Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки та утримання дружини, з якою проживає дитина. Позивач подав до суду заяву, в якій просив завершувати розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач подав до суду заяву, в якій визнав позовні вимоги, просив завершувати розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.02.2016 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 20.11.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 2104; малолітню дитину [PERSON] залишено проживати з матір'ю (а.с.9). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO], що посвідчується копією Свідоцтва про народження (а.с.7). Відповідно до ст. 141, 180 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частина 1 ст.182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 ст.182 СК України визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму, визначеного державою для відповідної категорії дітей. Як зазначено ст.183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припала на дитину, яка досягла повноліття. Дослідивши обставини справи та письмові докази, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовну вимогу щодо стягнення аліментів на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки від заробітку [PERSON] щомісячно до досягнення дитиною повноліття слід задовольнити: визначити розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частки від заробітку [PERSON] щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також позивачем заявлена позовна вимога про стягнення аліментів із відповідача на її утримання в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення сином [PERSON] трьохрічного віку. Відповідно до ч.2,4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідач визнав позовну вимогу, та висловив готовність сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини, з якою проживає неповнолітній син в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення сином [PERSON] трьохрічного віку. Стягнення аліментів розпочати з 04.03.2016 року (з часу звернення з позовом до суду). Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved