Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до місцевого суду із зазначеним позовом. У підтвердження своїх вимог позивач покликається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно. У процесі спадкування майна [PERSON] позивачу стало відомо, що на частину належної її матері однієї з земельних ділянок площею 0,188га була виготовлена технічна документація [PERSON] під кадастровим номером [NUMBER] площею 0,1266га, котру після смерті останнього успадкувала відповідач [PERSON] Спірна земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого Ралівською сільською радою Самбірського району 26.03.1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №182. Позивач вважає, що земельна ділянка неправомірно належить [PERSON] , оскільки її матір за життя не відчужувала даного майна, а тому просить скасувати право власності відповідача [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1265га, призначену для ведення особистого селянського господарства у с. Ралівка та визнати за нею право власності відповідно на частину цієї та інших решту земельних ділянок загальною площею 0,41га у порядку спадкування за заповітом майна матері [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Кіт В.Ю. підтримали вимоги позову, посилалися на обставини, викладені в позовних заявах та в останньому уточненому зверненні про визнання незаконним Рішення відповідача Ралівської сільської ради №13 від 10.12.2013 року, Державного акту серії [NUMBER] , виданих на ім`я [PERSON] ; про визнання незаконним та просили скасувати Свідоцтво про право на спадщину від 16.06.2015р. №2-629, видане відповідачу [PERSON] ; також визнати за позивачем [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом на належні земельні ділянки. Представник-адвокат наполягав на задоволенні позову ствердивши, що частина на сьогодні належної земельної ділянки [PERSON] у свій час від громадянки [PERSON] законним порядком не вилучалась у користь [PERSON] , жодних договорів не укладалось, а тому є підстави для скасування оформленого права власності на [PERSON] . Відповідач [PERSON] позов заперечила, посилаючись на викладені обставини у письмовому відзиві на позов; пояснила, що вона правомірно набула у власність спірну земельну ділянку в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] ; аналогічно її представник адвокат Захарко Ю.Ю. просила відмовити [PERSON] у даному позові повністю, оскільки він не ґрунтується на законі та є безпідставно пред`явленим. Представник відповідача Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області Вагурак І.Р. позов також заперечив, зазначивши, що спірною землею фактично за життя постійно користувався [PERSON] ; також частиною користувалися [PERSON] і громадянка Страхоцька, але практично ніхто не використовував за призначенням (ОСГ); і до тепер там знаходиться насип гравію. Основна частина землі, що була передана [PERSON] у власність була вилученою у [PERSON] ; земельна ділянка [PERSON] по конфігурації є хаотичною та її межі ще ніким не встановлювались; при наданні землі [PERSON] також ніхто з боку [PERSON] претензій не мав і тому обміри її землі не проводились. Представник відповідача у судовому засіданні підтвердив, що дійсно сільською радою були допущені описки та граматичні помилки у прізвищах суміжних користувачів: [PERSON] Страхоцький, Корибська Савицька, не було ураховано ДБН 362, а саме належних відстаней «червоної лінії» від дороги; але за час роботи на посаді землевпорядника сільської ради до нього за життя (із 1999р. до 2017р.) ні [PERSON] . ні [PERSON] стосовно спору за землю не звертались ніхто; у свій час [PERSON] надавалась земельна ділянка радою у законний спосіб і за ті розбіжності, що можуть на сьогодні виникати відповідальність можуть нести секретарі, котрі готували документацію; він особисто обмірів надання землі [PERSON] як землевпорядник не проводив; на даний час необхідно виходити із ситуації за наявних розходжень. Третя особа державний нотаріус Самбірської державної нотаріальної контори Мариняк Н.М. суду пояснила, що оформляла спадщину за встановленим законом порядком і жодних порушень при нотаріальній дії не було допущено; щодо надання землі тому чи іншому землекористувачу необхідно відбирати документації у сільській раді та ставити їм питання чи бралась до уваги індексно-кадастрова карта, яким чином виносилось рішення у 2006 році на сесію ради, з чиєї провини були допущені розбіжності або чиї це недоробки. Треті особи Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Самбірський виробничий відділ Львівської регіональної філії «Центр Державного земельного кадастру» до суду не з`явилися та не повідомили про причини неявки. Встановивши обставини справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши наявні у справі докази суд дійшов до висновку, що у позові [PERSON] до Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області, Давид [PERSON] Романівни про визнання неправомірним та скасування права власності на земельну ділянку та визнання права власності на спадкове майно, слід відмовити повністю за недоведеністю та за безпідставністю, оскільки судом із позиції позивача та її представника не з`ясовано, які реально права [PERSON] порушені відповідачами, ким саме, в який спосіб і які конкретно несприятливі наслідки спричинило для неї це порушення; а також те, чи є метою пред`явлення позову позивачем захист (відновлення) її прав і законних інтересів і чи можливо при обраному нею способі захисту відновити (захистити) її права. При цьому суд виходить із наступних встановлених обставин і визначених відповідно до них правовідносин, що обґрунтовані законом: У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов`язок доказування і подання доказів. Відповідно до передбачених Цивільним Законом засад захисту права власності держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів прав власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню; також власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ст. 391 ЦК України у спосіб захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Із позовних вимог позивача убачається, що [PERSON] просить у судовому порядку визнати недійсною реєстрацію земельної ділянки площею 0,1265га, призначеної для ведення особистого селянського господарства у с. Ралівка, що належить відповідачу [PERSON] та визнати за нею право власності на частину цієї земельної ділянки у порядку спадкування майна матері [PERSON] , котрій дана земельна ділянка належала згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого Ралівською сільською радою Самбірського району 26.03.1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №182; оскільки [PERSON] за життя була власником земельних ділянок загальною площею 0,41га призначених для ведення особистого підсобного господарства і, в тому числі власником спірної землі. За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Як установлено у судовому засіданні [PERSON] стала власником земельної ділянки площею 0,1266га із цільовим призначення - ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16 червня 2015 року державним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Мариняк Н.М. за реєстровим №2-629. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 червня 2015 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав №39118261. Вказану земельну ділянку відповідач отримала у встановленому законом порядку як спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , котра належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] , виданого Ралівською сільською радою Самбірського району Львівської області 13 жовтня 2006 року на підставі рішення 8 сесії 4 скликання від 10 грудня 2003 року за №13 Ралівської сільської ради, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01:06:443:00597. Вказані Державний акт на право власності серії ЯГ №519243 та рішення ради від 10 грудня 2003 року за №13, на підставі якого був виданий державний акт, у судовому порядку не скасовувалися та не визнавалися недійсними. Напротивагу наведеному та всупереч Постанові Верховної Ради України №2201-XII від 13.03.1992 «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» за життя [PERSON] і на сьогодні [PERSON] має Державний акт на земельну ділянку рожевого (червоного) кольору, який за раніше встановленою формою не містив кадастрового номеру земельної ділянки; також містив дані щодо декількох земельних ділянок, котрі дійсно як встановлено у суді були з різними цільовими призначеннями. Тому для переоформлення правовстановлюючого документу чи для відчуження земельної ділянки на іншу особу мала б бути виконана\~кадастрова зйомка\~та розроблена\~технічна документація щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки\~в натурі (на місцевості). Лише тоді на підставі розробленої технічної документації державний кадастровий реєстратор вносить земельну ділянку до державного земельного кадастру та здійснює присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці. Виконання вказаних вище дій підтверджує виданий реєстратором витяг із Державного земельного кадастру, що є урегульованим зазначеним вище нормативно-правовим актом. Стороною позивача суду такого доказу не було надано, а можливе право власності на будь-яку із земельних ділянок за Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] 34 позивача [PERSON] як спадкоємця є лише по суті правом, що не може бути предметом спадкування без технічної документації, бо право не успадковується і не може бути реалізованим без участі з документальними даними за основне як сторони сільської ради, землевпорядної організації. У свою чергу [PERSON] за життя отримав у законний спосіб земельну ділянку та оформив на неї право приватної власності з присвоєнням внесеній до кадастру земельній ділянці окремого унікального кадастрового номера, про що отримав у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №449 від 02.04.2002р. «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою». Разом з тим, беручи до уваги дійсність усіх Державних актів і по теперішній час на підставі наведених нормативних актів про їх видачу (у наступному постанова КМУ №1019 від 12.11.2008р. «Про внесення змін до постанови КМУ від 02.04.2002р. №449»), тобто у цивільній справі спірні Державні акти спадкоємців як позивача [PERSON] так і відповідача [PERSON] , відтак для укладення будь-яких правочинів у будь-якому випадку необхідно було б отримати Витяг із державного земельного кадастру, чого суду стороною позивача у свій захист не було представлено. Встановлене підчас розгляду цивільного спору як розбіжності чи неточності у площі земель, наявності конкретних сусідніх землекористувачів чи з інших питань, суд зважає дані відмінності такими, що жодним чином не впливають на отриману в порядку спадкування відповідачем [PERSON] земельної ділянки площею 0,1266га з цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства, яка розташована по [ADDRESS] , - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16 червня 2015 року державним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Мариняк Н.М. за реєстровим №2-629; право власності [PERSON] є зареєстрованим у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 червня 2015 року та підтверджене Витягом з Державного реєстру речових прав №39118261. Отже, вини відповідача [PERSON] у можливому порушенні законних прав, свобод чи інтересів позивача [PERSON] як спадкоємця жодним чином не встановлено ні поясненнями учасників судового розгляду, ані наявними матеріалами цивільної справи. Під час розгляду справи встановлено хибну позицію сторони позивача до відповідача [PERSON] , як водночас і в позовній заяві [PERSON] помилково ставить питання про визнання її власником земельної ділянки, яку законно набула у власність [PERSON] , залишаючи поза увагою пояснення яким чином порушені, невизнані або оспорювані її права, свободи чи інтереси цим відповідачем і про це суду не подає жодних підтверджень; позивач не вказує у який спосіб відповідачем порушено її право власності, коли вона сама не є ні власником, ані законним користувачем, а її спадкодавець [PERSON] мала лише формально право власності, що не ґрунтується на договорі чи законі, тобто без Витягу із державного земельного кадастру; позивач [PERSON] суду не представляє жодного документального про це доказу; позивачем не зазначено доказів, які б підтверджували кожну обставину, наведену в зверненні до суду, відтак, суд у даному позові відмовляє як у безпідставному, бо [PERSON] законно отримав земельну ділянку, а [PERSON] законно її успадкувала. Ураховуючи наведені правовідносини, пояснення про це сторін під час провадження у цивільній справі в сукупності з поданими матеріалами, суд з`ясовує про відсутність у позивача [PERSON] суб`єктивного права, про захист якого нею подано власний позов до наведеного відповідача [PERSON] , тобто її позовні вимоги спрямовані на захист неіснуючого суб`єктивного права чи охоронюваного законом інтересу. Окрім цього її пред`явлені позовні вимоги не ґрунтуються на законі, тобто заявлені з підстав, не передбачених законодавством. [PERSON] жодним чином не наведено юридичних основ по відношенню до себе чи спадкодавця [PERSON] для визнання недійсним і скасування рішення ради, що стало підставою для оформлення права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1266 [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства. Водночас у судовому засіданні встановлено, що обидвоє за життя [PERSON] із [PERSON] стосовно спірної будь-якої земельної ділянки не сперечалися ні про усунення перешкод, ані із інших питань; у тому числі представник сільської ради землевпорядник [PERSON] . суду підтвердив про відсутність спорів між цими громадянами за час його роботи із 1999 року по 2017р. Тому служить увазі зазначене у відзиві на позов питання, що минули строки давності на сьогодні порушувати такі правовідносини. За змістом ст. 19 Конституції України способи захисту повинні кореспондуватись з повноваженнями суду, тобто суд може прийняти лише таке рішення, можливість ухвалення якого передбачена законодавством. Способи захисту прав мають бути встановлені законом або випливати із його положень чи бути передбачені договором. При цьому можливість пред`явлення конкретних позовних вимог та прохання про застосування конкретного способу захисту порушеного права в тих чи інших правовідносинах має бути передбачена законодавством, тобто юридично можливою. Також поза увагою суду не може залишатись порушення спору позивачем [PERSON] із відповідачем сільською радою і при цьому судом звернуто увагу наступне: У відповідності до пункту 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до статей 26, 27, 55 Закону України «Про землеустрій» на платній основі на умовах та в строк, що визначені договором з розробником такої документації із землеустрою. Тому щодо можливості успадкування земельної ділянки без кадастрового номера згідно ст. 132 Земельного кодексу України угоди про перехід права власності на земельні ділянки необхідно укладати у письмовій формі, нотаріально посвідчити та серед інших умов повинні містити кадастровий номер земельної ділянки. У зв`язку з чим, у разі здійснення угоди про перехід права власності на земельну ділянку (міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод) земельна ділянка повинна пройти державну реєстрацію (присвоєння кадастрового номера та відкриття Поземельної книги). Згідно зі статтею 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Оскільки позивачем [PERSON] у відповідності до вказаних нормативних актів суду не представлено жодних даних, не зазначено яким чином матір до смерті 24.06.17р. здійснювала (реалізовувала) власне право власності на земельну ділянку, що на сьогодні має намір успадкувати позивач [PERSON] , не вказує про вжиття заходів матір`ю стосовно звернення до сільської ради за захистом своїх порушених прав у позасудовому порядку чи за судовим захистом в порядку КАС України; позивач не наводить винних осіб чи відповідача сільської ради чи посадових осіб інших землевпорядних організацій з приводу можливих допущених порушень оформлення спадкодавцю [PERSON] земельної ділянки у вигляді встановлених розбіжностей, коли сама позивач перед Ралівською сільською радою таких питань не ставила та в порядку спадкування від нотаріуса не отримала рішення у формі постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, - тому суд відмовляє у цій частині позову за недоведеністю позовних вимог. Зазначене не позбавляє права особи на позасудове вирішення питання про спадкування належної їй земельної ділянки, у разі неможливості - отримання від відповідача іншої земельної ділянки чи іншої компенсації у разі вилучення спірної землі в суспільних інтересах, тощо; але при цьому суд однозначно вбачає лише можливий спір із відповідачем сільською радою. Тому, враховуючи все раніше наведене, суд прийшов до такого вирішення спору виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, аналізуючи пояснення сторін, подані ними суду матеріали. Оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволені позову [PERSON] слід повністю відмовити.

Outcome: dismissed