Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даною заявою мотивуючи тим, що [INFO] померла [PERSON], з якою вона понад сім років проживала однією сім'єю. Після її смерті відкрилася спадщина, яку вона прийняла, однак при зверненні до нотаріальної контори постало питання доведення факту проживання із нею однією сім'єю, оскільки спадкодавець була зареєстрована за іншою адресою. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в заяві, доповнивши, що [PERSON] була її рідною тіткою по лінії матері. В 2004 році тітка захворіла і вона забрала їх проживати до себе, оскільки інших родичів вона не мала. Представник заінтересованої особи Буринської міської ради в задоволенні заяви не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмово листом. Свідки [PERSON] та [PERSON], кожна окремо, підтвердили, що тривалий час знали [PERSON]. Заявниця, коли остання захворіла її тітка [PERSON], забрала її до себе та проживала з нею з 2004 року однією сім'єю до часу смерті. Вони вели спільне господарство та побут. Після смерті [PERSON] заявниця здійснила її поховання. Вислухавши пояснення заявниці, доводи її представника [PERSON], покази свідків, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина (а.с.4). З довідки Буринської міської ради вбачається, що остання проживала зі своєю племінницею [PERSON] по [ADDRESS] до дня своєї смерті. (а.с.6) При цьому судом встановлено, що спадкодавець [PERSON], будучи зареєстрованою в [ADDRESS], фактично проживала із заявницею з 2004 року однією сім'єю по [ADDRESS], вони вели спільне господарство, мали спільний побут, взаємні права та обов'язки, що підтверджується показами свідків, довідкою депутата Буринської міської ради. Як вбачається з витягів із Спадкового реєстру, за життя [PERSON] заповіту не посвідчувала, спадкових договорів не укладала і спадкові справи після її смерті не заводилися, тобто спадщина до теперішнього часу залишається відкритою. Частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Як вбачається з роз'яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Згідно ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту , визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти від яких залежить виникнення,зміна або припинення особистих немайнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим, що [PERSON] проживала однією сім'єю із [PERSON] не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, тобто з 2004 року до часу своєї смерті. Таким чином, суд прийшов до висновку про доведеність факту, який просить встановити заявниця та про необхідність задоволення заяви, оскільки від встановлення цього факту залежить вирішення питання щодо оформлення спадщини, а його встановлення не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Outcome: approved