Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом у якому, вточнив свої позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на його користь суму внеску разом з сумою нарахованих за користування ним процентів (у тому числі з урахуванням пені у розмірі трьох відсотків вартості внеску (послуг) за кожний день прострочення та 3% річних від простроченої суми) на загальну суму боргу яка складає 441427 грн. 42 коп., та моральну шкоду у розмірі 60000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.01.2009 року між ним та відповідачем був укладений Договір № 565 «Різдвяна Порада 2009», відповідно до якого він передала КС «Порада» суму 15000 грн. строком на 12 місяців до 22.01.2010 року під 26 % річних. Крім того, 09.04.2009 року між ним та відповідачем був укладений Договір № 661 «Весняна Порада 2009», відповідно до якого він передала КС «Порада» суму 16000 грн. строком на 6 місяців до 09.10.2010 року під 28 % річних. На сьогоднішній день відповідач не повернув коштів, чим не виконав умови договору кредиту. Просить стягнути 441427 грн. 42 коп., із якої суму 128884 грн. 77 коп. - проценти за користування депозитними грошима, суму 6936 грн. 77 коп. - 3% річних за невиконання умов договору, інфляційні витрати в сумі 9559 грн. 29 коп., а також пеня за 6 місяців прострочення виконання договорів у сумі 364244 грн. 17 коп. У судове засідання позивач не з'явився, просить справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмово. Представник відповідача у судове засідання двічі не з'явився, про час розгляду справи своєчасно попереджений, що підтверджується копіями повісток з повідомленням про вручення повістки, заперечень не надіслав, у зв'язку з чим суд вважає згідно з ст. 169, 224 ЦПК України, справу розглянути у заочному провадженні за матеріалами справи. Дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилались позивач та його представник, як на підставу вимог, а відповідачі як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, у судовому засіданні встановлено, що рішенням Енергодарського міського суду, яке набрало чинності, стягнуто з відповідача на користь позивача суму депозитного вкладу з процентами в розмірі 58638 грн. 28 коп. за депозитними договорами від 22.01.2009 року № 565 «Різдвяна Порада 2009», та від 09.04.2009 року № 661 «Весняна Порада 2009». Ухвалою Енергодарського суду від 10.02.2014 року справа в частині стягнення суми вкладу та процентів провадженням припинено. Таким чином суд розглядає позовні вимоги в частині стягнення пені та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення, та суму індексу інфляції. У своєму рішенні від 14.11.2012 року за № 6-5199св12 Вищій спеціалізований Суд України зазначив, що згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених за договором. За змістом ст. 1061 ЦК України проценти на суму вкладу є платою за користування коштами одержаними банком за договором вкладу. Судом встановлено, що термін дії Депозитних договорів, які були укладені між позивачем та Кредитною спілкою «Порада», закінчилися 22.01.2010 року та 09.10.2009 року відповідно. Проте, після закінчення терміну дії Депозитних договорів відповідачем було відмовлено позивачу у видачі вкладу. Відповідно до п. 1.2 договорів процентна ставка за строковим банківським вкладом становить 26 % та 28% річних, відповідно до даний договорів. Пунктом 2.4 зазначених договорів, «після закінчення дії даного договору Спілка ніяких нарахувань на внесок не проводить». Будь-яких умов щодо продовження нарахування процентів після закінчення дії договору у разі неповернення суми вкладів у договорах немає. Доказів про те, що дія укладених між сторонами договорів після закінчення їх строку була продовжена на тих же умовах, зокрема, що стосується розміру процентів та їх нарахування, які підлягають сплаті банком, не подано і на такі обставини ніхто, в тому числі позивач не посилався. Враховуючи вищевказане та положення ст.ст. 530, 598, 1061 ЦК України, після закінчення строку дії Депозитних договорів у відповідача припинився обов'язок по нарахуванню та виплаті позивачу процентів по строкових вкладах незалежно від виконання банком зобов`язання в частині повернення самих вкладів. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення процентів по вкладам відповідно 26% та 28% за період з 22.04.2011 року по 15.07.2013 року в сумі 128884 грн. 77 коп. не підлягають задоволенню. Разом з тим, [PERSON] заявлені вимоги про стягнення трьох процентів річних в сумі 6936 грн. 77 коп., та інфляційних втрат в сумі 9559 грн. 29 коп. за прострочення виконання грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до п. 2 ст. 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність» протягом дії мораторію не нараховується неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнення трьох процентів річних та суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання не є фінансовою (економічною) санкцією, а тому ці три проценти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним (чи звільнення його від сплати) неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У зв'язку з цим зазначені кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення відповідно до вимог законів. В цій частині суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Розглядаючи позовні вимоги, стосовно стягнення пені в сумі 364244 грн. 17 коп., суд прийшов до наступних висновків. Так, нарахування пені, є фінансовою відповідальністю за неналежне виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК можна вважати ступінь виконання зобов'язання боржником, наприклад, дострокове погашення кредиту та процентів, доведений матеріалами справи тяжкий майновий стан боржника, інші інтереси сторін (а не лише боржника), які заслуговують на увагу. Враховуючи, що відповідач не має фінансової можливості розрахунку з боржниками, має чисельні борги перед кредиторами, суд вважає, що цей розмір повинний бути зменшений до розумних, справедливих та обґрунтованих розмірів. Таким чином, в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Розглядаючи моральну шкоду заявлену на суму 60000 грн., суд вважає, що позивачем не була доведена її наявність, не додано жодного документу на підтвердження її та не обґрунтований її розмір. У такому випадку позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Outcome: partial