Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Нижньосірогозького районного суду Херсонської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення 252940 гривень 96 копійок боргу за договором позики, а також 2529 гривень 40 копійок понесених судових витрат на сплату судового збору, мотивуючи свою вимогу тим, що 16 грудня 2013 року на прохання відповідача [PERSON] надала йому позику у розмірі 8900 доларів США з умовою повернення боргу до 01 січня 2014 року, умови укладеного договору позики посвідчуються письмовою розпискою відповідача. Однак відповідач у зазначений термін кошти не повернув. Своїх обіцянок [PERSON] не дотримався, борг не повернув, що стало причиною звернення до суду з відповідним позовом. Позивач прохає стягнути з відповідачка суму боргу в національній валюті по курсу Національного Банку України на день звернення до суду - 100 доларів США = 2609,7384 гривні, у розмірі 232201 гривні, та 3% річних від простроченої суми заборгованості - 20739 гривень 96 копійок, судові витрати - 3500 гривень понесених на правову допомогу витрат, і 2529 гривень 40 копійок на сплату судового збору. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Пестрецова Р.Г., посилаючись на викладені у позовній заяві мотиви, прохала позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу в національній валюті по курсу Національного Банку України у розмірі 232201 гривні та 3% річних від простроченої суми заборгованості - 20739 гривень 96 копійок, та 3500 гривень понесених на правову допомогу витрат, і 2529 гривень 40 копійок понесених судових витрат на сплату судового збору, посилаючись в якості доказу на долучену до справи розписку відповідача [PERSON] від 16 грудня 2013 року та квитанції. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] визнав частково, у розмірі 5900 доларів США, стверджував, що має залишок не погашеного основного боргу перед позивачем [PERSON] у такому розмірі, підтвердивши, що дійсно у зв'язку з виниклою гострою потребою в коштах звернувся у грудні 2013 року до [PERSON] з проханням надати позику в доларах США [PERSON] погодилася, дійсно отримав від неї 8900 доларів США готівкою, підтвердивши факт отримання позики письмовою розпискою, де зазначив дату повернення боргу - до 01 січня 2014 року. Відповідач [PERSON] також пояснив, що у минулому році двічі повертав [PERSON] кошти готівкою різними сумами, 1000 та 2000 доларів США, всього 3000 доларів США, при цьому довіряючи [PERSON], не вимагав від неї письмових розписок про отримання частини боргу, тому визнає вимоги позивача у розмірі 5900 доларів США з відсотками пропорційно залишку боргу, Відповідач також визнав позовні вимоги в частині стягнення 3500 гривень понесених позивачем витрат на правову допомогу, та 2529 гривень 40 копійок понесених витрат на сплату судового збору. [PERSON] пояснив, що борг за договором позики не зміг повернути [PERSON] через виниклі матеріальні труднощі, письмових доказів повернення [PERSON] частини основної суми боргу у розмірі 3000 доларів США надати не зміг, оскільки повертаючи гроші, розписок від [PERSON] не вимагав і не вимагав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні наполягала на задоволенні позову, заперечивши свідчення [PERSON] про повернення їй частини боргу в сумі 3000 доларів США в рахунок погашення укладеного 16 грудня 2013 року договору позики. [PERSON] стверджувала, що неодноразово до часу звернення до суду з приводу необхідності повернення боргу спілкувалася з [PERSON] особисто та по телефону, але крім обіцянок та посилань на важке матеріальне становище грошей від боржника не отримала. Переконавшись, що [PERSON] свої обіцянки не має наміру виконувати, вимушена звернутися до суду з позовом, прохала заявлені позовні вимоги задовольнити. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні цим фактам правовідносини сторін. Суд прийшов до висновку, що 16 грудня 2013 року між сторонами - [PERSON] та позичальником [PERSON] було укладено договір позики, за якими приватний підприємець [PERSON] (позикодавець) передала позичальнику [PERSON] в якості позики 8900 (вісім тисяч дев'ятсот) доларів США готівкою, а позичальник [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 01 січня 2014 року. З розписки [PERSON] вбачається, що він тримав від [PERSON] 5900 доларів США, та 24000 гривень, що становить за тодішнім курсом валют 3000 доларів США. Відповідачем [PERSON] порушено умови договору позики, відповідач не виконав належним чином та в установлений строк взяте зобов'язання про повернення боргу, до часу звернення позивача до суду борг не погасив, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання. У судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав загальний розмір отриманої від [PERSON] позики в 8900 доларів США, та умови повернення, підтвердивши, що саме він був позичальником коштів у [PERSON], поясняв, що через виниклі матеріальні труднощі не зміг повернути [PERSON] всю суму боргу. Твердження відповідача [PERSON] про повернення ним частками суми боргу за договором позики у розмірі 3000 доларів США [PERSON] не підтверджені ним письмовими доказами, тому судом до уваги не приймаються. Не визнання відповідачем вимоги позивача в частині стягнення 3% річних за час прострочення повернення позики у розмірі 20739 гривень 96 копійок з тих же підстав до уваги не приймається, оскільки відповідачем не надано належних доказів проведення ним відсотків позичальнику за укладеним договором позики. Вимога [PERSON] про стягнення 232201 гривень основного боргу, та 3% річних від суми основного боргу у розмірі 20739 гривень 96 копійок, як передбаченої ст. 625 ч. 2 ЦК України відповідальністю є обґрунтованою, доведеною належним та допустимими доказами, тому підлягає задоволенню. Також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення понесених при подачі позовної заяви судових витрат на сплату судового збору у розмірі 2529 гривень 40 копійок, та 3500 гривень витрат на правову допомогу. Згідно статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор мас право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина 1 ст. 1049 ЦК України покладає на позичальника обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з копії розписок сторони дійшли згоди про те, що позика буде повернута позичальникові за першою вимогою. Зі змісту норм ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, слідує, що на іншу сторону договору - позикодавця покладається обов'язок при поверненні позики видати позичальникові розписку про отримання предмета позики (чи його частини) або повернути йому борговий документ (ст. 545 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зі змісту складеної відповідачем розписки вбачається, що він не брав на себе зобов'язання сплатити позивачу за користування коштами відсотки. Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд, вважає доведеним факт укладання договору позики між сторонами та невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе боргових зобов'язань з повернення боргу позивачу [PERSON] відповідно до наданої ним розписки. За вказаних обставин, в силу умов договорів позики та ст.ст. 625, 1048-1050 ЦК України, вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами позики суду не надано. Як вбачається з копії розписки сторони дійшли згоди про те, що позика буде повернута позичальникові за першою вимогою до 01.01.2014 року (а.с. 4). За умовами, зазначеними у розписці відповідач [PERSON] повинен був повернути [PERSON] отримані гроші до 01 січня 2014 року, однак свої зобов'язання не виконав, відповідно борг підлягає стягненню з нього у примусовому порядку. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню нараховані три відсотки за період з 01 січня 2014 року по 08 грудня 2017 року у розмірі 20739 гривень 96 копійок з розрахунку: 232201 гривні (сума боргу) х 3% /365 днів = 19,08 (коефіцієнт за 1 день) х 1087 (кількість днів прострочення) = 20739 гривень 96 копійок. Як передбачено ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Тобто зобов'язання позичальника припиняються належним виконанням і з цього часу боржник є особою, яка повністю виконала свої боргові зобов'язання, про що також зазначено в ст. 599 ЦК України. Зі змісту норм ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, слідує, що на іншу сторону договору - позикодавця покладається обов'язок при поверненні позики видати позичальникові розписку про отримання предмета позики (чи його частини) або повернути йому борговий документ (ст. 545 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Суд, вважає доведеним факт укладання договору позики між сторонами та невиконання відповідачем взятих на себе боргових зобов'язань з повернення боргу позивачу, відповідно до наданої ним розписки. За вказаних обставин, в силу умов договорів позики та ст. ст. 625, 1048-1050 ЦК України, вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами позики суду не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають також стягненню з відповідача судові витрати, сплачені при подачі позовної заяви.

Outcome: approved