Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом 20.07.2015 року, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу близько трьох років. Вони мають сина [PERSON], [INFO]. Вони припинили з відповідачем спільне проживання, син проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач як батько дитини не бере участі в матеріальному забезпеченні сина. Позивач просить стягнути аліменти на сина [PERSON] по 500грн. на місяць, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини. При цьому вона виходить з того, що відповідач є працездатним, нікому аліменти не платить, тому в змозі виплачувати аліменти в зазначеному розмірі. Позивач в судовому засіданні підтримала предявлений нею позов і просить його задовольнити з підстав, зазначених в позові. При цьому вона пояснила, що відповідач за весь час після припинення спільного проживання на перший день народження сина вислав 200грн., будь-якої іншої допомоги він не надавав. Позивач також просить врахувати, що син перебуває на Д обліку у звязку з рядом захворювань, у звязку з чим потребує подальшого дообстеження, стаціонарного лікування та консультації обласних спеціалістів, для чого також потрібні грошові кошти, а у неї їх немає в достатній кількості. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, заяви про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи без його участі від нього письмової не надійшло, лише в телефонному режимі повідомляв про частквове визнання позову в межах 300грн. на місяць, тому суд, враховуючи згоду позивача, вважає за можливе ухвалення судового рішення на підставі доказів, що маються в справі, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, що маються в справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 8), який проживає з позивачем (а.с.16). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки спір щодо утримання дитини сторони не вирішили в добровільному порядку, це питання підлягає вирішенню за рішенням суду відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, а тому звернення позивача до суду є обгрунтованим. Відповідач не повідомив про наявність постійного доходу, місця роботи. Як пояснила позивач, на її думку, він працює неофіційно в м. Києві. У звязку з цим вимоги позивача щодо стягнення аліментів в твердій грошовій сумі є обгрунтованими та такими, що відповідають положенням ст.184 СК України. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд керується положеннями ст.184, 182 СК України. Виходячи з положень ст. 180 СК України, суд вважає, що відповідач повинен влаштувати так своє життя, щоб забезпечити матеріально як себе так і свою дитину. Як встановлено з пояснень позивача, протягом часу, коли сторони разом не проживають, відповідач лише на перший день народження дитини вислав 200 грн., іншої допомоги на протязі більше двох років він не надавав. При вирішенні питання про розмір аліментів суд враховує те, що обоє батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Законом України Про державний бюджет України на 2015 рік встановлено, що прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 1 січня 2015 року складає 1032грн. Виходячи з положень ст. 141 СК України про рівність прав та обовязків матері та батька щодо дитини та положень ст.180 СК України щодо обовязку батьків по матеріальному забезпеченні дитини, суд вважає, що батьки мають забезпечити своїх дітей матеріально і зобовязані влаштовувати своє життя із забезпеченням виконання цього обовязку. На думку суду, вимоги позивача щодо розміру аліментів по 500грн. не є завищеними, враховуючи, що відповідач не надав документів, які б свідчили, що він не в змозі виплачувати їх за наявності обєктивних причин (хвороба, пошук роботи, наявність інших утриманців та т.ін.), приймаючи до уваги і те, що зазначений позивачем розмір аліментів складає менше половини встановленого законом прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. Крім того, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя дитини, а саме те, що дитина страждає рядом захворювань, потребує медичного дообстеження, стаціонарного лікування, консультації обласних спеціалістів, що підтверджується медичною довідкою (а.с.25). Що стосується вимоги позивача щодо встановлення мінімального розміру аліментів в межах 30% прожиткового мінімуму малолітньої дитини, то ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Позивач в позові ставить питання про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі і суд приходить до висновку про обгрунтованість цих вимог, тобто про необхідність стягнення аліментів саме відповідно до ст. 184 СК України, тому застосування положень ч. 2 ст.182 СК України неможливе. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243грн. 60 коп. Відповідно до ст.ст. 141, 180, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial