Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини визначених рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2014 року та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 24 квітня 2010 року по 15 травня 2012 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2014 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки: [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі\~ 500 гривень щомісячно, до досягнення нею повноліття. Однак, стягнутий рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2014 року розмір аліментів із відповідача на сьогодні уже є значно меншим ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. З врахуванням вищевикладеного вважає, що аліменти мають бути збільшені до 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач отримує певний дохід та має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). Тому просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Позивач\~ [PERSON] в\~ судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з наведених у позовній заяві підстав, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву в якій позовні вимоги визнав та просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до\~ задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту\~ Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області 23 вересня 2010 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі (а.с. 7). Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 травня 2012 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 6). Як вбачається із рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] \~ в розмірі 500 гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 26 травня 2014 року (а.с. 8). Із довідки відділу державної реєстрації виконавчого комітету Смілянської міської ради № 6425 від 09 листопада 2020 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] разом із донькою [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно п.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» № 294-IX від 14 листопада 2019\~ року прожитковий мінімум дітей, віком від 6 до 18 років, складає: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на неповнолітню дитину віком від 6 до 18 років на день звернення до суду з позовом становить 2218 гривень, відтак сума стягуваних із відповідача аліментів на утримання дитини, в розмірі 500 гривень, є нижчою, ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, та не забезпечує належного рівня життя дитини Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Доказів, які б свідчили про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини, батьків, повнолітніх дочки чи сина, відсутність у нього можливості сплачувати аліменти у зазначеному позивачем розмірі внаслідок стану здоров`я чи матеріального становища, матеріали справи не містять. Згідно ч.1 ст.18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої постановою Верховної ради України 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 вищевказаної Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надала суду відповідні докази, які є підставою для зміни розміру аліментів, при цьому визначальним при вирішенні спору суд визнає гарантоване Конституцією та законами України право дитини на належне повноцінне її утримання, мінімального рівня якого наразі об`єктивно не може забезпечити розмір стягуваних із відповідача у справі аліментів у сумі\~ 500 гривень\~ на дитину. Таким чином, з огляду на недопустимість порушення прав дитини на забезпечення батьками її належного утримання, за вимогою позивача слід збільшити розмір аліментів стягуваних із відповідача на її користь за рішенням суду. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження рівня життя, який вона б мала, в разі утримування її обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці саме і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем та зважаючи на норми чинного законодавства, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що для забезпечення достатнього рівня життя неповнолітньої дитини, виходячи з засад розумності та справедливості, позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття на користь позивача, підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів у новому розмірі» аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Так як, позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved