Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Зазначає, що відповідач більше шести років не мешкає в квартирі, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Ця обставина створює істотні перешкоди позивачу у користуванні житлом. Просить суд визнати відповідача такими, що втратив право користування квартирою. Ухвалою судді від 13 серпня 2019 року було відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивача в письмовій заяві просила розгляд справи проводити без її участі, позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з`явився. Останній був повідомлений про дату судового розгляду шляхом публікації оголошення про виклик на офіційному веб-сайті суду. Відзиву на позов, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідачів до суду не надходило. Тому, за згодою позивача, у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову. Згідно витягу про державну реєстрацію прав № 31080031, виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 10 серпня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Цьолковською І.С., зареєстрований за №1-1081. У довідці ЛКП «Центральне» від 24 липня 2019 року № 9809 зазначено, що в квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 24 липня 2019 року працівниками житлово-експлуатаційного підприємства - ЛКП «Центральне» був складений акт, відповідно до якого відповідач зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS] , однак понад шість років там не проживає, що підтвердили сусіди. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач є власником житлового приміщення на підставі договору дарування. Право власності зареєстроване у встановленому законом порядку. Відповідач в жилому приміщенні не проживає, добровільно знятись з реєстрації за вказаною адресою не бажає, чим чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне визнати відповідача такими, що втратив право користування квартирою. Оскільки позивачем у позовні не заявлено вимоги про розподіл судових витрат, дане питання судом в порядку ст. 141 ЦПК України не вирішується.

Outcome: approved