Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

[PERSON], звернулася в суд з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу про визнання права власності на житловий будинок, підсобні приміщення, споруди, мотивуючи тим, що згідно її паспорту її місце реєстрації проживання в будинку [ADDRESS] з 18 вересня 2012 року. Під час проживання в будинку з сім'єю вона проводила ремонтні роботи, користувалась земельною ділянкою, згідно довідки № 649 від 30 жовтня 2017 р., відповідач [PERSON] дозволила її з сім'єю всилитись в будинок та користуватись земельною ділянкою, власником якої є Криківецька сільська рада. Відповідач [PERSON] в м. Немирові на праві особистої власності має житло і постійно проживає в м. Немирові, тому вона запропонувала її купити у неї житловий будинок який їй на праві власності в [ADDRESS] 18 вересня 2012 року [PERSON] погодилась купити будинок, підсобні приміщення. Вони домовились за ціну 16000 гривень. 18 вересня 2012 року вони уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, споруд, підсобних приміщень і зобов'язались і відповідач зобов'язалась договір купівлі-продажу нотаріально посвідчити. Вони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, договором купівлі-продажу. Відбулося повне виконання договору, 18 вересня 2012 року. [PERSON] передала [PERSON] 16000 гривень, а вона передала її ключі від будинку, споруд та всю документацію на житловий будинок та підсобні приміщення. 10 травня 2016 року [PERSON] запропонувала [PERSON] зареєструвати нотаріально договір купівлі продажу, але вона відмовилась від нотаріального посвідчення договору і пояснила що в неї немає коштів на приватизацію земельної ділянки біля будинку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та визнати дійсним договір купівлі-продажу та визнати за нею право власності на житловий будинок та підсобні приміщення. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Суд заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст.640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Частиною 2 ст. 215 ЦК України, передбачено, якщо недійсність правочину встановлена законом такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених ЦК України нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ст.. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Таким чином, закон надає суду право визнати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним. Однак, правила ст. 220 ЦК України щодо можливості визнання договору купівлі-продажу дійсним не поширюється на договори купівлі-продажу, предметом яких є земельні ділянки, єдиний майновий комплекс, житлові будинки / квартири/ або інше нерухоме майно, оскільки такий правочин підлягає нотаріальному посвідченню, а тому правочин є неукладеним і таким, що не породжує для сторін прав та обов,язків. Разом з тим , як зазначалося вище, ч.2 ст. 220 ЦК України надає право суду визнати дійсним нікчемний договір, а не договір, який не є укладеним. Саме на це звернув увагу Пленум Верховного Суду України у п.13 постанови « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р.. У зв'язку з цим, не будучи укладеним, договір купівлі-продажу нерухомого майна не може бути визнаний судом дійсним на підставі ст.220 ЦК України, а тому відсутні й правові підстави для визнання права власності на це майно, а таким чином позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Також позивачкою не надано суду жодних доказів щодо ухилення відповідачки [PERSON] від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, а також взагалі відсутні докази звернення сторін до нотаріуса.

Outcome: dismissed