Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу між сторонами, зареєстрований 17.11.1994 року в відділі РАГС Івано-Франківського міськвиконкому, актовий запис №1615; неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], залишити на проживання із позивачем; прізвище позивача не змінювати на дошлюбне. Позивач просила позов задовольнити, посилаючись на те, що між ними відсутнє взаєморозуміння, основною причиною розпаду сім'ї стало те, що в них з відповідачем різні погляди на життя. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17 листопада 1994 року, виданого відділом РАГС Івано-Франківського міськвиконкому, актовий запис №1615, сторони зареєстрували шлюб 17 листопада 1994 року. (а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], що посвідчується копією Свідоцтва про народження (а.с.4). В ході судового розгляду справи встановлено, що шлюб між сторонами існує формально. Позивач зазначила про те, що їхні цінності та погляди на життя суттєво відрізняються. Згідно з ч. 2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. В ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України). Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.06.2013 року було зупинено провадження в справі з метою надання сторонам строку для примирення. Однак, в судовому засіданні позивач звернула увагу на неможливість примирення. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, миритися вони не бажають, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а збереження шлюбу є недоцільним. З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Позивач просила залишити їхнього неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], проживати з матір'ю [PERSON]. За ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. А тому, клопотання позивача про те, щоб прізвище «[PERSON]» при розірванні шлюбу не змінювати на дошлюбне, підлягає задоволенню. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved