Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON], Сєвєродонецької міської ради про стягнення суми боргу у розмірі 130000грн. та стягнення судових витрат , мотивуючи вимоги тим , що з 2000р. позивачка [PERSON] знайома з відповідачкою [PERSON]. У жовтні 2012р. відповідачка [PERSON] попросила позивачку [PERSON] позичити їй з чоловіком [PERSON] гроші на розвиток бізнесу. 29.10.2012р. у присутності [PERSON] позивачка [PERSON] передала [PERSON] під розписку у борг грошові кошти у розмірі 180000грн. строком на два роки зі сплатою 4% щомісяця від суми боргу. [PERSON] та [PERSON] частково сплатили позивачці [PERSON] відсотки, та повернули частину боргу у розмірі 50000грн.. Влітку 2013р. боржники [PERSON] та [PERSON] запропонували позивачці [PERSON] переписати розписку [PERSON] на [PERSON], оскільки до цього часу вони виконували свої зобовязання, то позивачка [PERSON] не заперечувала та, отримавши боргову розписку від [PERSON], повернула боргову розписку [PERSON]. З лютого 2014р. боржники перестали сплачувати позивачці [PERSON] борг та проценти. Відповідачка [PERSON] відмовилась повертати борг, а [PERSON] уникав позивачку, на дзвінки не відповідав. Тому, позивачка була вимушена звернутись до Сєвєродонецького МВ УМВС України у Луганській області з заявою, внаслідок чого було відкрито кримінальне провадження за ст.190 ч.3 КК України. У вересні 2014р. позивачка [PERSON] дізналася, що кримінальне провадження закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, а боржник [PERSON] помер 15.07.2014р.. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно автомобіль та причіп. Зі слів матері померлого [PERSON] позивачці відомо, що з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, тому вона вимушена була звернутись до суду з позовом і просить стягнути з відповідачів [PERSON] та Сєвєродонецької міської ради на її користь грошові кошти у розмірі 130000грн. та судові витрати по справі. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з 2000р. вона знайома з відповідачкою [PERSON]. У жовтні 2012р. відповідачка [PERSON] попросила її позичити їй з чоловіком [PERSON] гроші на розвиток бізнесу. 29.10.2012р. у присутності [PERSON] вона передала [PERSON] під розписку у борг грошові кошти у розмірі 180000грн. строком на два роки зі сплатою 4% щомісяця від суми боргу. [PERSON] та [PERSON] частково сплатили їй відсотки, та повернули частину боргу у розмірі 50000грн.. Влітку 2013р. боржники [PERSON] та [PERSON] запропонували їй переписати розписку [PERSON] на [PERSON] , оскільки до цього часу вони виконували свої зобовязання , то вона не заперечувала та , отримавши боргову розписку від [PERSON] , повернула боргову розписку [PERSON]. З лютого 2014р. боржники перестали сплачувати їй борг та проценти. Відповідачка [PERSON] відмовилась повертати борг, а [PERSON] уникав її, на дзвінки не відповідав. Тому, вона звернулась до Сєвєродонецького МВ УМВС України у Луганській області з заявою, внаслідок чого було відкрито кримінальне провадження за ст. 190 ч.3 КК України. У вересні 2014р. вона дізналася, що кримінальне провадження закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення , а боржник [PERSON] помер 15.07.2014р.. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно автомобіль та причіп. Зі слів матері померлого [PERSON] їй відомо , що з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, тому вона вимушена була звернутись до суду з позовом і просить стягнути з відповідачів на її користь грошові кошти у розмірі 130000грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі , просила задовольнити позов. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, додаткових пояснень не мала, просила задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що з позивачкою вона знайома з 2000р.. З [PERSON] вона мешкала у цивільному шлюбі з 2010р. , 23.10.2012р. вони зареєстрували шлюб. У серпні 2012р. [PERSON] попросив її знайти людину , яка б могла позичити гроші для придбання вантажного автомобіля для здійснення вантажного перевезення товарів. Від [PERSON] вони дізналися , що та зможе позичити їм необхідну суму восени. 23.10.2012р. вона та [PERSON] одружились. 29.10.2012р. в її присутності [PERSON] передала у борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 180000грн. строком на 2 роки з виплатою відсотків у розмірі 2% за перший місяць та 4% в місяць за подальше користування. Оскільки позивачка [PERSON] бачила [PERSON] другий раз в своєму житті , то вона попросила [PERSON] написати розписку про отримання вищевказаної позики , що вона і зробила. На отримані кошти [PERSON] придбав вантажний автомобіль. Пізніше , вона запропонувала [PERSON] повернути їй її розписку , а замість неї взяти розписку у [PERSON] , який власне і брав позику. [PERSON] не заперечувала проти цього , тому [PERSON] написав власноруч розписку , а розписку від її імені було повернуто їй , яку вона знищила. Протягом 2012-2013р.р. [PERSON] сплачував за договором позики [PERSON] відсотки за користування та частково повернув основну суму боргу у розмірі 50000грн.. Гроші він передавав особисто [PERSON] або через неї. 16.01.2014р. шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Враховуючи відсутність спільно нажитого майна , претензій щодо поділу майна між нею та [PERSON] не було , вантажний автомобіль DAF , придбаний [PERSON] на позичені ним грошові кошти , вона вважала тільки його власністю , якою він сам і користувався. Вона весь час вмовляла [PERSON] продати даний автомобіль. Восени 2014р. їй стало відомо про смерть [PERSON]. Наразі їй не відомо де і у кого знаходиться придбаний [PERSON] автомобіль , ніякого відношення до нього вона не має. Особисто вона ніяких договорів з позивачкою [PERSON] не укладала , гроші в якості позики не брала. Тому , враховуючи те, що шлюб між нею та [PERSON] було розірвано 16.01.2014р. , вона не є стороною зобовязання та не є спадкоємцем померлого [PERSON] , то позовні вимоги [PERSON] є безпідставними , а тому вона просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні у звязку з необґрунтованістю. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала та пояснила , що Сєвєродонецька міська рада з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не зверталась, спадщина до неї не переходила. Крім того, наразі не сплинув річний термін після смерті [PERSON], а тому Сєвєродонецька міська рада не може бути відповідачем у даній справі, тому просила відмовити у задоволенні позову. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку , що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1046 , ч.2 ст.1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначної суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином , за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст.1049 ч.1 ЦК України , позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі , визначені родовими ознаками , у такій самій кількості , такого самого роду та такої самої якості , що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку , що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 60, 61, 66, 68, 73 СК України, [PERSON], набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого подружжя, якщо майно одержане за договором, використане в інтересах сімї. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.ст. 1220, 1268, 1270, 1277, 1282 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов'язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу. Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з урахуванням положення ст.1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки у випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії розписки від 29.10.2012р. [PERSON] позичив у [PERSON] 180000грн. на 2 роки та зобовязується виплачувати перший місяць 2%, а наступні - 4% у останній день місяця. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії 1-ЕД №150360, виданого 23.10.2012р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Троїцького районного управління юстиції у Луганській області , актовий запис №44, зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON]. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЕД №132724, виданого 16.01.2014р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області , актовий запис №5, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано , після реєстрації шлюбу їй присвоюється прізвище [PERSON]. Відповідно до копії постанови про закриття кримінального провадження від 06.09.2014р. , встановлено, що за фактом зникнення [PERSON] було відкрито кримінальне провадження №12014130370002203 від 08.08.2014р. по ст.115 ч.1 КК України; за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.3 КК України закрити, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Відповідно до копії Актового запису про смерть №934 від 23.07.2014р. Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області , [PERSON] , 01.01.1969р.н. , помер. Відповідно до повідомлення державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON] №221/01-16 від 18.03.2015р., з заявами про прийняття спадщини або відмови від неї після смерті [PERSON] , померлого 15.07.2014р. , ніхто не звертався. Відповідно до повідомлення завідувача Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON] №23/01-16 від 26.03.2015р., спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого 15.07.2014р. в Другій Сєвєродонецькій державній нотаріальній конторі не заводилася. Відповідно до повідомлення Центру з надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Сєвєродонецька (підпорядкованого УДАІ) ГУМВС України у Луганській області №11/8-64И12 від 08.05.2015р. (вх. №8992 від 08.06.2015р.), автомобіль марки DAF 95 XF 530, 1998 року випуску, д.н. [NUMBER], шасі №XLRTE47VS0E478139, колір сірий, свідоцтво про реєстрацію САО №267587 було зареєстровано 10.11.2012р. в ВРЕР м. Сєвєродонецька за [PERSON] , 01.01.1969р.н. , зареєстрованим за адресою: [INFO]. 23.09.2014р. в Сєвєродонецькому ВРЕР вказаний автомобіль було перереєстровано на нового власника. Причіп марки SCHWARZMULLER SPA, 2000 року випуску , д.н. [NUMBER] , шасі №W09150335YHS09028, колір чорний, свідоцтво про реєстрацію серії САО №859671 було зареєстровано 23.04.2013р. в ВРЕР м. Сєвєродонецька за [PERSON], 01.01.1969р.н., зареєстрованим за адресою: [INFO]. 23.09.2014р. в Сєвєродонецькому ВРЕР вказаний автомобіль було перереєстровано на нового власника. Таким чином, судом встановлено, що між позивачкою [PERSON] та [PERSON] , померлим 15.07.2014р., був укладений договір позики. [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.10.2012р. по 16.01.2014р.. [PERSON] брав позику у позивачки [PERSON] у період шлюбу для здійснення вантажного перевезення , для чого і придбав за надані йому кошти вантажний автомобіль та причіп, якими користувався особисто. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] поділу майна не було, оскільки спільно нажите майно відсутнє , а на вантажний автомобіль та причіп [PERSON] не претендувала та ніколи не вважала автомобіль та причіп спільною сумісною власністю подружжя. Після смерті [PERSON] ніхто до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини або відмови від неї не звертався. Спадщина наразі не визнана відумерлою. Оскільки за чинним законодавством спадкоємці несуть відповідальність перед кредиторами спадкодавця у межах прийнятого спадкового майна , то факти , наведені позивачкою [PERSON] в обґрунтовування позовних вимог не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи , відповідачі [PERSON] та Сєвєродонецька міська рада Луганської області в даному випадку не є належними відповідачами по справі , позивачкою [PERSON] клопотань про залучення належного відповідача по справі не заявлялось , а тому , позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed