позову заперечила, подала зустрічний позов, в якому просить усунути [PERSON] від права на спадкування, мотивуючи тим, що укладений шлюб між її батьком та [PERSON] був фіктивним, крім того, починаючи із 2012 року її батько хворів, а [PERSON] ухилялася від надання йому допомоги і не давала грошей на придбання ліків. Ізяславська районна державна адміністрація проти позову не заперечила, у поданій заяві просила розгляд справи провести у відсутність її представника. Суд, заслухавши [PERSON], [PERSON], її представника [PERSON], свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, в зустрічному позові [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] одружилися 14 серпня 2002 року у Борисівській сільській раді Ізяславського району. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що після одруження [PERSON] близько шести років проживав разом із нею в с. Борисів, а потім переїхав в с. Іванівку, бо там також було господарство, за яким потрібен був догляд. Вона також була деякий час разом із чоловіком в с.Іванівці, виконувала всю домашню роботу, а потім повернулася назад у с. Борисів, бо потребувала догляду її пристаріла матір. Увесь час чоловік приїздив до неї у с. Борисів, допомагав їй по господарству, вона також приїздила в с. Іванівку та допомагала для нього. Коли він захворів, вона приїздила до нього у лікарню відвідати. Гроші на лікування у [PERSON] були, бо він збирав ще раніше, увесь цей період вони коштами один одному допомагали. Після того, як чоловік вийшов із лікарні, він тиждень жив у неї і часто відвідував. Свідки [PERSON], [PERSON] посвідчили суду, що [PERSON] після одруження тривали час жив із [PERSON] та вони разом вели спільне господарство. Коли [PERSON] став проживати у себе вдома, то часто відвідували один одного, допомагали по господарству. Відповідачка по первісному позову [PERSON] суду показала, що її батько взяв шлюб із позивачкою, нікого не повідомляючи. Сімї фактично створено не було, вони проживали окремо. Коли батько захворів, [PERSON] його не доглядала, нічим не допомогла. У [PERSON] безпосередньо вона нічого не просила, а сама позичала гроші у сторонніх людей. Оголошення про втрату державного акта на земельну ділянку неправдиве, у звязку з чим в газеті надруковане спростування. Свідки [PERSON], [PERSON] суду посвідчили, що [PERSON], коли він захворів опікувалася його дочка [PERSON], похорон також робила дочка. [PERSON] позичала кошти на лікування. [PERSON] та [PERSON], чоловік та син [PERSON], у своїх поясненнях вказали, що проживали спільно [PERSON] та [PERSON] зовсім небагато часу, коли стали проживати окремо [PERSON] використовувала діда як наймита. Допомоги на лікування діда вона не давала, а коли потрібно було із лікарні м.Хмельницького посадити його на автобус, то її діти навіть цього не зробили. Згідно довідки Сошненської сільської ради Ізяславського району [PERSON] на день смерті проживав сам у [INFO] і самостійно вів господарство. Сільський голова с. Сошне [PERSON] вказав, що він лише одного разу в господарстві [PERSON] в с. Іванівці бачив [PERSON] Після проведеної операції [PERSON] деякий час проживав у Сошному в дочки, де він його провідував. Пізніше [PERSON] став проживати у себе в Іванівці, де тримав господарство до самої смерті. Свідок [PERSON] посвідчив, що він проживає у с. Іванівка був сусідом [PERSON] Він іноді допомагав для [PERSON], за дідом доглядала лише дочка, а його жінка [PERSON] була в Іванівці лише наїздами. Свідок визнав, що 9 жовтня 2014 року (на церковне свято села) вони разом із [PERSON] конем приїздили в с. Борисів до [PERSON], де також і заночували. Згідно свідоцтва про смерть, виданого виконавчим комітетом Сошненської сільської ради, [PERSON] помер 22 жовтня 2014 року. Приватний нотаріус Ізяславського районного нотаріального округу [PERSON] на запит суду повідомив, що в його провадженні знаходиться спадкова справа № 77-2014 до майна померлого [PERSON]. У даній справі є заяви про прийняття спадщини, подані [PERSON] та [PERSON]. Заповіт відсутній. Відповідно до ст.. 60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обєктивно дослідивши сукупність наданих доказів, суд дійшов висновку, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не подані вагомі докази того, що [PERSON] ухилялася від надання допомоги для свого чоловіка [PERSON], коли той потребував її. При цьому суд враховує, що [PERSON] опікувалася своєю пристарілою матірю, з якою проживала і та потребувала стороннього догляду. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України спадкоємцями за законом першої черги є той з подружжя, хто пережив спадкодавця, його батьки і діти. Статтею 1267 визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними. Статтею 1225 Цивільного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За життя [PERSON] належала земельна ділянка площею 1,8827 гектара для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, про що свідчить державний акт серії ЯД № 019116. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги до майна померлого [PERSON], за [PERSON] слід визнати право власності на ? зазначеної земельної ділянки. На підставі ст.ст. 1224, 1225, 1261, 1267 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved