Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Львівської міської ради, Львівської молодіжної громадської організації «Клуб кікбоксингу «Тріумф», [PERSON], в якому просить усунути перешкоди в користуванні підвальним приміщенням будинку на вул.Сластіона, 2 у м.Львові, визнати недійсними договір купівлі-продажу нежитлових приміщень способом викупу від 03.09.2008 року № 2135 і договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 16.02.2009 року № 693. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва проправо власності від 02.09.2008 року вона є власником квартири №82 на вул.Сластіона, 2 у м.Львові, і на підставі ч.2 ст.382 ЦК України власником допоміжних підвальних приміщень цього будинку. В підвалі знаходилось технічне обладнання, інженерні комунікації, проте Львівська міська рада не являючись власником цього допоміжного приміщення, самовільно вивела інженерні комунікації з підвалу. Вона позбавлена можливості користуватись своєю власністю, оскільки у 2007 році Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради надало Львівській молодіжній громадській організації «Клуб кікбоксингу «Тріумф» в оренду спірне підвальне приміщення площею 92,5 м.кв., в подальшому воно на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень способом викупу від 03.09.2008 року № 2135 було приватизоване клубом та за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 16.02.2009 року № 693 перейшло у власність [PERSON] Вважає, що підвальне приміщенням в будинку є майном загального користування (спільне майно) всіх мешканців їхнього будинку, в тому числі і належить їй, тому Львівська міська рада не мала права передавати у власність дане приміщення, воно було незаконно відчужене, чим порушено її право власності, що стало причиною звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви такого який просить задовольнити. Представник відповідача - Львівської міської ради проти позову заперечила, зазначивши, що згідно рішення Залізничного райвиконкому м.Львова № 109 від 10.03.1987 року будинок на вул.Сластіона, 2 у м.Львові належить територіальній громаді м.Львова в особі Львівської міської ради. Приміщення загальною площею 95,2 м.кв. в цьому будинкумали і мають статус нежитлових і не можуть бути допоміжними, відповідно позивач, як власник квартири в цьому будинку, не була і на даний час не являється власником цих приміщень, а отже її права і законні інтереси внаслідок відчуження приміщень жодним чином не порушені. Крім цього, позивачем не надано будь-яких доказів того, що в спірних приміщеннях наявні інженерні комунікації будинку і технічні пристрої. Просить в позові відмовити. Відповідачі Львівська молодіжна громадська організація «Клуб кікбоксингу «Тріумф» та [PERSON], третя особа ЛКП «Сяйво», які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не подали, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому суд вважав за можливе розглянути справу за їхньої відсутності на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається із роз'яснень, даних в п.11 Постанови Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач (на підставі свідоцтва про зміну імені серії І-СГ №015749 (а.с.111) 28.02.2014 року змінила прізвище із «Ільницька-Янінович» на «Синявська») є власником квартири №82 навул.Сластіона, 2 у м.Львові, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № 23579-З від 02.06.2008 року (а.с.12). Житловий будинок №2 на вул.Сластіона у м.Львові перебуває у комунальній власності територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради на підставі рішення Залізничного райвиконкому м.Львова № 109 від 10.03.1987 року,що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17186144 від 23.05.2008 року та №18934047 від 24.12.2007 року (а.с.85, 86). Таким чином, у даному житловому будинку розташовані в ньому нежитлові приміщення є об'єктами права комунальної власності територіальної громади м.Львова. Згідно із ст.11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчим органам сільських, селищних, міських, районних у містах рад є виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, серед яких і управління об'єктами житлово-комунального господарства, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на житловий фонд, нежитлові приміщення, інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Однією з підстав набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою (п.2 ст.60 Закону). Відповідно до п.5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності. Ці правомочності відносяться до виняткової компетенції органів місцевого самоврядування. За змістом пункту 2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» допоміжні приміщення (кладовки, сараї та ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. За приписами ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Згідно офіціального тлумачення, що дане в рішенні Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004 року у справі за конституційним зверненням громадян про офіційне тлумачення положень п.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій. Так, багатоквартирні житлові будинки мають житлові приміщення, приміщення загального користування (допоміжні) та нежилі приміщення. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир ставали одночасно і співвласниками допоміжних приміщень будинку (п.2 ст.10 Закону). Нежилі приміщення житлового фонду при приватизації об'єктом приватизації не були, оскільки підлягали передачі у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів (п.9 ст.8 Закону). Згідно технічного паспорту ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 24.12.2007 року приміщення площею 95,2 м.кв. в підвалі будинку на вул.Сластіона, 2 у м.Львові значаться як нежитлові (а.с. 87-88). Як вбачається із договору купівлі-продажу нежитлових приміщень способом викупу №2135 від 03.09.2008 року і акту приймання передачі № 2135 від 13.10.2008 року, Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради передало у власність Львівській міській молодіжній громадській організації «Клуб кікбоксінгу «Тріумф» нежитлові приміщення, загальною площею 95,2 кв.м, позначені в технічному паспорті, складеному ОКП ЛОР «БТІ та ОЕ», номерами 100-1, 100-2, розташовані у підвалі будинку літ.А-5, за адресою: м.Львів, вул.Сластіона, 2 (а.с. 78, 79-81). При цьому, даний договір укладений на підставі чинної ухвали 8-ої сесії 5-го скликання Львівської міської ради №1620 від 20.03.2008 року, яка не визнана незаконною, недійсною та не скасована. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21699409 від 28.01.2009 року (а.с. 77) за Львівської міською молодіжною громадською організацією «Клуб кікбоксінгу «Тріумф» було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення. В подальшому, згідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 16.02.2009 року Львівська міська молодіжна громадська організація «Клуб кікбоксінгу «Тріумф» передала [PERSON] у власність нежитлові приміщення, загальною площею 95,2 кв.м, позначені в технічному паспорті, складеному ОКП ЛОР «БТІ та ОЕ», номерами 100-1, 100-2, розташовані у підвалі будинку літ.А-5, за адресою: м.Львів,вул.Сластіона, 2. Проведена державна реєстрація права власності на ці нежитлові приміщення за [PERSON] (а.с. 73-76). Суду не представлено позивачем належних і допустимих доказів того, що в спірних приміщеннях наявні інженерні комунікації будинку і технічні пристрої, чи коли саме такі були виведені за межі цих приміщень. З огляду на вищезазначені факти та норми права, суд вважає що спірні приміщення, площею 95,2 кв.м, розташовані в підвалі будинку на вул.Сластіона, 2 у м.Львові, мають статус нежитлових, відтак не є приміщенням загального користування і право спільної сумісної власності у сенсі ч.2 ст.382 ЦК України та п.2 ст.10 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» на ці приміщення не виникли у позивача. Рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року у справі № 1-2/2004, на яке послався позивач, тлумачить право власників квартир багатоповерхового будинку на допоміжні приміщення, а не на нежилі. Допоміжні приміщення, поняття яких визначено в Законі України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Нежилі приміщення в багатоквартирному житловому будинку таку функцію не виконують. Нежилі приміщення є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Крім того, слід зазначити, що знаходження певних приміщень в підвалах, цокольних поверхах не може визнаватися безумовною підставою віднесення їх до допоміжних приміщень, які підлягають приватизації разом з приватизацією квартир. Крім цього позивач у поданому позові стверджує, що підставою для звернення до суду з відповідним позовом є порушення її майнових прав, оскільки вона вважає себе співвласником майна в її розумінні, що на даний час перебуває у власності [PERSON] Однак, всупереч положенням ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України позивач не надала суду доказів, які вказують про те, що дане майно їй належить на праві спільної сумісної власності, жодним чином не обґрунтувала свого висновку, а матеріали справи не містять доказів, що це майно належить їй на праві власності. З таких обставин суд вважає, що спірні приміщення, як нежитлові приміщення, належали територіальній громаді м.Львова і були передані у власність Львівській міській молодіжній громадській організації «Клуб кікбоксінгу «Тріумф» і в подальшому [PERSON] на законних підставах. Згідно із ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено підставність та обґрунтованість своїх позовних вимог, а відтак, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Зі змісту ст.88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення, тобто у даному випадку не відшкодовуються позивачу.

Outcome: dismissed