Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Пологівського районного суду Запорізької області у порядку ст.257-1 ЦПК України із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території її сина [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог заявниця зазначає, що її син [PERSON] проживав у с.К.-Роздори Пологівського району Запорізької області. У квітні 2017 року він поїхав у своїх справах до м.Алушти Автономної Республіки Крим. 15 серпня 2017 року в результаті нещасного випадку він отримав травму, від якої 20 серпня 2017 року помер в ЦРЛ м.Алушти. Перевезти тіло сина через пункт пропуску з АР Крим заявниці не вдалося, тому вона поховала його у м.Алушта на міському цвинтарі. Заявниці було видано медичне свідоцтво про смерть [PERSON] відділенням СМЕ м.Сімферополя. Для отримання свідоцтва про смерть державного зразка заявниця зверталася до Пологівського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, однак їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] у звязку з тим, що документи про його смерть видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. У звязку з викладеним [PERSON] була вимушена звернутися до суду із вказаною заявою з метою отримання свідоцтва про смерть сина та здійснення своїх прав, які породжує даний факт, оскільки іншого шляху законодавством не передбачено. У судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали у повному обсязі і просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві. Також заявниця підтвердила, що дійсно її син [PERSON] помер 20 серпня 2017 року у м. Алушта, АР Крим, де і був похований на міському кладовищі 22 серпня 2017 року. Смерть сина сталася від травм, отриманих внаслідок падіння з висоти. Вона особисто займалася похованням сина, була присутня під час його поховання і їй надавали тіло сина для впізнання. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявна у матеріалах справи розписка про вручення судової повістки, але подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив справу вирішити відповідно до вимог чинного законодавства. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що він є батьком померлого [PERSON]. Він підтвердив факт того, що [PERSON] дійсно помер 20 серпня 2017 року у м.Алушта Автономної Республіки Крим і був похований 22 серпня 2017 року на кладовищі м.Алушти, а також вказав, що він особисто був присутній під час поховання сина. На підставі ч.1 ст.197 ЦПК України під час розгляду справи судом здійснюється повне фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши пояснення заявниці, її представника і свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Зі змісту ст. 3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Особами, які беруть участь у справі, не заперечується, що [PERSON], [INFO], уродженець с.К.-Роздори Пологівського району Запорізької області, Україна, є сином [PERSON], на підтвердження чого до суду надано копію свідоцтва про народження серії ІІ-ЖС №292615 від 22 вересня 1977 року. У копії Медичного свідоцтва про смерть, виданого «Алуштинским отделением ГБУЗ РК «КРБ СМЭ» м.Сімферополя, не підпорядкованим закладам охорони здоровя України, від 22 серпня 2017 року серії 35 №014321 зазначено, що [PERSON], [INFO], помер 20 серпня 2017 року. Аналогічні відомості вказано і у копії довідки про смерть №475 від 22 серпня 2017 року та у копії Свідоцтва про смерть серії І-АЯ №599455 від 22 серпня 2017 року, виданого «[PERSON] городским отделом записи актов гражданского состояния Департамента записи актов гражданского состояния Министерства юстиции Республики Крым» (назви установ вказано мовою оригіналу), не підпорядкованим органам реєстрації актів громадянського стану України. Заявниця звернулася до Пологівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для реєстрації смерті сина [PERSON], проте у видачі свідоцтва про смерть 24 жовтня 2017 року їй було відмовлено, оскільки нею було надано документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, визначено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Згідно зі ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України. Із пояснень заявниці, її представника та свідка, а також із наданої до суду копії паспорта померлого судом встановлено, що 20 серпня 2017 року в ЦРЛ м.Алушти Автономної Республіки Крим помер [PERSON], [INFO], уродженець с.К.-Роздори Пологівського району Запорізької області, Україна. Медичне свідоцтво про смерть, довідка про смерть №475 від 22 серпня 2017 року та Свідоцтво про смерть серії І-АЯ №599455 від 22 серпня 2017 року, видані установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, є недійсними та не створюють правових наслідків. Тобто для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] існують обєктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті особи, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявниці отримати свідоцтво про смерть та здійснити її права, повязані із встановленням даного факту. На підставі викладеного,

Outcome: approved