Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , який є її сином. Відповідач [PERSON] у зазначеній квартирі не проживає з другої половини 2017 року і відсутній без поважних причин. Він виїхав до іншого місця проживання до Польщі. За комунальні послуги відповідач не сплачує, чим змушує її нести додаткові витрати. Відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації. Наявність реєстрації відповідача у квартирі порушує її права та інтереси, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування вказаною квартирою та перешкоджає їй у оформленні субсидії на житлово-комунальні послуги. Оскільки відповідач відсутній за місцем реєстрації більше ніж один рік, то втратив право користування вказаною квартирою. Просила визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивача адвокат Воронкін В.А. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. В подальшому надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій визнав позовні вимоги. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] - це син цивільного чоловіка [PERSON] [PERSON] . [PERSON] виїхав у вересні 2017 року до м. Гданськ Польщі на навчання, строк якого становить 5 років. Також [PERSON] у Польщі працює одночасно із навчанням. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] не мешкає по [ADDRESS] , оскільки влітку 2017 року поїхав на навчання у Польщу та не планує повертатися. Вона товаришує з його батьками. За час його навчання він приїздив додому один раз. 22.07.2021 року судом постановлено ухвалу про прийняття до розгляду позовної заяви, відкрито провадження у справі і призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Заслухавши пояснення представника позивача, свідчення свідків, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 02.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Михайловським А.Т., копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.07.2013 року №5573872. Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 05.05.2021 року №8857, виданої Відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, за адресою: [ADDRESS] , станом на 05.05.2021 року зареєстрований [PERSON] . Згідно з копією домової книги для реєстрації громадян, що проживають за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно не проживає у спірній квартирі, оскільки у другій половині 2017 року виїхав на навчання до Польщі. Також зазначена обставина підтверджується свідченнями свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що [PERSON] не мешкає у спірній квартирі з вересня 2017 року, оскільки навчається у Польщі. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач перешкоджала проживанню відповідача в спірній квартирі. У письмовій заяві від 30.09.2021 року [PERSON] визнав позовні вимоги. Аналізуючи свідчення свідків, враховуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. При цьому суд враховує визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України та положеннями ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» з урахуванням визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору у сумі 454 грн., сплаченого при поданні позову, та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 50% у сумі 454 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: approved