Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Посилається на те, що вона з відповідачем зареєструвала шлюб 04 вересня 2010 року у виконавчому комітеті Нижньобистрівської сільської ради Хустського району, про що зроблено актовий запис № 07. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що вони люди різних характерів та поглядів на життя, через що між ними постійно виникають сварки та непорозуміння. Відповідач ображає її, принижує її честь та гідність. Подальше сумісне життя з ним за таких обставин є неможливим. Поведінка відповідача негативно впливає на дітей. Їхній шлюб існує лише формально та не виконує свого прямого призначення, а тому його збереження є недоцільним. Діти знаходяться на повному утримані та вихованні позивачки. Добровільно надавати кошти на утримання дітей відповідач відмовляється. Позивачка у позові просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з нього аліменти в її користь на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 1200 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, а також судовий збір. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася. До суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове зсідання не зявився. До суду від представника відповідача [PERSON] надійшло заперечення на позовну заяву. У запереченні відповідач погоджується на розірвання шлюбу з позивачкою, однак вимогу позивачки щодо стягнення аліментів визнає частково, погоджується на стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі по 800 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ним повноліття. Також просить справу розглядати у його відсутності та відсутності його представника. В порядку, передбаченому ст. ст. 169, 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04 вересня 2010 року у виконавчому комітеті Нижньобистрівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом № 07, що стверджується оглянутим оригіналом свідоцтва про одруження. Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є протилежність поглядів на шлюб та сімю, нехтування з боку відповідача сімейними цінностями, що призводить до постійних сварок та непорозумінь між сторонами. Неповнолітні діти: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO] проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач зобовязання по утриманню дітей належно не виконує, матеріальної допомоги по утриманню неповнолітніх сина та доньки позивачці не надає. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 pоку, батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обовязків. Такий обовязок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка стверджує про неможливість існування шлюбу між ними у такій формі, його формальність та невиконання прямого призначення шлюбу. З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Продовження існування шлюбних відносин між сторонами у такій формі приводить до загостренні їхніх відносин і створює лише конфліктні ситуації, а тому його доцільно розірвати. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» визначено прожитковий мінімум на одну особу: для дітей віком до 6 років з 01 січня 2017 пo 30 квітня - 1355 гривень. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач ухиляється від матеріального утримання своїх дітей, враховуючи матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище відповідача, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь позивачки аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі по 850 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, починаючи з дня подання позову. Судові витрати по справі підлягають до стягнення з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved