Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Берегівського районного суду з позовом до Берегівської міської ради, третя особа без самостійних вимог [PERSON], про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позов мотивований тим, що 28 грудня 2000 року позивачка на підставі рішення Берегівської міськради № 652 отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,0302 га за адресою [ADDRESS]. Через деякий час на дану ділянку пред'явив претензії третя особа [PERSON], який повідомив, що у нього наявне рішення виконкому Берегівської міськради № 263 від 09 липня 1968 року, і так як це рішення ніхто не відміняв, то він є єдиним власником спірної земельної ділянки. На даній земельній ділянці позивачкою разом з її тепер покійним чоловіком був збудований фундамент. І наразі позивачка просила стягнути з відповідача, Берегівської міської ради, яка помилково надала позивачці у власність земельну ділянку, вартість незакінченого будівництва, вартість проведеної оцінки майна, за вирахуванням сплаченої третьою особою на її користь суми в розмірі 20375 гривень в порядку виконання мирової угоди, а саме - 55525 гривень. Просила також стягнути моральну шкоду у розмірі 20000 гривень за те, що вона внаслідок судових тяганин втратила всю життєву радість. Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у ньому, просили задоволити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив позов з мотивів його безпідставності, ствердив, що позивачка не має права отримати відшкодування шкоди, так як вона знала про те, що земельна ділянка, яку вона отримала у приватну власність, вже була власністю третьої особи. Третя особа до судового засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності не подавав, його участь не є обов'язковою, тому суд ухвалив провести розгляд без його участі. Перевіривши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування. Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як встановлено у судовому засіданні, третя особа [PERSON] 09.07.1968 року отримав земельну ділянку за адресою [ADDRESS], площею 312 метрів квадратних, виготовив технічну документацію та побудував підсобну споруду, після чого приблизно в 1972 році виїхав на постійне місце проживання в Республіку Казахстан. У підсобній споруді залишився проживати його брат [PERSON], згодом інший брат [PERSON], з 1971 року по 1982 рік. Пізніше, останній, брат третьої особи [PERSON] запропонував позивачці [PERSON] проживати там, за умови, що вона буде доглядати за нерухомим майном та сплачувати необхідні комунальні та страхові платежі. За зазначеною адресою [PERSON] була повідомлена про те, що земельна ділянка належала на праві власності братові [PERSON] - третій особі [PERSON] Тим не менш, позивачка 28 грудня 2000 року на підставі рішення виконкому Берегівської міськради № 652 отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,0302 га за адресою [ADDRESS]. Отримавши деражавний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 023408, виданий 14 лютого 2001 року, вона звернулася до виконкому Берегівської міськради та її структурних підрозділів про надання дозволів на будівництво будинку. Отримавши дозвільні документи, позивачка разом з чоловіком побудувала фундамент будинку. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2008 року рішення виконкому Берегівської міськради № 652 від 28.12.2000 року в частині надання земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку по [ADDRESS], визнано неправомірним та нечинним. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 28.09.2010 року державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ЗК № 023408, виданий 14 лютого 2001 року [PERSON] для обслуговування вказаної земельної ділянки визнано незаконним та скасовано. [PERSON] зобов'язано звільнити зазначену земельну ділянку та усунути перешкоди у її користуванні шляхом знесення усіх будівель, що на ній розташовані. Згодом 10 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено мирову угоду, за якою [PERSON] від імені [PERSON] передав [PERSON] 20375 гривень як сплату за залишковий матеріал (фундамент) будинку. За таких обставин, так як [PERSON] було відомо про те, що спірна земельна ділянка належить на праві приватної власності [PERSON], їй було надано підсобне приміщення тільки у тимчасове користування, вона разом з чоловіком здійснювала будівництво на власний ризик, крім того, позивачці було сплачено кошти за збудований фундамент, чого в судовому засіданні не заперечила сама позивачка [PERSON], тому позов є безпідставним та у його задоволенні слід відмовити, як у частині стягнення матеріальної шкоди, так і у частині стягнення моральної шкоди.

Outcome: dismissed