Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2016 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. У шлюбі в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Бучацьким районним судом Тернопільської області 05 квітня 2019 року ухвалено рішення про зміну розміру аліментів, визначеного рішенням Бучацького районного суду від 12 жовтня 2017 року, та стягнуто з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від набрання рішенням суду законної сили до повноліття дитини, однак свої зобов`язання по сплаті аліментів відповідач не виконує та злісно ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого станом на 31 серпня 2020 року утворилась заборгованість в сумі 55644,15 грн. За розрахунками позивача загальна сума неустойки (пені), яку відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача складає 132071,27 грн. (за період з травня 2019 року по грудень 2019 року становить 108817,30 грн., з січня 2020 року по липень 2020 року становить 23253,97 грн.) З урахуванням вимог ч.1 ст.196 СК України позивач просить суд стягнути з [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 55644,15 грн. 17 вересня 2020 року ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення\~неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивач, адвокат Захарчук Ю.В. в судове засідання не з`явився, однак, подав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує і просить справу розглядати у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відзив та заперечення на позов не подавав. На підставі вимог ст. ст.\~223,\~280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання усіх\~\~осіб,\~\~які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до\~\~положень\~\~цього\~\~Кодексу\~\~розгляд справи здійснюється судом за\~\~відсутності\~\~осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового\~\~процесу\~\~за\~допомогою\~звукозаписувального\~технічного\~засобу\~не\~здійснюється. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до рішення Бучацького районного суду від 05 квітня 2019 року (справа № 595/1401/18), змінено розмір аліментів, визначений рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2017 року, та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого в с. Жизномир Бучацького району Тернопільської області, жителя [ADDRESS] , в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня набрання рішенням суду законної сили до повноліття дитини. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4\~ст. 82 ЦПК України). На підставі вказаного рішення суду головним державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Миронович Д.А. відкрито виконавче провадження, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 61046411 від 30 січня 2020 року. Згідно довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 15 вересня 2020 року, наданого старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ, станом на 31 серпня 2020 року за [PERSON] числиться заборгованість із сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у сумі 55644,15 грн. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не здійснював сплату аліментів на користь позивача з часу їх призначення судом, лише у лютому 2020 року боржником сплачено 9045,23 грн., що стало причиною звернення [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята\~статті 7 СК України). Відповідно до частини другої\~статті 141 СК України\~розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Згідно із частиною четвертою\~статті 155 СК України\~ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~та\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.1\~ст. 196 СК України\~при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, фактично вказаною нормою права закріплено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів, і зі змісту цієї норми випливає, що визнання боржником наявності заборгованості зі сплати аліментів є визнанням неналежного виконання ним аліментних зобов`язань, що є підставою для стягнення пені за прострочення сплати аліментів. При цьому, передбачена\~ст. 196 СК України\~відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку встановленому\~Сімейним кодексом. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Як слідує з розрахунку позивача, розмір пені за період несплати відповідачем аліментів за період часу з травня 2019 року по 31 грудня 2019 року становить 108817,30 грн., за період часу з січня 2020 року по 31 липня 2002 року становить 23253,97 грн. Даний розрахунок неустойки (пені) відповідачем не заперечується, оскільки останній на виклики суду жодного разу в судові засідання не з`явився, відзиву на позов не подавав. Відповідно до ч. 1\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів є правомірними. Згідно\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм\~глави 49 ЦК України\~неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом\~статті 196 СК України\~пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Саме така правова позиція 25 квітня 2018 року, висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 572/1762/15-ц. Враховуючи вимоги\~ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, до стягнення підлягає сума неустойки (пені), яка не повинна перевищувати 100 відсотків заборгованості по сплаті аліментів, тобто в даному випадку 55644,15 грн. За вказаних обставин, позов [PERSON] про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 07 травня 2019 року по 31 липня 2020 року в розмірі 55644,15 грн. є обґрунтованим і його слід задовольнити. Відповідно до вимог\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, зокрема належать витрати на правову допомогу. Згідно\~ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч. ч. 1-5\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Представником позивача адвокатом Захарчуком Ю.В. на підтвердження надання правової допомоги позивачу та фактично понесених позивачем сум судових витрат надано суду наступні документи: ордер про надання правової допомоги серії АА № 014824 від 26 серпня 2020 року; розрахунок судових витрат та витрат на правову допомогу від 17 листопада 2020 року; квитанцію до прибуткового кассового ордеру № 6 від 17 листопада 2020 року, з якої слідує, що адвокатом Захарчуком Ю.В. прийнято від [PERSON] 9000 грн. за написання позову, надання консультації, участь в судових засіданнях. З викладених підстав суд приходить до висновку про підставність стягнення з відповідача в користь позивача витрат на правову допомогу. Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved