Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з позовом до державного закладу «Відділкова лікарня ст. Куп'янськ СТГО «Південна залізниця»» про стягнення невиплаченої заробітної плати посилаючись на те, що вона працює в державному закладі на посаді фельдшера медпункту вокзалу відповідно до наказу №163 від 27 листопада 2001 року, згідно якого [PERSON] щомісяця повинна виплачуватися заробітна плата за виконану нею роботу за тарифною сіткою. Позивач стверджує, що вона з 16 травня 2001 року безперервно працює у відділковій лікарні в якості фельдшера, однак за період з травня по липень 2015 року їй не було виплачено заробітну плату. Тому, позивач була змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права і просить суд стягнути з відповідача заборгованість по нарахованій але не виплаченій заробітній платі. Позивач у судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог та не заперечувала проти розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності судом були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач перебуває в трудових відносинах з відповідачем, працює в державному закладі «Відділкова лікарня ст. Куп'янськ СТГО «Південна залізниця»». З розрахунку вбачається, що позивачеві була нарахована заробітна плата в розмірі 7028,32 грн., яку не було виплачено. З ксерокопії трудової книжки вбачається, що позивач працює в державному закладі «Відділкова лікарня ст. Куп'янськ СТГО «Південна залізниця»» з 2001 року (а.с. 6-7). Оскільки заробітна плата є винагородою за працю, примусова праця в Україні не допускається, тому відповідно до ст. 43 Конституції України, ст. 115 КзпП України заборгованість по заробітній платі підлягає стягненню з відповідача в сумі 7028,32 грн. При цьому суд не приймає до уваги відомості зазначені в розрахунку заборгованості стосовно відсутності фінансування відділення ДЗ «Відділкова лікарня» державного підприємства, що знаходиться в м. Куп'янськ Харківської області, в якому працює позивач, оскільки відсутність коштів не є підставою для невиплати заробітної плати, та відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості по заробітній платі. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Згідно з ст. 21 КзпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст.115 КзпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Враховуючи те, що невиплата заробітної плати позивачці є порушенням її конституційних та трудових прав, факт вказаного порушення судом встановлений, відповідач не надав до суду жодного заперечення з приводу заявлених позовних вимог, тому суд вважає, що позовні вимоги потрібно задовольнити у повному обсязі. Оскільки позов обґрунтований, судові витрати по справі у порядку ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved