Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в неї в ПАТ КБ «Приватбанк» оформлено чотири картки: № 5168 7572 4533 6443 (карта для виплат); № 5168 7572 4533 6252 (карта для виплат), № 5168 7553 7590 9815 («Універсальна»), № 4149 4978 2829 5321 (карта для виплат). За допомогою них позивач отримувала заробітну плату, пенсію по інвалідності, аліменти на дитину, здійснювала розрахунки. 14 червня 2015 року всі картки були заблоковані з невідомої причини. Вона неодноразово зверталася до відповідача із заявами про розблокування картки, однак мотивованої відповіді про причини блокування картки так і не отримала. Такі дії відповідача позивач вважає незаконними та протиправними. Станом на 22 березня 2016 року на картках знаходяться кошти на загальну суму 18814 грн. 88 коп., які позивач не має можливості отримати ані через банкомат, ані в касі банку. На підставі вищевикладеного [PERSON] просила суд стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь 18814 грн. 88 коп. (а.с.81-83). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд задовольнити заявлені вимоги. Суду пояснила, що в червні 2015 року карти позивача було заблоковано з невідомих їй причин. Вона не може зняти кошти ні в банкоматі, ні в касі банку. Цими картами вона користувалася лише для отримання заробітної плати, пенсії, аліментів та розрахунків. Неодноразово зверталися до банку з письмовими та усними заявами, щоб їй пояснили причину блокування карт, проте мотивованої відповіді вона так і не отримала. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував. Суду пояснив, що позивач дійсно є клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк», проте позивачем не доведено, що її карти заблоковані саме відповідачем, а не нею особисто. Окрім того, якщо картка і була заблокована відповідачем, то для цього були певні підстави, зокрема у звязку з кримінальними провадженнями. Тому вимоги позивача він вважає необґрунтованими. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 16 жовтня 2013 року [PERSON] отримала в ПАТ КБ «Приватбанк» картки для виплат: № 5168 7572 4533 6443 та № 5168 7572 4533 6252, що підтверджується інформацією про картку (а.с.110,111). Також 14 грудня 2013 року було відкрито карту «Універсальна» № 5168 7553 7590 9815 та 29 жовтня 2014 року карту для виплат № 4149 4978 2829 5321, що також підтверджується інформацією про картки (а.с.112,113). строк дії карт не закінчився. Отже встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір банківського рахунка. Згідно зі ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. З червня 2015 року [PERSON] не має можливості користуватися цими картками, зокрема зняти кошти, провести розрахунки. Те, що карткові рахунки заблоковано підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 19 квітня 2016 року, згідно з якою під час досудового розслідування встановлено, що її чотири картки ПАТ КБ «Приватбанк» без будь-яких причин було заблоковано (а.с.78). Отже, встановлено, що [PERSON], як клієнт ПАТ КБ «Приватбанк», обмежена щодо розпорядження власними коштами, які знаходяться на її рахунках. Жодних доказів на спростування таких обставин відповідачем надано не було. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» має право призупинити дію картки, відмовитись від здійснення операцій за рахунком клієнта, зупинити здійснення розрахунків за картою (заблокувати карту), тощо, проте за певних причин, обставин та підстав, які також визначені умовами договору. Разом з тим відповідачем не наведено жодного обґрунтування причин блокування карток [PERSON] Так само не було встановлено причини блокування карток під час досудового розслідування кримінального провадження за заявою [PERSON] (а.с.78). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість та неправомірність дій ПАТ КБ «Приватбанк» в обмеженні [PERSON] щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на її рахунку. Такі дії відповідача у відповідності до ст. 610 ЦК України є порушенням зобовязання. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Відповідно до ст. 1073 ЦК України банк повинен відшкодувати завдані збитки у разі неналежного виконання операцій за рахунком клієнта. Встановлено, що станом на 22 березня 2016 року (на час звернення позивача до суду) на рахунках позивача знаходилось 18814 грн. 88 коп., що підтверджується відповідними чеками (а.с.6). Оскільки [PERSON] через порушення ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязання не має можливості розпорядитися цими коштами, тобто фактично зазнала втрат на цю суму, суд приходить до висновку про законність та правомірність вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь 18814 грн. 88 коп. в рахунок відшкодування завданих збитків. Обраний позивачем спосіб захисту прав відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, а тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позивачем було понесено судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. (а.с.1), суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати, а саме сплачена нею сума судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved