Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. [PERSON] в судове засідання не зявилася подала до суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Позовні вимоги мотивує тим, що 10.08.2012 року вона вийшла заміж, зареєструвавши шлюб з відповідачем у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції м. Рівне за актовим записом № 824. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей немає. Спільне життя у них не склалося. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, чим спричиняє їй душевні страждання. Крім того відповідач веде аморальний спосіб життя.В них з чоловіком різні погляди на життя, ведення спільного господарства, ставлення один до одного. Вважає, що шлюб існує формально, подальше збереження сімї суперечить її інтересам. Просила шлюб розірвати. Відповідач у справі, [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України.\~ Відповідно до вимог ч. 2\~ст.197 ЦПК України, оскільки розгляд справи здійснюється судом у відсутності осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення, із таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 10 серпня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції м. Рівне про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 824 (а.с.4). Причиною розпаду сім'ї стало те, що шлюб носить формальний характер. Згідно з ч. 1\~ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 3 та ч. 4\~ст. 56 Сімейного кодексу України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 104 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 1\~ст. 110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 р., вбачається, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням наведеного суд вважає, що сім'я [PERSON] та [PERSON] розпалася, а тому їхній шлюб слід розірвати. На підставі наведеного, ч. 1\~ст. 51 Конституції України, ст.ст.\~56,\~104,\~109-112 Сімейного Кодексу України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та

Outcome: approved