Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0, 10 га, розташовану на території Крижанівської сільської ради (нині Фонтанської сільської ради) [ADDRESS] , серії Р1 №454546, виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником земельної ділянки, розташованої на території [ADDRESS] , яка належить їй на підставі державного акту на право приватної власності серії ІІ-ОД №011952. Зазначений державний акт видано на підставі рішення виконкому Крижанівської сільської Ради народних депутатів №92 від 28.10.1997р. Згідно рішення виконкому Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №311 від 17.10.2007 року в зв`язку з тим, що при забудові вулиці Марсельської змінилась нумерація земельних ділянок, номер належної їй ділянки було змінено з номеру «16» на номер «14». Протягом усього часу з березня 1998 р. вона відкрито користувалась і досі користується належною їй земельною ділянкою. Щорічно сплачує земельний податок. Крім того, на ділянці розташоване її майно: металевий контейнер, ємкість для води, та інше. 06.11.2018р. сусіди повідомили її про те, що належну їй земельну ділянку агентством нерухомості виставлено на продаж. Згодом вона дізналась, що продавцем виступає громадянин України [PERSON] . Тому звернулась до юристів, які після розмови з представником агентства надали їй копію державного акту на право приватної власності на спірну земельну ділянку, виданого на ім`я [PERSON] на підставі рішення IX сесії XXIII скликання Крижанівської сільської Ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області від 30 грудня 1999 року №152-ХХІІІ. 08.11.2018р. вона отримала витяг з Державного земельного кадастру, в якому зазначено кадастровий номер земельної ділянки 5122783200:01:002:2440, а власником вказаний [PERSON] 04.07.2019р. вона звернулась до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Лиманському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, але їй було відмовлено у зв`язку з тим, що наявний перетин ділянок з ділянкою 5122783200:01:002:2440. Площа співпадає на 97,6895%. Знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. У відповіді Відділу у Лиманському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 13.06.2019 р. за №22-15-0/220- 387/110-19 повідомляється, що згідно наявних Книг записів реєстрації державних актів на право постійного користування землею, договорів оренди землі та других примірників державних актів, запис про реєстрацію державного акта від 23 вересня 2002 р. Р1 №454546 на [PERSON] не значиться. У відповіді на адвокатський запит від 28.11.2018 р. за № 29-15-0.220-1423/110-18, Головне управління Держгеокадастру в Одеської області надало копію державного акту на її ім`я , та повідомило про те, що другий примірник державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №454546 на ім`я [PERSON] у Відділі відсутній. На адвокатський запит до архівного відділу Лиманської районної державної адміністрації і на прохання надати рішення, на підставі якого [PERSON] виданий державний акт, було надано копію рішення IX сесії XXIII скликання від 30 грудня 1999 р., в якому ані прізвища [PERSON] , ані земельної ділянки за [ADDRESS] не значиться. Вважає дії відповідачів, які виразились в безпідставній та протизаконній видачі та отриманні державного акту на право приватної власності на землю, протиправними та такими, що створюють перешкоди в подальшій реалізації її права власності на належну їй земельну ділянку, а саме - здійснити внесення відомостей до Державного земельного кадастру, зареєструвати право власності в реєстрі прав власності на зазначену земельну ділянку та подальшому здійсненню безперешкодного розпорядження цією земельною ділянкою. В судових засіданнях позивач [PERSON] та її представник-адвокат Баринов Г.М. підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити, в подальшому позивач надала заяву про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області сільський голова Крупиця Н.Г. надала до суду відзив, згідно якого за наявними даними Крижанівською сільською радою рішенням №92 від 28.10.1997р. було виділено земельну ділянку та видано відповідний державний акт на ім`я позивача аз адресою: [ADDRESS] , нумерація якої змінилась з «16» на «14». В подальшому Крижанівська сільська рада в межах своїх повноважень, забезпечувала надходження до бюджету у вигляді сплати земельного податку на вказану земельну ділянку шляхом отримання від позивача земельного податку. Жодних інших рішень по цій земельній ділянці Крижанівською сільською радою не приймалося, дій не здійснювалося. Твердження позивача про протиправність дій сільської ради, що виразились у видачі державного акту на право приватної власності [PERSON] не містять жодних доказових обґрунтувань і не відповідають дійсності. Відсутні і дані щодо самого факту звернення [PERSON] до сільської ради взагалі, і як наслідок, немає підтверджень ніяких правовідносин між ними. Крижанівська сільська рада не видавала державного акту на ім`я [PERSON] в них відсутні будь-які відомості стосовно того, що [PERSON] , має відношення до спірної земельної ділянки. Тому вважають, що з боку Крижанівської сільської ради не було допущено будь-яких дій, направлених на порушення прав позивача, а тому дана позовна заява в цій частині не може бути задоволена. Ухвалою суду від 13.05.2021р. замінено відповідача Крижанівську сільську раду Лиманського району Одеської області її правонаступником - Фонтанську сільську раду Одеського району Одеської області. Згідно ч.2 ст.55 ЦПК України, усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Голова Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області Крупиця Н.Г. надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, при винесенні рішення по суті справи покладається на розсуд суду. Представник відповідача [PERSON] адвокат Племениченко Г.В. заперечував проти задоволення позову і просив відмовити у його задоволенні, оскільки позивач не надала належних та допустимих доказів на порушення саме її прав в контексті ст.ст.15, 16 ЦК України. Позивач посилається на відмову Державного кадастрового реєстратора Відділу у Лиманському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на її заяву про внесення відомостей (змін) до Державного земельного кадастру, однак в даному рішенні відсутня будь-яка інформація, яка підтверджує, що у ньому йде мова саме про державний акт позивача, який саме документ було надано на реєстрацію та які додатки до нього долучені, відсутні посилання на кадастровий номер, на її адресу. Таких документів не було надано і до суду. Дане, рішення на думку представника позивача, не може бути належним доказом про порушення прав позивача. В подальшому, представник відповідача адвокат Племениченко Г.В. надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій додатково вказав, що просить відмовити у задоволенні позову, в тому числі у зв`язку з недоведеністю порушених прав (відсутності доказів «накладки» земельної ділянки саме позивача на земельну ділянку відповідача). Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши зібрані у справі докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення виконкому Крижанівської сільської Ради народних депутатів від 28.10.1997р. №92 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 103 га, розташовану на території [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що підтверджено копією державного акту на право приватної власності ІІ ОД №011952. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №660. (а.с.7, 8) Рішенням виконкому Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 17.10.2007р., змінено номер земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №011952, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №660 з [ADDRESS] (а.с.9). Позивач щорічно здійснювала сплату земельного податку за належну їй земельну ділянку, що підтверджено копіями квитанції (а.с.10-20). Разом із тим, 23.09.200р.Крижанівською сільською Радою народних депутатів, на підставі рішення ІХ сесії ХХІІІ скликання Крижанівської сільської Ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області від 30.12.1999р. №152-ХХІІІ, [PERSON] , , передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 10 га, розташовану на території [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що підтверджено копією державного акту на право приватної власності на землю (а.с.21). 08.11.2018р. представник позивача-адвокат Баринов Г.М. отримав витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-5107019242018, в якому зазначено кадастровий номер земельної ділянки 5122783200:01:002:2440 , а власником вказаний [PERSON] . Документ який став підставою для виникнення права рішення органу місцевого самоврядування, рішення ІХ сесії ХХІІІ скликання Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 30.12.1999р. 152-ХХІІІ; документ, що посвідчує право державний акт від 23.09.2002р. Р1 454546 (а.с.22). Позивач звернулась до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Лиманському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Рішенням №РВ-5101155352019 від 08.07.2019 р. їй було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з тим, що наявний перетин ділянок з ділянкою 5122783200:01:002:2440. Площа співпадає на 97,6895%. Знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (а.с.23). Адвокатом [PERSON] було направлено адвокатський запит №02/06 від 10.06.2019р. до Відділу у Лиманському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області стосовно надання засвідченої копії Книги записів державних актів на право приватної власності на землю щодо реєстрації державного акту серії Р1 №454546 від 23 вересня 2002 р., який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1637. З відповіді від 13.06.2019 р. за №22-15-0/220- 387/110-19 вбачається, що згідно наявних у Відділі у Лиманському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Книг записів реєстрації державних актів на право постійного користування землею, договорів оренди землі та других примірників державних актів запис про реєстрацію державного акта від 23 вересня 2002 р. Р1 №454546 на [PERSON] не значиться. Крім того, другий примірник державного акту на право приватної власності на землю серія РІ454546 на ім`я [PERSON] у Відділі відсутній. (а.с.24, 25 зворот). Судом при дослідженні, копії рішення IX сесії XXIII скликання від 30.12.1999 р. про виділення земельних ділянок громадянам та передачу їх у приватну власність встановлено, що питання передачі\~\~земельної ділянки у власність [PERSON] \~\~цим рішенням не вирішувалось, а ні прізвища [PERSON] , а ні земельної ділянки за [ADDRESS] не значиться (а.с.26). Згідно з ч. 1 ст. 16\~Цивільного кодексу України\~кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391\~Цивільного кодексу України\~- власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 41\~Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За змістом ч. 2 ст. 373\~Цивільного кодексу України\~право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до ст.126 ЗК України (в ред. на час отримання земельної ділянки) таким документом був державний акт, форма якого затверджувалася КМУ. Статті 116, 118\~Земельного кодексу України\~передбачають, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади. Згідно з ч. 1 ст. 21\~Цивільного кодексу України\~суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частинами 1, 2 ст.152\~Земельного кодексу України\~передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 393\~Цивільного кодексу України\~правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч. 1 ст. 393\~Цивільного кодексу України,\~якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.158\~Земельного кодексу України,\~виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Відповідно до ч. 2 ст. 90\~Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 155\~Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. У п. 11\~постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 16 квітня 2004 року №7\~«Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Відповідно до правової позиції, яка викладена в\~постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Відповідно до\~ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 90\~Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Аналіз наведених норм матеріального права, дає суду підстави для висновку про те, що державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий органом місцевого самоврядування на підставі не існуючого рішення про передачу земельної ділянки у власність, тобто без достатніх на те законних підстав, визнається судом недійсним. Таким чином, оскільки рішення органу місцевого самоврядування, яке зазначено як підстава виникнення у відповідача права власності на спірну земельну ділянку не приймалося, оскільки державний акт є похідним документом від рішення органу самоврядування, суд дійшов до висновку, що на ім`я [PERSON] Крижанівською сільською Радою народних депутатів неправомірно, у порушення встановленого законом порядку, був виданий оскаржуваний державний акт, у зв`язку із чим позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Твердження представника Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області (Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області), викладені у відзиві про, те що сільська рада не видавала державного акту на ім`я [PERSON] , спростовується наявністю копії самого державного акту в матеріалах справи та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, згідно якого документом, що посвідчує право вказано державний акт від 23.09.2002р. Р1 454546. Жодних доказів щодо недостовірності оспорюваного державного акту сільрадою не надано, клопотань з цього приводу не заявлялося. Позицію представника відповідача [PERSON] адвоката Племениченко Г.В., який заперечував проти задоволення позову з підстав того, що позивач не надала належних та допустимих доказів на порушення саме її прав, суд розцінює як спосіб захисту і вважає, що всі докази досліджені судом у своїй сукупності вказують на створення перешкод позивачу в подальшій реалізації її права власності на належну їй земельну ділянку. Згідно ч.ч.1-3\~ст.12\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.ч.1,\~5,\~6\~ст.81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановивши з наданих позивачем та досліджених і оцінених в порядку ст. 89 ЦПК України доказів фактичні обставини та беручи до уваги наведені норми права, враховуючи принцип змагальності сторін, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір необхідно стягнути із відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved