Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розподіл спільно нажитого майна подружжя. Позов мотивувала тим, що 10.05.1986 року вони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований в Оржицькому райвідділі ЗАГС Полтавської області, актовий запис № 10. Від шлюбу мають повнолітніх дітей. Шлюб між ними розірвано 28.03.2013 року. За час шлюбу в 1988 році був придбаний житловий будинок по [ADDRESS]. Даний будинок розташований на приватизованій відповідачем земельній ділянці площею 0, 15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Восени 1989 року їхні шлюбні відносини почали псуватися і вони вирішили проживати окремо та добровільно розділитися майном. Відповідач став проживати окремо, а вона з дітьми залишилася проживати в будинку. Вона 20.09.1989 року виплатила [PERSON] 4000 карбованців в рахунок вартості половини їхнього спільного майна, що підтверджується розпискою відповідача. В 1990 році вони вирішили зберегти сім»ю і стали проживати разом. З 2012 року вони припинили спільне проживання та 28.03.2013 року їхній шлюб було розірвано. Домовленості про добровільний розподіл майна, що є їхньою спільною сумісною власністю придбаною після 1990 року між ними не було досягнуто. Додатково за період шлюбу з 1990 року по 2012 рік вони спільно з відповідачем придбали ( побудували ): - гараж ( 1991 рік ) в [ADDRESS] вартістю 11 558 грн; - вбиральню ( 1991 рік ) в [ADDRESS] вартістю 3694 грн; - саж ( 1994 рік ) в [ADDRESS] вартістю 2178 грн; - огорожу ( 2010 рік ) в [ADDRESS] вартістю 11 935 грн. Все зазначене майно знаходиться у її користуванні. Відповідач після розірвання шлюбу без її згоди оформив право власності на житловий будинок в [ADDRESS] та на земельну ділянку для будівництва та обслуговування вказаного будинку та господарських споруд. Зараз вони проживають окремо та на її пропозицію поділитися майном добровільно відповідач відмовився. Представник позивача та позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали повністю та надали пояснення згідно мотивів викладених в позові. На зустрічний позов заперечили. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні зустрічний позов підтримали повністю та надали пояснення згідно мотивів викладених в позові. На позов [PERSON] заперечили. Зокрема [PERSON] пояснив, що надані йому [PERSON] гроші він в послідуючому, коли вони знову стали жити разом, витратив в інтересах сім»ї. На грошову компенсацію він не згідний. Судом досліджено наступні докази по справі, які він бере до уваги як допустимі та належні. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] / прізвище після укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб 10.05.1986 року, реєстровий запис Оржицького райвідділу ЗАГС Полтавської області № 10. Згідно рішення Оржицького райсуду від 28.03.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 09.04.2013 року. Згідно інформаційної довідки КП « Лубенське МБТІ « від 26.03.2014 року № 560 житловий будинок в [ADDRESS] має вартість в сумі 144 585 грн. На будинок правовстановлюючі документи відсутні. Згідно технічного паспорту документація на будинок за адресою [ADDRESS] оформлена на [PERSON]. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] на підставі рішення 53 сесії 5 скликання Оржицької селищної ради від 05.02.2010 року є власником земельної ділянки площею 0, 15 га. Цільове призначення земельної ділянки - « Для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд «. Згідно витягу з погосподарської книги обліку з 1986 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрований та проживає голова двору [PERSON] та члени його сім»ї: дружина [PERSON], діти: [PERSON], [PERSON]. Згідно договору купівлі-продажу 29.10.1986 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив жилий будинок з надвірними господарчими будівлями в [ADDRESS]. Згідно свідчень [PERSON] вона укладала договір купівлі-продажу спірного будинку з [PERSON], підпис на договорі її, гроші за будинок отримувала. Письмові докази щодо добровільного розподілу майна між сторонами по справі 20.09.1989 року, а саме розписку [PERSON] суд вважає неналежним доказом щодо обставин розподілу рухомого і нерухомого майна, оскільки в ній не конкретизовано яким майном, зокрема будівлями, вони розподілилися. Також відсутні юридично значимі дії сторін по справі, зокрема переоформлення права власності на будинок на [PERSON], що свідчить про відсутність реального розподілу майна. В зв»язку з залишенням позову третьої особи [PERSON] без розгляду суд не приймає до уваги надані ним докази в тому числі покази свідків як недопустимі до предмету первісного та зустрічного позовів. На підставі пояснень представника позивача, позивача, відповідача, представника відповідача та свідка, досліджених письмових доказів суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] 10.05.1986 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Оржицькому райвідділі ЗАГС Полтавської області, реєстровий запис № 10. Від шлюбу мають повнолітніх дітей. За час шлюбу 29.10.1986 року [PERSON], діючи в інтересах сім»ї купив жилий будинок з надвірними господарчими будівлями в [ADDRESS] інвентаризаційною вартістю станом на 26.03.2014 року 144 585 грн. Обставину справи щодо номеру будинку 83 сторони визнають. Даний будинок розташований на приватизованій [PERSON] земельній ділянці площею 0, 15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. З 2012 року [PERSON] та [PERSON] припинили спільне проживання. Шлюб між ними розірвано рішенням Оржицького райсуду від 28.03.2013 року, яке набрало законної сили 09.04.2013 року. В даний час [PERSON] та [PERSON] мають намір поділитися спільним майном придбаним в період шлюбу. Домовленості про добровільний розподіл майна, що є їхньою спільною сумісною власністю між [PERSON] та [PERSON] не досягнуто. [PERSON] згоди на отримання грошової компенсації в рахунок вартості половини спільно нажитого майна в період шлюбу не надав. [PERSON] попередньо відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду не внесла. Зазначені обставини справи врегульовані наступними нормативними актами. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини / навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо / самостійного заробітку / доходу /. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 4 ст. 70 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ч. 5 ст. 70 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя « вирішуючи питання про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов»язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя / одного з них / до суду з таким позовом / ст. 11 ЦК / та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За таких обставин позова підлягають частковому задоволенню. Судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial