Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що із 01 липня 2000 року, по 25 червня 2015 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON], від спільного проживання із яким вони мають неповнолітнього сина - Станіслава, [INFO], який проживає із нею і знаходиться на її утриманні. В період шлюбу вона із відповідачем придбали 2-х кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 04 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського нотаріального округу [PERSON] Правовстановлюючий документ на квартиру оформлено на її імя. Вартість квартири становить 152 300 грн. Крім того, в період шлюбу ними придбано легковий автомобіль «GEELY JL7162 МК1.6», реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 79 145 грн., який зареєстрований на імя відповідача. Посилаючись на те, що на даний час вони не можуть дійти згоди щодо поділу зазначеного спільного майна подружжя, позивачка звернулася в суд із позовом, в якому просить припинити право спільної сумісної власності подружжя на квартиру, залишивши цю квартиру у її власності, розпорядженні та користуванні, визнати за нею право власності на легковий автомобіль, який також залишити у її розпорядженні та користуванні, а з неї стягнути на користь відповідача компенсацію за належну йому частку у спільному майні подружжя, що становить половину вартості зазначеного майна в сумі 115 722 грн. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Проте, на адресу суду до початку розгляду справи по суті надійшла заява від відповідача [PERSON], посвідчена 18 вересня 2015 року нотаріусом Митіщенського нотаріального округу Московської області [PERSON], в якій він зазначає, що позов [PERSON] до нього про розподіл майна подружжя він визнає в повному обсязі та просить справу розглянути за його відсутності. В цій же заяві відповідач вказує, що він не заперечує проти того, щоби квартира та автомобіль, які були придбані ним із позивачкою в шлюбі, були виділені позивачці у власність, оскільки він отримав від неї компенсацію за належну йому частку у спільному майні подружжя і ніяких претензій з цього приводу він до позивачки не має. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ст. 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо)самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Як вбачається із матеріалів справи, дійсно в період шлюбу сторонами придбано спільне майно подружжя, а саме 2-х кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 04 вересня 2002 року, зареєстровану на імя позивачки, та автомобіль «GEELY JL7162 МК1.6», реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Смілянським ВРЕР ДАІ на імя відповідача 19 квітня 2011 року. Із письмової заяви відповідача вбачається, що до початку розгляду справи по суті він із відповідачкою фактично дійшли згоди з приводу розподілу зазначеного спільного майна подружжя у спосіб, за яким це майно залишається у власності позивачки, а вона сплатила йому компенсацію половини його вартості. Суд вважає, що визнання позову відповідачем за умови отримання ним грошової компенсації від позивачки вартості половини спільного майна подружжя, не суперечить закону і не порушує інтересів сторін, що дає підстави для задоволення позовних вимог позивачки. На підставі наведеного, ст.ст. 70, 71 СК України,

Outcome: approved