Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. мотивуючи її тим, що 05 серпня 2006 року між нею та відповідачем - [PERSON], було укладено шлюб, про що органом державної реєстрації актів цивільного стану було видано свідоцтво про шлюб від 05.08.2006 р. та зроблено актовий запис під №87. Вказує, що від цього шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], який на даний момент проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося в силу діаметрально протилежних поглядів на життя та шлюб. Не дивлячись на те, що у них є син, відповідач участі в житті сімї не приймає, оскільки, не бачить можливих варіантів життя разом з дружиною та сином у місті Ужгород. Відповідач не бажає приймати участі у вихованні сина, оскільки проживає разом зі своєю мамою в іншому місті. Постійні сварки з відповідачем щодо виховання їхнього сина, різних побутових питань роблять негативний вплив на їхню дитину та її розвиток. Постійні суперечки між нею та відповідачем унеможливлюють їх спільне проживання в якості чоловіка та дружини. Пояснює, що шлюбні відносини між ними припинилися 09 січня 2016 року. Спільне господарство ними з відповідачем не ведеться, оскільки він проживає в іншому місті. Сина вона виховує та утримую сама вже декілька років, а тому вважає за краще розірвати шлюб з відповідачем, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, стверджуючи, що їх шлюб носить тільки формальний характер. На підставі вищенаведеного просить суд розірвати шлюб, укладений 05 серпня 2006 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Іршавським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, про що зроблено актовий запис під № 87, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб (повторно) від 04.10.2016 року Серія І-ФМ №145166; після розірвання шлюбу залишити дитину [PERSON], [INFO], проживати разом з нею - [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по справі, а саме сплачений нею за подання позовної заяви судовий збір. У судовому засіданні позивач [PERSON] зменшила позовні вимоги, просила суд шлюб між нею та відповідачем розірвати, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Разом з тим, 23.02.2017 року подав через канцелярію суду клопотання про надання строку для примирення, оскільки не згоден на розірвання шлюбу, бажає зберегти сімю. 27.03.2017 року позивачкою [PERSON] подано через канцелярію суду заперечення на клопотання відповідача про надання строку на примирення, яке остання вважає необґрунтованим та таким, що прямо порушує її права і засади добровільності шлюбу. Категорично заперечує проти надання судом строку на примирення, вважає, що таке примирення неможливе та не бажає більше перебувати у шлюбі з відповідачем. Стверджує, що на сьогоднішній день вона не проживає разом з відповідачем з січня 2016 року. Більше того, вона разом із неповнолітнім сином проживає за адресою [INFO]. Дитина відвідує тут школу та інші гуртки. Відповідач проживає у м. Іршава та категорично не бажає переїздити. Ніякого змісту у наданні судом строку на примирення немає, адже проживаючи в різних містах, які знаходяться один від одного на відстані понад 80 км, вони ніяк не налагодять їхні шлюбні відносини. На сьогоднішній день кожен з подружжя має протилежні погляди на шлюб, сімю, у звязку з цим між нами постійно виникають сварки. На її думку подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, у подружніх відносинах взагалі відсутні розуміння та повага, а тому просить суд у задоволенні клопотання відповідача про надання судом строку на примирення відмовити. З урахуванням заперечення позивача на клопотання відповідача про надання подружжю строку для примирення, судом вказане клопотання відхилено. Згідно з ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Частиною 4 ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечувала проти прийняття заочного рішення, суд,

Outcome: approved