Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем по справі - [PERSON] вони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2006 року по 2016 рік. Сторони проживали однією сім'єю та вели спільне господарство. [INFO] у них народився син - [PERSON], а [INFO] народився син - [PERSON], які на даний момент проживають із нею та перебувають на повному її утриманні. Відповідач з сім'єю не проживає з червня 2016 року, ухиляється від покладеного обов'язку утримувати дітей, матеріальну допомогу добровільно не надає. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд позов задовольнити та стягнути на її користь аліменти на утримання їх спільних дітей. Відповідач у судове засідання не з'явився, але через канцелярію суду надав заяву де зазначив, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, просив справу розглянути у його відсутність. Вислухавши пояснення позивача, розглянувши заяву відповідача, перевіривши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Сторони по справі проживали однією сім'єю та вели спільне господарство. [INFO] у них народився син - [PERSON], [INFO] народився син - [PERSON], які на даний момент проживають з позивачем та перебувають на повному її утриманні, що підтверджено довідкою, виданою виконкомом Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. (а.с.7) Згідно копії свідоцтв про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 08.05.2015 року (а.с. 4) та [PERSON], серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 22.04.2015 року (а.с. 5), батьком дітей зазначений [PERSON]. Відповідач з сім'єю не проживає, добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Вирішуючи даний спір суд виходить з положень ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, якими чітко визначений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому суд зауважує, що згідно з положеннями ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення ч. 8 ст. 7 СК України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дітей (аліменти) можуть присуджуватися за рішенням суду у частці від доходу їх батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 Сімейного Кодексу. З огляду на вище викладене, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи те, що спільні діти сторін проживає разом із позивачем, відповідач не надає допомоги на їх утримання, має задовільний стан здоров'я, є працездатною особою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітей повноліття. Враховуючи положення ч. 1 ст. 191 СК України суд вважає, що аліменти з відповідача необхідно стягувати з дня звернення позивача до суду, тобто починаючи з 18.08.2016 року. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, а тому судові витрати слід покласти на відповідача в порядку ст. 88 ЦПК України. Крім того позивач [PERSON] відповідно до заяви просить стягнути з відповідача на її користь витрати, понесені за витребування доказів в сумі 275,60 грн.Відповідно до квитанції № 176 від 23.09.2016 року встановлено, що позивачем було сплачено кошти в сумі 275,60 грн. за забезпечення доказів по справі, які підлягають стягнення відповідно до ст.. 88 ЦПК Українеи з відповідача. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. З огляду на вище викладене,

Outcome: approved