Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до ФГ «Валеріна» про визнання правочинів недійсними, розірвання договорів оренди землі та зобов'язання повернути земельні ділянки. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що [INFO] померла її мати [PERSON]. За життя [PERSON] заповідала позивачці все майно, яке належало їй на праві власності. Так, 11.05.2016 позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом у державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори, а саме на земельну ділянку площею 4,3613 га з кадастровим номером [NUMBER] та на земельну ділянку площею 1,4616 га з кадастровим номером [NUMBER]. У лютому 2017 року позивачка мала намір розпорядитися на свій розсуд своїми земельними ділянками та здати їх в оренду, проте виявилося, що дані земельні ділянки вже знаходяться в оренді у ФГ «Валеріна» на підставі договорів оренди землі від 30.03.2014, які начебто підписані [PERSON], яка померла ще [INFO]. У позивачки є підстави вважати, що правочин за даними договорами порушують публічний порядок та спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина. Так, згідно з інформаційних довідок № 80929350 та № 7319328, виданих приватним нотаріусом [PERSON], вищевказані земельні ділянки передані [PERSON] в оренду ФГ «Валеріна» відповідно до договорів від 30.03.2014. Дані договори [PERSON] фізично не могла підписати, оскільки померла за три місяці до моменту укладення договору. Оригінали договорів оренди знаходяться у ФГ «Валеріна» і надати їх позивачці відповідач відмовляється. У зв'язку з цим позивачка просить суд визнати недійсними договори оренди зазначених земельних ділянок, розірвати ці договори, а також зобов'язати ФГ «Валеріна» повернути ці земельні ділянки [PERSON] за актами прийому-передачі. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі та зазначили, що підтверджують обставини, викладені у позовній заяві. Позивачка також зазначила, що усно і письмово зверталася до відповідача, проте останній проігнорував ці звернення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її тітка [PERSON] 14.11.2013 перенесла інсульт і у зв'язку з цим потребувала постійного щоденного догляду, їй викликали медичну допомогу. Після інсульту тітку паралізувало і вона не могла вставати, з дому не виходила, лікарі приїжджали додому. [INFO] їх тітка [PERSON] померла внаслідок хвороби. Спадщину у вигляді земельних ділянок після її смерті отримала [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачка [PERSON] є його рідною сестрою. Його тітка [PERSON] у листопаді 2013 року перенесла інсульт, внаслідок чого була недієздатною. [INFO] [PERSON] померла. Коли сестра намагалася відповідно до заповіту прийняти спадок, з'ясувалося, що працівники ФГ «Валеріна» через чотири місяці після смерті тітки, а саме у березні 2014 року самі переоформили договір. Сестра зверталася до керівника відповідача [PERSON], а також спілкувалася з головним бухгалтером ФГ «Валеріна», проте відповідач проігнорував її спроби врегулювати це питання. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, заперечень проти позову також не надав. У зв'язку із повторною неявкою в судове засідання представника відповідача, який про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, та від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, причини неявки ним не повідомлялися, а також оскільки позивачка та її представник не заперечували проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена відповідна ухвала. Заслухавши позивачку та її представника, а також свідків, дослідивши матеріали справи, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно та об'єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази як окремо, так і в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 24 грудня 2008 року приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] було посвідчено заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 4994, згідно з яким [PERSON], [INFO], на випадок смерті все своє майно заповіла [PERSON], [INFO] (а.с. 14). З державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 25.03.2004 вбачається, що [PERSON] належали земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] розміром 4,3613 га та земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] розміром 1,4616 га, розташованих на території Кудряшівської сільської ради Кремінського району Луганської області та призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 23). [INFO] року [PERSON] померла у віці 87 років у м. Рубіжне Луганської області, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 10.12.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області (а.с. 13). Відповідно до акту від 17.05.2017, посвідченим підписом депутата міськради Морозкіним та сусідів [PERSON], остання тяжко хворіла восени 2013 року після перенесеного інсульту і була лежачою хворою, у зв'язку з чим потребувала постійного догляду, оскільки була паралізована. Цей догляд їй забезпечували її родичі - [PERSON] та [PERSON], які в цей період проживали разом з нею до її смерті за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). Зазначені обставини також підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Також згідно з довідкою № 141 від 24.05.2017 головного лікаря станції швидкої медичної допомоги м. Рубіжне [PERSON], [PERSON], 1926 р.н., яка проживає за адресою: [ADDRESS] дійсно зверталася на станцію за медичною допомогою, а саме 14.11.2013 за викликом № 14998 з діагнозом: гостре порушення мозкового кровообігу; лівосторонній геміпарез; церебральний атеросклероз ДЕП-ІІІ (а.с. 66). 11 травня 2016 року державний нотаріус Рубіжанської державної нотаріальної контори Меренков Ю.В. на підставі зазначеного заповіту за заведеною спадковою справою № 56130867 (у нотаріуса № 133/2014) видав позивачці [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яка складалася із зазначених земельних ділянок (а.с. 15-16, 17-18). Однак 30 вересня 2014 року були укладені договори оренди зазначених земельних ділянок № 157/1 з кадастровим номером [NUMBER] розміром 4,3613 га та № 157/2 з кадастровим номером [NUMBER] розміром 1,4616 га між [PERSON], як орендодавцем, та Фермерським господарством «Валеріна» в особі голови [PERSON], як орендарем, що підтверджується копіями відповідних договорів та інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, з яких також вбачається, що станом на 22.02.2017 заборони відчуження зазначених об'єктів нерухомості відсутні (а.с. 19-20, 21-22, 78-78, 79-91). Позивачка зверталася до відповідача 16.03.2017 із заявою про витребування других екземплярів зазначених договорів оренди земельних ділянок, а також 08.04.2017 - з вимогою про їх розірвання, проте жодної відповіді по цей час на ці звернення не отримала (а.с. 61-65). У частинах 1, 2 ст. 202 ЦК України зазначається, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 30 ЦК України передбачає що, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність, тобто здатність фізичної особи мати цивільні права та обов'язки, фізичної особи припиняється у момент її смерті. Також відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 216 недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Водночас згідно з ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначені договори оренди земельних ділянок від 30.03.2014 були укладені особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для вчинення цих правочинів, оскільки у зв'язку із настанням смерті [INFO] (тобто, більше ніж за три місяці до укладення договорів) дієздатність [PERSON] припинилася, а отже в даному випадку очевидно недотримані загальні вимоги до чинності правочинів. В той же час, позивачка, яка є спадкоємцем [PERSON] і отримала відповідні свідоцтва про право власності на зазначені земельні ділянки, на даний час об'єктивно позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися цими земельними ділянками через існування вищевказаних договорів оренди. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачки щодо визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок № 157/1 площею 4,3614 га з кадастровим номером [NUMBER] та № 157/2 площею 1,4616 га з кадастровим номером [NUMBER], укладених 30 березня 2014 року між [PERSON] та Фермерським господарством «Валеріна», а також зобов'язання ФГ «Валеріна» за актами прийому-передачі передати ці земельні ділянки позивачці [PERSON]. Разом з тим, суд зазначає, що визнання правочинів недійсними та розірвання договорів мають різну правову природу та не можуть бути застосовані одночасно до одного й тих самих правочинів. Так, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Таким чином, розірвання можливе лише дійсного договору. Однак, оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання зазначених договорів оренди земельних ділянок недійсними, суд вважає вимогу позивачки про їх розірвання необґрунтованою, а отже позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких обставин, оскільки суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати, а саме сплачений при зверненні з позовом до суду судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 2058,35 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial