Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, який мотивує тим, що спільне життя з відповідачем в них не склалося. Вони з відповідачем припинили ведення спільного господарства, припинили шлюбні відносини і протягом останніх 7 років приживають окремо, відповідно шлюб носить тільки формальний характер. Від вказаного шлюбу в подружжя народився син [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що відповідач надає допомогу на утримання неповнолітньої дитини, однак з огляду на його проживання в іншій області, це створює незручності для позивача при отриманні коштів. З огляду на те, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 21.08. 2044 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON]Ф не зявилася, хоч належним чином повідомлялась про дату та час судового засідання, однак надіслала на адресу суду заяву, в якій просить проводити судове засідання в її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоч повідомлявся про дату та час судового засідання, однак в матеріалах справи міститься його заява, датована 17.12. 2015 р., в якій просить розглядати справу у його відсутності, проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сину в розмірі 1000 гривень не заперечив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 21.08. 2004 року, який зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сімї, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено запис № 968, що підтверджується долученим до матеріалів справи свідоцтвом про одруження 1-АМ № 113121 (а. с. 4) Зі змісту позовної заяви вбачається, що подружнє життя сторін не склалося, оскільки подружжя не підтримує шлюбно-сімейних відносин останні сім років, шлюб існує лише формально. Про даний факт свідчить зміст позовної заяви, наполягання позивача та відповідача на розірванні шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З'ясувавши фактичні обставини справи, дійсні причини позову, враховуючи те, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільне господарство не ведуть, суд у відповідності до ст.112 Сімейного Кодексу України вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, а тому згідно вимог ч.3 ст. 105 СК України даний шлюб слід розірвати. В судовому засіданні встановлено, що за час перебування в шлюбі у подружжя Дзюба народилась дитина [PERSON], [INFO] відповідно до Свідоцтва про народження 1-СГ № 103629. З письмових пояснень позивачки вбачається, що неповнолітня дитина проживає разом з нею, окремо від відповідача. Підставою для звернення до суду з позовом про призначення аліментів на утримання неповнолітнього сина позивачка вказує ту обставину, що відповідач надає допомогу на утримання неповнолітньої дитини, однак з огляду на його проживання в іншій області, це створює незручності для позивача при отриманні коштів. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Положеннями ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд зобовязаний врахувати: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач має нерегулярним, мінливий дохід, а тому стягнення аліментів слід проводити в порядку ст. 184 СК України, тобто в твердій грошовій сумі. Враховуючи зазначене, той факт що відповідач визнав позовну вимогу щодо стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень на утримання його неповнолітнього сина, свідчить, що вимога позивача щодо стягнення аліментів є підставною і підлягає до задоволення. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів-у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вирішує питання щодо стягнення судового збору.

Outcome: approved