Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням уточнень, просить розірвати з відповідачем шлюб, стягнути з відповідача вартість ? частини належного їм житлового будинку та ? частину виплачених за кредитним договором зобов'язань. Ухвалою суду від 21.11.2014 за заявою позивача позовні вимоги в частині розірвання шлюбу залишені без розгляду. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період шлюбу нею з відповідачем був придбаний житловий будинок, в якому позивач не мешкає, ба тому вважає можливим стягнути з відповідача вартість ? частини будинку. Крім того, зазначає, що за кредитним договором, укладеним між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» отримала кредит в розмірі 400000 доларів США, використала його разом з відповідачем в інтересах сім'ї, а погашення за цим договором здійснювала із власних коштів, тому відповідач повинен повернути їй половину виплачених грошей. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та пояснив, що вважає вимоги законним та обґрунтованими та такими, що випливають з норм сімейного законодавства. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ? вартості належного подружжю житлового будинку визнав. Що стосується позовних вимог про стягнення частини погашених зобов'язань, вважає їх необґрунтованими, так як він не є стороною кредитного договору та згоди на отримання кредиту у доларах США не надавав. В судове засідання третя особа не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. 06.09.1975 між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. В період шлюбу подружжям було придбано житловий будинок [ADDRESS] в м. Мелітополі, який оформлений на [PERSON] та квартири [ADDRESS] у м. Мелітополі, які у подальшому були подружжям [PERSON] переплановані та реконструйовані у нежитлове приміщення - магазин промислових товарів. 07.12.2007 між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений генеральний договір №325/158СМБ (зі змінами та доповненнями) за умовами якого Банк надав [PERSON] кредит у формі відновлюваної кредитної лінії окремими частинами («Транш») зі сплатою 14 відсотків річних у сумі 400000 доларів США. Кредит був наданий на поточні потреби. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, при отриманні кредиту [PERSON] надав дружині згоду на укладання кредитного договору на суму 2020000 грн. 00 коп. Отримані за кредитом кошти подружжя [PERSON] використало на реконструкцію вбудовано-прибудованого приміщення у [ADDRESS] під магазин промтоварів та його облаштування, реконструкцію, перебудову та облаштування житлового будинку [ADDRESS] При цьому, погашення отриманого кредиту позивачка здійснювала особисто, із своїх особистих доходів, так як здійснювала підприємницьку діяльність. Як вбачається з пояснень відповідача та матеріалів справи, [PERSON] участі у поверненні кредитних коштів не приймав. Враховуючи встановлене суд приходить до наступних правових висновків. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про його задоволення. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Тобто, для вирішення питання по суті при умові визнання позову відповідачем суд з'ясовує чи не суперечить це закону та чи не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Статтею 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна норма міститься в ст.60 Сімейного кодексу України. Статтею 69 Сімейного кодексу передбачено право подружжя на поділ майна, набутого в період шлюбу, незалежно від розірвання шлюбу. Враховуючи, що будинок 192/1 по вул.. Комунарів в м. Мелітополі придбаний подружжям в період шлюбу, він є спільною власністю подружжя і підлягає поділу. Пунктом 4 статті 71 Сімейного кодексу України передбачено за взаємною згодою присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно. Таким чином, заявлені вимоги та визнання їх відповідачем відповідають нормам діючого законодавства, не порушують прав інших осіб та підлягають задоволенню. Що стосується вимог про стягнення з відповідача половини виплачених зобов'язань за кредитним договором, суд виходить з положень ст. 60, 61, 65, 69, 70 Сімейного кодексу України. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Зазначена норма встановлює, що дружина та чоловік, незалежно від припинення шлюбу мають рівні права і обов'язки щодо спільно нажитого майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. При поділі майна також враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Вищезазначене було визначено в Постанові ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», п. 24 якого зазначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Виходячи з викладеного та правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 19 червня 2013 р. по справі 6-55ц13, суд вважає, що договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. В зв'язку з тим, що генеральний договір з ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений [PERSON] в інтересах сім'ї та кошти за ним було витрачено на об'єкти спільної сумісної власності подружжя, то обов'язки щодо повернення кредитних коштів виникли також і у [PERSON] Судом не приймаються заперечення [PERSON] в частині цих позовних вимог з посиланням, що він не є стороною договору, так як вимоги позивачки не спрямовані на зміну будь-яких умов кредитного договору, а ґрунтуються на нормах сімейного права. Також суд не приймає до уваги твердження [PERSON] та його представника про те, що згода на укладання кредиту у доларах США ним не надавалась а тому зазначений кредит, як такий що отриманий без його відома, не створює для нього обов'язків, в зв'язку з тим, що у судовому засіданні встановлено, що отримані за кредитним договором гроші були витрачені на об'єкти спільної сумісної власності подружжя, а відсутність згоди одного із подружжя на укладення договору, згідно ст. 65 СК України передбачає інші наслідки. Враховуючи, що кредит був отриманий в доларах США, за умовами договору підлягає поверненню разом з відсотками в доларах США, [PERSON] за період 07.12.2007 по 20.06.2014 за договором були сплачені: борг за кредитом в розмірі 308966 доларів США, відсотки - 108313,08 доларів США, разом - 4127279,08 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 6299345,14 гривень, стягненню з відповідача підлягає ? цієї суми, тобто 3149672,57 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved