Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 08.02.2007 року, сина [PERSON] залишити на проживання з матір'ю, прізвище змінити на дошлюбне. Позивач подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.02.2007 року, виданого відділом РАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №158, сторони зареєстрували шлюб 08.02.2007 року. (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4) Станом на даний час шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, у зв'язку з тим, що в сім'ї склалися різні погляди на життєві ситуації. Згідно з ч. 2 ст.104 СК України , шлюб припиняється внаслідок його розірвання. В ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України). Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Позивач в поданій заяві проти надання їм часу для примирення заперечила, посилаючись на його недоцільність та неможливість їх примирення через фактичне небажання продовжувати сімейні відносини. Таким чином, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а збереження шлюбу є недоцільним. З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Позивач просила залишити на проживання з нею неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] року, тому суд приходить до висновку, що неповнолітнього сина [PERSON] слід залишити на проживання із матір'ю. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved