Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом вказавши, що [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 18.10.2011 року між ними розірвано шлюб, дитина проживає разом з нею. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а тому хоче відвезти дитину за кордон в Італію на відпочинок для розширення її світогляду, духовного та інтелектуального розвитку. Але не зважаючи на це відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, хоча в 2009 році таку згоду надавав. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Вважає, що така позиція відповідача і батька малолітнього [PERSON] , шкодить його інтересам. Оскільки в інший спосіб отримати згоду відповідача на тимчасовий виїзд дитини за кордон немає, просить суд надати дозвіл на виїзд сина, [PERSON] , [INFO] , до Італії для оздоровлення та відпочинку, без дозволу батька дитини, [PERSON] , на строк з 30 липня 2019 року по 30 жовтня 2022 року. В судовому засіданні представника позивача - адвокат Гіппіус О.Б. вимоги позову підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надійшло. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин та не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник органу опіки і піклування Огіївської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву, в якій розгляд справи просить проводити без його участі, позовні вимоги просить задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 151 Сімейного кодексу України визначено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Судом встановлено, з 15.03.1996 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією витягу з реєстру актів про народження № 21 Ч.ІІС.В, виданого відділом реєстрації атів цивільного стану муніципалітету м. Неаполь район Пендіно Італійської Республіки. Стосунки між батьками не склалися і рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 18 жовтня 2011 року шлюб між сторонами розірваний. На час розгляду справи сторони проживають окремо. Малолітній [PERSON] проживає разом із матір'ю в с. Огіївці Старокостянтинівського району Хмельницької області. Відповідно до заяви, завіреної консулом Генерального консульства України в Неаполі, відповідач [PERSON] надав дозвіл на виїзд [PERSON] за кордон в період з 19.11.2009 року по 08.10.2011 . Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює в Республіці Італія і має намір виїхати разом із малолітнім сином до Італії з метою оздоровлення дитини, однак без нотаріально посвідченої згоди на це батька дитини, зробити цього не може. На підставі наведеного та враховуючи, що виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам, а також приймаючи до уваги неможливість отримання необхідної для цього згоди батька, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та надати дитині дозвіл на виїзд за кордон без письмової згоди відповідача. Щодо періоду на який позивачка просить суд надати дозвіл на виїзд, а саме з 30.07.2019 і до 30.10.2022 року, то суд вважає такий період занадто тривалим, його тривалість необґрунтована, а тому враховуючи всі обставини суд вважає можливим надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, терміном до двох років у період з 30.07.2019 року по 30.07.2021 року, який відповідатиме інтересам дитини.

Outcome: partial