Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з зазначеними вимогами, мотивуючи їх тим, що з 15 березня 1989 року по 29 серпня 2008 року перебувала у трудових відносинах з ДП ДАК «Хліб України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів», працювала за професією транспортувальник елеватору. 29 серпня 2008 року її було звільнено за станом здоровя. Під час роботи на підприємстві отримала професійні захворювання, у звязку з чим зазнала 50% втрати професійної працездатності. Згідно з актами розслідування хронічного професійного захворювання професійні захворювання виникли за таких обставин: протягом майже всього трудового стажу позивач працювала в умовах, що не відповідають нормативним по температурним показникам в холодний період року. Причиною професійних захворювань відповідно до вищезазначених актів є дія на працівника шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що є свідченням про незабезпечення роботодавцем виконання вимог щодо здорових та безпечних умов праці відповідно до ст.6, 7, 13 ЗУ Про охорону праці та підтверджує вину відповідача у настанні шкідливих наслідків для здоровя позивача. Отримані позивачем професійні захворювання спричинили їй як фізичні, так і моральні страждання, вона стала інвалідом ІІІ групи з вини роботодавця. У звязку з профзахворюваннями вона зазнала моральної шкоди, яку повязує з фізичними болями , переживанням, постійним прийняттям знеболюючих ліків, дратівливістю, погіршенням взаємин з рідними та сусідами, порушенням звичного укладу життя, вимушена постійно лікуватися. Грошове відшкодування моральної шкоди оцінює у 50000 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя. Позивач в судове засідання зявилася, позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просить їх задовольнити. Позивач надала пояснення про те , що внаслідок професійного захворювання та втрати професійної працезданості вона постійно страждає через сердечні та легеневі болі, напади утрудненого дихання, не може тривалий час знаходитися в погано провітрюваних приміщеннях , в неї виникають проблеми при переїзді в громадському транспорті , не може як зазвичай їздити до батьків та дочки. В неї виникла дратівливість, внаслідок чого погіршилися особисті взаємини з рідними, розлучилась з чоловіком, погіршилися відносини з сусідами, другою дочкою та її чоловіком, не може повноцінно займатися вихованням онуків, вимушена винаймати окреме житло. В цілому порушено звичайний для неї спосіб життя, змушена часто лікуватися. Представник позивача в судове засідання зявився, заявлені вимоги підтримав та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання зявилася, проти позову заперечила повністю. Як на підставу заперечень проти позову посилається на те , що [PERSON] згідно висновку МСЕК від 21 червня 2005 року встанволено 25% стійкої втрати професійної працездатності, згідно висновку МСЕК від 5 липня 2006 року встановлено 35% стійкої втрати професійної працездатності. На час виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального струхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України порядок відшкодування регулювався Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності», дію норм закону зупинено на 2006, 2007 роки. Внесеними змінами до законодавства положення щодо відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду виключені. Починаючи з 24 липня 2008 року потерпілій встановлено 50% стійкої втрати професійної працездатності, на цей час вже не діяв базовий Закон в частині відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивачем не доведено, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями або бездіяльністю її заподіяно. Вважає, що оскільки позивач отримав від фонду допомогу на оздоровлення, отримує щомісячні страхові виплати, то моральні страждання цілком задовольняються цими коштами. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за змістом трудової книжки серія БТ-І № 9751716 [PERSON] з 15 березня 1989 року по 29 серпня 2008 року працювала у ДП ДАК «Хліб України» «Кролевецький комбінат хлібопродуктів», з 15 березня 1989 року робочою їдальні, з 25 липня 1989 року переведена апаратником на елеватор, з 12 грудня 1995 року переведена транспортувальником елеватора по 4 розряду, з 05 травня 2004 року переведена апаратником по обробці зерна елеватора по 4 розряду, з 15 грудня 2004 року переведена санітаркою - прибиральницею в медпункт за станом здоровя, з 10 квітня 2007 року переведена прибиральницею службових приміщень, 29 серпня 2008 року звільнена за станом здоровя (а.с.7-8). Під час роботи у звязку з впливом шкідливих умов виробництва та неефективністю засобів індивідуального захисту позивач зазнав профзахворювання. Згідно акту розслідування професійного захворювання від 12-13 травня 2005 року [PERSON] встановлено основний діагноз «обструктивний бронхіт пилової етіології в стадії обструкції», захворювання професійне. Причиною профзахворювання є дія шкідливих і небезпечних виробничих факторів, наявність котрих в робочій зоні в концентраціях вище ГДР, про що зазначено у акті розслідування профзахворювання (а.с.10). Згідно акту освідування МСЕК № 671 від 21 червня 2005 року позивачу встановлено 25% стійкої втрати працездатності.(а.с.42-43) Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 9 червня 2006 року [PERSON] встановлено основний діагноз «професійний алергічний дерматит в стадії неповної ремісії . Обструктивний бронхіт пилової етіології в стадії обструкції , емфізема легень І ст. ЛН І-ІІ ст.», захворювання професійне. Розвиток професійного захворювання міг бути спричинений дією невідомих алергенів, що можливо містились в зерновому пилу, який був присутній в повітрі робочої зони в концентраціях , що перевищували гранично допустимі норми , про що зазначено у акті розслідування профзахворювання (а.с.13-14). Таким чином, причиною професійних захворювань відповідно до вищезазначених актів є дія на працівника шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що є свідченням про незабезпечення роботодавцем виконання вимог щодо здорових та безпечних умов праці. Згідно акту огляду МСЕК № 694 від 5 липня 2006 року позивачу встановлено 35% втрати професійної працездатності, в тому числі первинно 5% , по дерматиту -30% (а.с.44-45). Згідно акту огляду МСЕК № 594 від 9 липня 2014 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності , Наказ МОЗ України № 420 таблиця 3 п. 7.1.5 40%, таблиця 10 п.1.1-10% (а.с.46-47). Позивачу встановлена ІІІ група інвалідності (а.с.15). Вказані факти визнаються сторонами . Частиною 8 ст. 36 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України. Однак відповідно до роз'яснень, які містяться в пп. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року у справі № 6-26 цс 12. Крім того, відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. З аналізу положень ст. ст. 21, 28, 34 Закону України № 1105-XIV у редакції, чинній на червень 2005 року, також слідує, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Пунктом 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України передбачено, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. За таких умов встановивши, що 21 червня 2005 року позивачу вперше було встановлено актом огляду МСЕК ступінь втрати професійної працездатності, суд вважає,що на підставі зазначених вище положень норм права відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається саме на Фонд соціального страхування. Тому заперечення відповідача не спростовують висновків суду щодо обовязку відповідача відшкодувати моральну шкоду. Заподіяння позивачу моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням знайшло підтвердження під час розгляду справи. Позивач постійно страждає через сердечні та легеневі болі, напади утрудненого дихання. Позивач не може тривалий час знаходитися в погано провітрюваних приміщеннях , в неї виникають проблеми при переїзді в громадському транспорті. Через дратівливість, що з'явилася, погіршилися особисті взаємини з рідними, сусідами. Порушено звичайний для позивача спосіб життя, бо вона змушена часто лікуватися. Суд визнає обґрунтованими доводи позивачки про заподіяння їй моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди позивачу, яка вимагає її відшкодування в розмірі 50000 грн., суд врахував дані обставини, вимоги ст. 23 ЦК України, глибину моральних страждань позивача та ступінь погіршення її професійних здібностей, дотримуючись принципів розумності та справедливості, суд оцінює моральну шкоду позивачки за 40 % втрати професійної працездатності по первинному захворюванню, яке виникло за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди, і вважає вимоги про відшкодування моральної шкоди частково обґрунтованими. Суд оцінює моральну [PERSON] в розмірі 12000 грн. Доводи Фонду соціального страхування, що позивачу виплачена одноразова допомога, яка компенсує і моральний аспект страхового випадку, є необґрунтованими. Доводи Фонду соціального страхування, про те, що позивач отримує щомісячну страхову виплату як на підставу своїх заперень проти позову не заслуговують на увагу суду. Суд вважає, що відшкодування моральної шкоди, яку суд оцінив в розмірі 12000 грн., є достатнім для розумних потреб позивачки та не призведе до її збагачення. Наказом МОЗ України № 420 від 5 червня 2012 року затверджено критерії встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків, зокрема: таблиця 3 Наслідки травм та професійних захворювань і форми їх прояву при патології дихальної системи, п. 7.1.5 ЛН II ступеня та легеневе серце НК I ступеня; таблиця 10 Пошкодження та захворювання шкіри та м'яких тканин, п. 1.1. токсикодермія легка форма. За змістом акту розслідування хронічного професійного захворювання від 9 червня 2006 року [PERSON] встановлено основний діагноз «професійний алергічний дерматит в стадії неповної ремісії. Обструктивний бронхіт пилової етіології в стадії обструкції , емфізема легень І ст. ЛН І-ІІ ст.» та згідно акту огляду МСЕК № 594 від 9 липня 2014 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності, з яких 10% по дерматиту - захворюванню, яке виникло після виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди за Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Таким чином, в іншій частині позову про стягнення моральної шкоди з відповідача за 10% втрати професійної працездатності слід відмовити за необґрунтованістю позовних вимог. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. Відповідно до ст. ст. 23 ЦК України,

Outcome: partial