Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення із житлового приміщення без надання іншого житла та про зняття з реєстраційного обліку в квартирі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 червня 2013 року була проведена реалізація нерухомого майна, однокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 20,4 кв. м., житлова площа 11,0 кв. м. що раніше належала на приватній спільній сумісній власності [PERSON], [PERSON], на підставі договору посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] 09 жовтня 2003 року за реєстровим №2826, та зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП РМБТІ 16 жовтня 2003 року за реєстраційним номером 2413558, номером запису 42-57682 в книзі №200 Реалізацію предмета іпотеки проводилася Приватне підприємство «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» - 25 червня 2013 року. Місце проведення прилюдних торгів: м. Рівне, вул. Відінська 8 Предмет іпотеки придбала - [PERSON]. 15.07.2013 державним виконавцем відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції Мельником В.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-5971 від 24 січня 2012 року Рівненського міського суду Рівненської області про стягнення із [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», заборгованість за кредитним договором в сумі - 175 277,56 грн. сплачений судовий збір в сумі 1700,00 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ в сумі 120,00 гривень., складено відповідний акт про реалізацію предмета іпотеки. 20.07.2013 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області [PERSON], відповідно до статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області Бабишкевичем Ю.М. 15 липня 2013 року, посвідчено, що [PERSON] (реєстраційний номер [NUMBER]), яка проживає за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності майно, що складається з: однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], житловою площею 11,0 (одинадцять цілих і нуль десятих) кв.м., загальною площею 20,4 (двадцять цілих і чотири десятих) кв. м. Зареєстровано в реєстрі за №859. Право на вище вказане нерухоме майно, зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності: 1741738. 20.09.2013 року Рівненським відділом громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб проведена реєстрація місця проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Станом на 24.12.2013 року [PERSON], [PERSON] зареєстровані та проживають в [ADDRESS], чим чинять перешкоди в користуванні власністю власнику. Просила усунути перешкоди у користуванні квартирою, шляхом виселення без надання іншого житла та зняття з реєстраційного обліку: [PERSON], та [PERSON], в зв'язку з тим, що вони втратили своє право на вказану приватну власність; Зобов'язати ВГІРФО Рівненського РВ УМВС України в Рівненській області зняти з реєстраційного обліку: [PERSON], та [PERSON], які на даний момент зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачки - [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися повторно, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, повідомлення про причини неявки до суду від відповідачів не надійшло. З заявою з проханням слухати справу за їх відсутність до суду не зверталися, письмових заперечень на позов до суду не подали. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі матеріалів з постановленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 224-228 ЦПК України, про що не заперечує позивач. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що 20.07.2013 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області [PERSON], відповідно до статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області Бабишкевичем Ю.М. 15 липня 2013 року, посвідчено, що [PERSON] (реєстраційний номер [NUMBER]), яка проживає за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності майно, що складається з: однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], житловою площею 11,0 (одинадцять цілих і нуль десятих) кв.м., загальною площею 20,4 (двадцять цілих і чотири десятих) кв. м. Зареєстровано в реєстрі за №859. Право на вище вказане нерухоме майно, зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності: 1741738. Згідно листа начальника Рівненського міського відділу Управління ДМСУв Рівненській області № 543 від 08.02.2014р. в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані : [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. При цьому встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] були зареєстровані у спірній квартирі згідно нотаріального посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованою в реєстрі за № 979 довіреності [PERSON] [PERSON] зверталася з проханням про добровільне виселення відповідачів та вивезенням ними речей з наданням ключів до квартири, проте вимогу відповідачі не виконали, продовжують користуватися її власністю без законних на те підстав. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника чи інших осіб, які вселені за його згодою, у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК України). Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що припинення права власності особи на квартиру припиняє право цієї особи, членів її сім'ї та інших осіб, які були поселені за її згодою на користування цією квартирою. Ні, [PERSON], ні [PERSON] . не є членами сім'ї позивача та його родичами. Згоди на їх подальше проживання вона не надавала і не надає, жодні договірні відносини між ними відсутні, тому і відсутні передбачені законом підстави на їх подальше проживання у квартирі. Враховуючи те, що із припинення права власності [PERSON], [PERSON] на квартиру припинилось їх право та право членів їх сім'ї на користування цією квартирою, тому вони підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення. Відповідачами не надано доказів на спростування доводів позивача, а судом їх не встановлено, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені і підлягають до задоволення в частині усунення перешкод та виселенні. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про виселення, позбавлення особи права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Питання про зняття із реєстрації особи за місцем проживання взаємопов'язане і залежить від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства. За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що вимога в частині подальшого зняття відповідачів з реєстрації до задоволення не підлягає, оскільки суд прийшов до висновку, що відповідачі чинять перешкоди в користуванні [PERSON]. власністю у зв'язку з чим підлягають виселенню, що є правовою підставою для зняття їх з реєстрації.. На підставі наведеного, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 379, 383, 391 ЦК України, ст..ст. 150 ЖК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial