Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Харкова із заявою, де заінтересованою особою вказала: Київський районний у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області про встановлення факту смерті [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] в місті Горлівка Донецької області. В обґрунтування своїх доводів заявник вказує, що в телефонному режимі її тітка [PERSON] повідомила, що бабусі заявника стало зле, їй викликали швидку, яка константувала в неї обширний інсульт. Через два дні [INFO] її бабуся - [PERSON] померла вдома за адресою: [ADDRESS], про що було видано довідку про причину смерті, лікарняне свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть, копії яких [PERSON] додає до заяви. Після отримання зазначених документів заявник звернулася до Київського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області для реєстрації смерті бабусі, але отримала відмову в проведенні державної реєстрації смерті, оскільки надані нею документи були видані на території, де орган державної влади тимчасово не здійснює свої повноваження. З цих причин зареєструвати факт смерті бабусі у встановленому законом порядку та реалізувати спадкове право заявник не може, тому змушена була звернутися з даною заявою до суду. В судове засідання заявник не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить задовольнити заяву про встановлення факту смерті її бабусі [PERSON] та розглянути справу за її відсутності. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без їх участі, заперечень стосовно заяви не мають. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до положень частини 2 статті 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Положення частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачають, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час або про оголошення її померлою. Форма лікарського свідоцтва про смерть, що видається закладами охорони здоров*я або судово-медичною установою та вимоги і підстави його заповнення встановлені Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о), затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров*я України від 08 серпня 2006 року №545. Зокрема, Інструкцією серед іншого встановлено, що: лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пункт 2.2.) ; у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину (пункт 2.3.); забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті (пункт 2.4.). Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється. Як вбачається з паспортних даних заявника [PERSON], вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Згідно наданих до суду доказів, [PERSON] є бабусею заявника [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18.11.1954 року та серії [NUMBER]) (а.с.11,12). Судом встановлено, що [INFO] у м. Горлівка Донецької області померла бабуся заявника [PERSON], [INFO], про що мається свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Горлівським міським відділом запису актів громадського стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки від 20.12.2016 р (а.с.7), лікарняне свідоцтво про смерть №2509 від [INFO] та довідка про причину смерті до форми 106/ у №2509 від [INFO], виданої Республіканським бюро судово-медичної експертизи ДНР, згідно якої причиною смерті [PERSON] є гостра серцево-судинна недостатність, атеросклеротичний коронарокардіосклероз (а.с.9,10). Також, на підтвердження факту смерті [PERSON], в судовому засіданні було досліджено надані заявником докази, а саме: договір-замовлення на надання ритуальних послуг «Скорбь», з якого вбачаються витрати на поховання бабусі заявника (а.с.17), фотографії могили [PERSON] (а.с.21). Кабінетом Міністрів України 7 листопада 2014 р. була прийнята постанова № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», пунктом 3 якої встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації мають забезпечити до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно наказу Міністерства юстиції України від 25.11.2014 № 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької області, що знаходилися на тимчасово неконтрольованій території, переміщено на підконтрольну Україні територію, але бланки суворої звітності вивезені не були, у зв'язку з чим, видані на цій території після 01 грудня 2014 року документи про державну реєстрацію актів цивільного стану не є документами територіальних органів Міністерства юстиції України.Враховуючи викладене, надане заявником свідоцтво про смерть є незаконним і не створює правових наслідків. Заявник є онукою померлої та має намір зареєструвати смерть [PERSON] у передбаченому законодавством України порядку та реалізувати спадкове право, але відсутність належно оформленого свідоцтва про смерть чинить їй перешкоди у цьому. Згідно листа Київського районного у м. Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області №192/15.304-04 від 27.01.2017 року заявнику було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки для підтвердження даного факту було пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.8) Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом було встановлено, що [INFO] у м. Горлівка Донецької області [PERSON] померла та її було поховано, дана обставина знайшла своє підтвердження в наданих до суду доказах. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для подальшої державної реєстрації смерті її бабусі та отримання свідоцтва про смерть. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки підтверджується наданими доказами та є обгрунтованою.

Outcome: approved