Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24 червня 2017 року вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 432. Від зазначеного шлюбу сторони мають малолітню дитини - сина [PERSON], 03 січня 2018 року. Протягом останнього часу, понад три місці, їхнє сумісне проживання з відповідачем прийшло в занепад у звязку з різними поглядами на сімейне життя, різними життєвими цінностями. Відповідач не зрозумів своєї відповідальності за створення сімї та народження дитини, продовжує нести хаотичний стиль життя, не забезпечує позивача та дитину матеріально, не займається вихованням дитини, залишив їх напризволяще, а саме пішов з сімї 15 серпня 2018 року. Виявилося, що сторони зовсім різні люди і по різному розуміють громадянську відповідальність. З 15 серпня 2018 року сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків, позивача з дитиною проживають окремо від відповідача. Дитина знаходиться на її утриманні та виховується самостійно. У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання сини та дружини не надає, пояснюючи це відсутністю коштів. Стверджує, що вона на цей час не працює, так як знаходиться у відпустці в звязку з доглядом за малолітньою дитиною до трьох років та їй дуже тяжко самостійно, без допомоги чоловіка, утримувати тільки за свої кошти сімю та виховувати дитину. Тому на підставі вище викладеного позивач змушена звернутися до суду з зазначеним позовом та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], до його повноліття у розмірі 1/4 від усіх видів його доходів щомісячно, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А також просить стягнути з відповідача на користь позивача, аліменти на її утримання у розмірі 2\~000 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 03 січня 2021 року. В судове засідання позивач не зявилася, до суду надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також в заяві зазначила що відзив на позов не визнає. Відповідач до судового засідання до суду надав відзив на позовну заяву [PERSON], в якому зазначив, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] визнає повністю. Позовні ж вимоги в частині стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку не визнає. Мотивуючи це тим, що він офіційно не працевлаштований, має нерегулярний, мінливий дохід. Зароблених грошей ледь вистачає на харчування та сплату аліментів на утримання сина [PERSON] і участь у додаткових витратах. Протягом останніх років, придбання рухомих або нерухомих речей на суму, що перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, він не здійснював. Та тому, через складне матеріальне становище, відсутність постійної роботи, він не має можливості надавати матеріальної допомоги на утримання позивача. В судове засідання відповідач не зявився, до суду надав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнав частково, не визнає в частині стягнення аліментів на дружину. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити\~клопотання\~про розгляд\~справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні факти, та відповідні їм правовідносини. 24 червня 2017 року [PERSON]О, [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище - Гришко) Н.М., [INFO], уклали шлюб, який зареєстрований Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 432, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 190200./а.с.5/ 03 січня 2018 року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON]О та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖС № 355212, виданого Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 05 січня 2018 року. Також, судом встановлено, що дитина проживає разом з матірю\~[PERSON], що підтверджується довідкою відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про реєстрацію місяця проживання дитини № 10/17.11-06-143 від 10.01.2018 року./а.с.8/ Надаючи правову оцінку вимогам позивача, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно Закону України\~«Про охорону\~дитинства» від\~26.04.2001\~року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвій рівень. При цьому, виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність людини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 121 СК України, права та обов'язки батька ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитини повної загальної середньої освіти; готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні батьків від цього обовязку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, розмір аліментів може бути визначено у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Як зазначено в ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.\~2\~ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.\~2\~ст.\~91,\~ч..ч.\~2,\~4\~ст.\~84\~Сімейного кодексу\~України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Крім того, відповідно до вимог ст.\~75\~СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Статтею 80 СК України\~визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Європейський суд\~з прав\~людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6\~Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи факт визнання позову відповідачем частково, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову, оскільки відповідач є батьком дитини, проживає окремо від дитини, не виконує належним чином свій обовязок по утриманню дитини, з нього на користь позивача підлягають до стягнення аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини, а тому з нього на користь позивача підлягають до стягнення аліменти в твердій грошовій сумі в розмір 1 000 грн., щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду тобто з 19 жовтня 2018 року до досягнення дитиною, трирічного віку, тобто до 03.01.2021 року. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача\~на користь держави підлягає стягненню судовий збір в 704 грн. 80 коп. У відповідності до ст. 430ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial