Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] сільської ради Лиманського району Одеської області про визнання за нею права власності на земельну ділянку, площею 3,61 га., розташовану на території [PERSON] сільської ради Комінтернівського (Лиманського) району Одеської області, кадастровий номер 5122784200:01:0010457, у порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлого 12.08.2010 року. В судове засідання при розгляді справи по суті позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, про дату, час та місце проведення якого були сповіщені своєчасно, належним чином, однак представник позивача [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с.82). В судове засідання, представник відповідача [PERSON] сільської\~ради Лиманського\~району Одеської\~області не зявився, про дату, час та місце проведення якого був сповіщений своєчасно, належним чином, однак від сільського голови [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без присутності представника сільської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.27). Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши зібрані у справі докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12.08.2010 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №229873, виданим 12.08.2010 року виконкомом [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області, про що зроблено актовий запис №52 (а.с.31). Підтвердженням того, що позивач [PERSON]В, була донькою померлого є копія свідоцтва про народження серії ІІ-УР №014696 (а.с.40). Після реєстрації першого шлюбу позивач змінила прізвище з «Шаміна» на «Шимарову», що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, а також копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії ІІ-ЖД №382029 (а.с.9, 11). 06.11.1993р. позивач зареєструвала шлюб із [PERSON], після чого змінила прізвище з «Шамарової» на «Шулькіс», що вбачається з копії свідоцтва про шлюб ІП ФР №357791 (а.с.42). Після смерті [PERSON], відкрилася спадщина, зокрема у вигляді земельної ділянки, площею 3,61 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Комінтернівського (Лиманського) району Одеської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності на зазначену земельну ділянку визнано за [PERSON] у порядку спадкування за законом після померлої 05.11.2006р. [PERSON] (матері позивача) на підставі заочного рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.09.2008 року (а.с.15). Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 01.03.2006р., виданого на підставі розпорядження Комінтернівської РДА Одеської області від 01.12.2005 року №1417, кадастровий номер земельної ділянки 5122784200:01:0010457 (а.с.16). Проте, [PERSON] не встиг отримати державний акт на спадкову ділянку. У визначений законом строк позивач звернулася до приватного нотаріусу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, але їй письмово відмовили в отриманні свідоцтва про право на спадщину земельної ділянки, площею 3,61 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Комінтернівського (Лиманського) району Одеської області, у звязку з тим, що відсутня реєстрація спадкової ділянки, а саме відсутній державний акт (а.с.30, 43). Судом, при дослідженні копії спадкової справи, встановлено, що інші спадкоємці окрім позивача відсутні. У відповідності зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України, передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно\~ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до п.4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві В силу положення ч.1\~ст.1297 ЦК України,\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. \~Матеріалами справи доведено, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, що за життя належало спадкодавцю, оскільки\~Законом України «Про нотаріат»\~не передбачена можливість видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом за відсутності правовстановлюючого документу, отже суд вважає, що тільки в судовому порядку позивач має можливість захисту свого права та законного інтересу. Відповідно до ч.1 п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відповідно до ст.1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Статтею 328 ЦК України\~встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Згідно ч.5\~ст.1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст.392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності таке ж право відповідно до\~ст.396 ЦК України\~має особа яка має речове право на майно. Відповідно\~ст.16 ЦК України\~передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином відсутність у позивача можливості надання нотаріусу державного акту на земельну ділянку, позбавляє її права на оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Відповідно суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкову земельну ділянку в судовому порядку.

Outcome: approved