Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 27 жовтня 2005 року є власником житлового будинку по [ADDRESS], а відповідачка [PERSON] зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] згідно договору найму від 25 липня 2011 року лише зареєструвалися в даному домоволодінні, але фактично більше двох років мешкають за іншою адресою ([ADDRESS]) й у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажають. В зв'язку з цим, просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування належним їй житловим приміщенням з підстав, передбачених ст.405 ЦК України. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав, пояснивши що відповідачка [PERSON] та її діти є для неї сторонніми особами, але на прохання [PERSON] вона уклала з нею договір найму належного їй житлового приміщення строком на один рік та зареєструвала в ньому відповідачів, щоб вони могли отримувати державну соціальну допомогу. Однак, після спливу вказаного строку, [PERSON] ігнорує її прохання знятися з реєстрації в належному їй будинку, хоча фактично з самого початку проживає з дітьми за іншою адресою. Реєстрація відповідачів у її будинку створює для неї незручності, оскільки вона позбавлена можливості оформити відповідні державні соціальні допомоги, відчужити домоволодіння. Відповідачі були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток, але в судове засідання не з'явилися, про поважність причин неявки суду не повідомили, заперечення проти позову та докази на їх обґрунтування не подали. Тому, зі згоди позивачки суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Представник Борзнянської РДА, як органу опіки та піклування, в судовому засіданні вважав за можливе вимоги позивачки задовольнити, оскільки відповідачі проживають без реєстрації за іншою адресою - в житловому будинку, право власності на який після померлого спадкодавця не оформлене в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено органом реєстрації за наявності відповідного судового рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом положень ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється одноособовим власником домоволодіння по [ADDRESS], яке перейшло до неї за договором купівлі-продажу від 27.10.2005р. 25 липня 2011 року між позивачкою та відповідачами в особі наймача [PERSON] було укладено договір найму зазначеного житлового приміщення строком на 1 рік, зареєстрованого в Прохорівській сільській раді Борзнянського району, й з 27 липня 2011 року відповідачі значаться зареєстрованими за вказаною адресою, але фактично проживають в [ADDRESS], що підтверджується копіями договору купівлі-продажу житлового будинку, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Ніжинське МБТІ», договору найму житла, довідками Прохорівської сільської ради №21 від 16.01.2014р. та Борзнянського РС УДМС від 29.01.2014р. Правовою підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування належним їй житловим будинком, [PERSON] зазначає непроживання відповідачів у даному помешканні понад два роки з посиланням на норми ст.405 ЦК України. Положення ст.405 ЦК України, на які посилається [PERSON] як на підставу своїх позовних вимог, регламентують правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї. Однак, як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється позивачкою, відповідачі в розумінні вимог ст.3 СК України не належать до кола членів сім'ї [PERSON] як власника житла, а були зареєстровані у належному [PERSON] житловому будинку зі згоди власника на підставі договору найму з метою отримання державної соціальної допомоги, фактично в цьому домоволодінні не проживали, а тому на правовідносини між сторонами з приводу користування спірним житлом не поширюються приписи ст.405 ЦК України, а регулюються іншими нормами цивільного та житлового законодавства України. Наведений висновок узгоджується з правовими позиціями, зазначеними в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013р. «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», та правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012р. у справі №6-57цс11. Своїм процесуальним правом на зміну підстав позову позивачка не скористалася. Крім того, позовна заява [PERSON] хоча й іменована «про визнання осіб, такими, що втратили право користування житлом та зняття з реєстрації», але сама вимога про зняття відповідачів з реєстрації позивачкою не заявлялася. Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими і не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст.317, 383, 405 ЦК України, ст.150 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.10, 60, 88, 208, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed