Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями та діями органом державної влади, їх посадових службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, пославшись на те, що 27 лютого 2013 року [PERSON] звернулася до відповідача із заявою про припинення підприємницької діяльності. При цьому, нею були надані бухгалтерські документи за період 2005-2012 роки. На підставі наданих документів відповідачем були нараховані штрафні санкції на загальну суму 2774,82 грн. 24 квітня 2013 року [PERSON] звернулася до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до УПФУ щодо визнання неправомірними дій щодо прийняття рішень про сплату боргу, а саме: -рішення № 01-50/45 від 11 березня 2013 року на суму 1800,21 грн.; -рішення № 01-50/46 від 11 березня 2013 року на суму 38,21 грн.; -рішення № 01-50/63 від 13 березня 2013 року на суму 170,00 грн.; -рішення № 01-50/64 від 13 березня 2013 року на суму 340,00 грн; -рішення № 01-50/301 від 11 березня 2013 року на суму 290,40 грн.; -рішення № 01-50/335 від 18 березня 2013 року на суму 136,00 грн. Ухвалою суду від 03 червня 2013 року позов був залишений без розгляду, оскільки справа підсудна Донецькому окружному адміністративному суду. Після цього, [PERSON] 6 червня 2013 року звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до УПФУ з приводу оскарження незаконних дій відповідача по нарахуванню штрафних санкцій. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2013 року позовні вимоги роз'єднані в окремі провадження, а саме: -рішення № 01-50/45 від 11 березня 2013 року на суму 1800,21 грн. - справа №805/8311/13-а ; -рішення № 01-50/46 від 11 березня 2013 року на суму 38,21 грн. - справа №805/11019/13-а; -рішення № 01-50/63 від 13 березня 2013 року на суму 170,00 грн. - справа №805/11018/13-а; -рішення № 01-50/64 від 13 березня 2013 року на суму 340,00 грн. - справа №805/11020/13-а; -рішення № 01-50/301 від 11 березня 2013 року на суму 290,40 грн. - справа №805/11017/13-а; -рішення № 01-50/335 від 18 березня 2013 року на суму 136,00 грн. - справа №805/11021/13-а. Позовні вимоги [PERSON] по п'яти справах були задоволені, рішення УПФУ, якими були нараховані штрафні санкції на загальну суму 2774,82 грн., були скасовані і визнаними незаконними. Рішенням по справі № 805/8311/13-а від 02.08.2013 р. у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено, внаслідок чого позивачка 02.08.2013 р. звернулася до Донецького апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою. Постановою суду апеляційної інстанції від 03.10.2013 р. рішення по справі № 805/8311/13-а від 02.08.2013 р. скасоване. На всі вищезазначені судові рішення відповідачем були подані апеляційні та касаційна скарги, що потребувало від позивача подання заперечень проти доводів за цими скаргами. Своїми неправомірними рішеннями, діями, відповідач ввів [PERSON] в додаткові матеріальні витрати, пов'язані з доказуванням своїх законних прав та інтересів в судах (загалом 22 суди). Вважає, що умовою відшкодування збитків, завданих незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю, на підставі чого були нараховані незаконні штрафні санкції [PERSON], є злочинні порушення УПФУ, тому за підстав ст.56 Конституції України, ст.ст. 1173,1167,1174,1175,23,ЦК України має право на відшкодування збитків внаслідок порушення її цивільного права, а також моральної шкоди, яка полягає у завданні [PERSON] негативних наслідків в результаті застосування незаконних рішень УПФУ та доказування у судах своїх законних прав та інтересів. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, яка завдана особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, в сумі 15103,26 грн., яка складається з витрат на сплату судового збору, витрат на проїзд до судів, з витрат на копіювання документів, чеків, квитанцій, квитків, повісток, з витрат на виготовлення ксерокопій документів, з витрат на роздрукування документів, з поштових витрат. В рахунок відшкодування моральної шкоди просить стягнути з відповідача на користь позивача 29512,14 грн. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала за наведених підстав. Представник відповідача Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області Ошовська О.В. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з підстав їх необґрунтованості. Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, дістає таких висновків. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способами захисту цивільних прав та інтересів у відповідності до приписів ч.2 ст.16 ЦК України можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж встановлений договором або законом. За роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у тому разі коли питання про судові витрати не було вирішено при ухваленні рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У зв'язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі. Зі змісту зазначених норм вбачається, що стягнення витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, можливо лише під час вирішення конкретної справи, під час розгляду якої були понесені такі витрати. Оскільки, предметом судового розгляду за дійсним позовом є не захист порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача, а питання про розподіл судових витрат, понесених [PERSON] в інших справах адміністративної юрисдикції, порядок вирішення яких визначається нормами глави 7 КАС України, а не нормами матеріального права і здійснюється у тій справі, в якій вони понесені, в тому числі і шляхом ухвалення додаткового рішення, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди. Щодо вимог відшкодування моральної шкоди: Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з положеннями ст.48 Бюджетного кодексу України в України застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Відповідно до п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень . За роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст.9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Також за роз'ясненнями, викладеними в абз.2 п.5 вище згадуваної Постанови, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює пов'язані з ними витрати та з чого при цьому виходить. Позивачем не доведена наявність моральної втрати, причинного зв'язку між рішеннями, діями або бездіяльністю органу державної влади і шкоди. При цьому суд зауважує, що звернення особи до суду з позовами не може вважатись порушенням прав позивача, оскільки є правомірною дією суб'єкта, направленою на реалізацію її процесуального права на звернення до суду. З огляду на викладене, зазначені позивачем обставини не свідчать про заподіяння їй шкоди. Отже, суд вважає, що підстави, передбачені законодавством для відшкодування моральної шкоди відсутні, тому в задоволенні позовних вимог позивачу необхідно відмовити.

Outcome: dismissed