Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Марїнського районного суду Донецької області із позовом до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки виплати сум, що належать від підприємства. В обґрунтування своїх вимог зазначила наступне. 08.07.2016 року вона була прийнята згідно Наказу від 07.07.2016 року № 1/ОС на посаду електромеханіка дільниці ІІ групи у виробничий підрозділ «Донецька дистанція звязку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Звільнена 27.04.2017 року на підставі п. 1\~ст. 36 КЗпП України\~за угодою сторін (Наказ від 27.04.2017 року № 48/ос), про що зроблена відмітка у трудовій книжці. На день звільнення позивача нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по 27.04.2017 року, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку у розмірі 12645,03 грн., відповідно до наданих їй розрахунків заробітної плати за березень 2017 року \~3670,17 грн., квітень 2017 року \~8974,86 грн. По теперішній час суми, що належать [PERSON] від підприємства не виплачені. Вважає дії власника незаконними, оскільки виплати усіх сум, що належать працівнику, проводиться у день звільнення. Крім того, відповідач повинен був виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпусту у розмірі одного середньо-місячного заробітку. З зазначених підстав просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості із заробітної плати, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку та середній заробіток за час затримки виплати зарплати. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу 26.07.02018 року справа передана в провадження судді Сенаторова В.А. Позивач в судове засідання не зявилась, надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність та підтримання позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відзив на позову заяву, в яких проти задоволення позовних вимог заперечував. В обґрунтування зазначив, що проблемні питання, через які виникло скрутне матеріальне становище на підприємстві, є поважними та незалежними від ПАТ «Укрзалізниця» причин. Так, згідно з Наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення АТО та термінів її проведення» Донецьку і Луганську області з 07.04.2014 року також визначено районами проведення АТО. Тобто, практично вся залізнична мережа регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» знаходиться в зоні проведення АТО. Проведення АТО значно ускладнило сполучення у межах регіональної філії «Донецька залізниця». У звязку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих обєктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема у м. Донецьк у відповідача з 20.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до компютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обовязків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, неподконтрольій українській владі, у тому числі м. Донецьк. Пояснив, що всі викладені обставини вплинули на можливість здійснення нарахування заробітної плати та проведення розрахунку при звільненні. З зазначених підстав просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. Згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінивши їх доводи і надані ними докази, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України\~в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України\~кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до\~ст. 263 ч.5 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], з 08.07.2016 року по 27.04.2017 року, перебувала із відповідачем у трудових відносинах, працюючи на посаді електромеханіка дільниці ІІ групи у виробничому підрозділі «Донецька дистанція звязку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується змістом її трудової книжки (а.с.11-17). Під час роботи, [PERSON] була нарахована, однак, не була сплачена заробітна плата за березень 2017 року у сумі 3670,17 грн., за квітень 2017 року у сумі 8974,86 грн.. На підтвердження своїх доводів про належний розрахунок суми заборгованості, позивачем надано письмові розрахункові листи СП «ДДЗП» філії «Дон.зал.» ПАТ УЗ за період\~лютий-квітень 2017р. (а.с.19-21). Згідно ч.1\~ст. 115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідач в порушення положень ст. 115 КЗпІІ, проводив виплату заробітної плати не в повному обсязі. При звільненні з Підприємства з ним не був проведений повний розрахунок, хоча законодавством про працю передбачений чіткий порядок розрахунку при звільненні. Згідно\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться вдень звільнення. Згідно\~ст. 117 КЗпП України\~у випадку невиплати з вини власника або уповноваженого нам органа належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України\~при відсутності суперечки про їхній розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за увесь час затримки по день фактичного розрахунку. Підставою відповідальності власника, відповідно до ст. 117 КЗпП, якою позивач обґрунтовував свої вимоги, є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника. У судовому засіданні був встановлений факт несплати заробітної плати позивачу та вина у цьому ПАТ «Українська залізниця». Суд критично оцінює посилання представника відповідача на існування «непереборної сили», яка унеможливила здійснити розрахунок з [PERSON], оскільки така позиція повністю спростовується вивченими доказами у справі\~наявність належним чином заповненої трудової книжки позивачки\~із зазначенням наказів про прийняття на роботу та її звільнення з роботи, скріплена печаткою підприємства. Наявність роздрукованих розрахункових листів, виданих позивачці, яка використала їх як доказ наявної заборгованості із заробітної плати\~свідчить та розцінюється судом як обізнаність підприємства відповідача про існуючий обовязок розрахунку та його невиконання, що тягне за собою відповідне правове відшкодування у вигляді нарахування середнього заробітку. Таким чином, з вказаного підприємства відповідача на користь позивача підлягають стягненню як сума заборгованості 12645,03 грн. так й середній заробіток. Відповідно до «Порядку нарахування середньої заробітної плати», яке затверджене\~постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи. Відповідно до наданої суду довідки, середня заробітна плата [PERSON] склала: -за лютий 2017 р.- 1906,37 грн. -за березень 2017 р.- 3670,17 грн. Суму заробітної плати за два місяці слід поділити на суму відпрацьованих робочих днів за цей період = (1906,37 + 3670,17) / (20+22) = 126,74 грн., та це є сума її середньоденного заробітку. З часу її звільнення і до моменту подання позовної заяви до суду, а саме до 24.01.2018 року включно, кількість робочих днів (при пятиденній робочій неділі, оскільки відомості про іншій графік роботи позивачки суду не надано) складає 264, тому суд вважає, що з відповідача - слід стягнути середній заробіток [PERSON] у розмірі 33\~459,36 грн. із розрахунку 126,74 грн. (середньоденний заробіток) х на 264 робочих днів за період з 28.04.2017 року по 21.05.2018 року = 33\~459,36 грн. Оскільки позивачем невірно був розрахований середньоденний заробіток, тому суд вважає позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, суд

Outcome: partial