Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 3 вересня 1994 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Сімейне життя не склалося і з серпня 2014 року вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу вважає неможливим. Спору про поділ майна не має. У зв'язку з цим позивач просила суд розірвати шлюбу, укладений між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, просила суд не надавати час на примирення. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суду підтвердив, що не проживає разом з позивачем з серпня 2014 року, спільне господарство не ведуть. Також вважав неможливим збереження їхнього шлюбу та просив суд не надавати час на примирення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 3 вересня 1994 року відділом РАГС м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 107 та видано свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с. 4). Спільних неповнолітніх дітей подружжя не має. Судом встановлено, що сторони разом не проживають з серпня 2014 року, стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та взаємне небажання зберегти шлюб та сім'ю. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Отже, вимоги позивач про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про поділ майна подружжя не має. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Оскільки від позивача надійшла до суду заява про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд у відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України вважає за необхідне відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Вирішуючи питання про розподіл судових витра у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивачем було понесено судові витрати, а саме сплачено судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с.1), суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved