Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Лохвицького районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] . За життя останнім заповіти не складалися та не посвідчувалися. У відповідності до ст. 1270 Цивільного Кодексу України вона належним чином прийняла спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини до Другої Лохвицької державної нотаріальної контори. Інших спадкоємців, які б могли претендувати на спадкове майно, немає. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала його матері- [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації- Червонозаводською міською радою Лохвицького району Полтавської області 19.04.1995 року. [PERSON] прийняв спадщину після померлої [INFO] своєї матері- [PERSON] , як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В лютому 2021 року [PERSON] звернулася до Другої Лохвицької державної нотаріальної контори з метою отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй було відмовлено, у зв`язку з неможливістю встановити факт родинних відносин між її батьком [PERSON] та його матір`ю (бабою позивача) [PERSON] , оскільки Свідоцтво про право власності на житло видане на [PERSON] . Крім того, у деяких правовстановлюючих документах, у тому числі у зв`язку з неправильним перекладом з російської мови, маються розбіжності у написанні прізвища: « [PERSON] » - « [PERSON] » - « [PERSON] » - « [PERSON] ». Встановлення факту родинних відносин [PERSON] необхідно для належного оформлення у подальшому всіх необхідних правовстановлюючих документів, оскільки вона є єдиним спадкоємцем після смерті батька, і іншим шляхом, окрім судового порядку на даний час не може отримати належну їй за законом спадщину. Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 05.04.2021 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 32). В судове засідання сторони та третя особа не з`явилися. Позивач [PERSON] до матеріалів позову додала заяву про розгляд справи у її відсутність. Викладені у позові вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити (а.с. 26). Представник відповідача- Заводської міської ради Лохвицького району Полтавської області на адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Просять вирішити справу на підставі наявних у її матеріалах доказів (а.с. 35). Представник третьої особи- в.о. державного нотаріуса Другої Лохвицької державної нотаріальної контори Бобир О.Ю. на адресу суду надіслала письмові пояснення, з яких вбачається, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем після померлого [PERSON] (а.с. 35). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч. 1 ст. 81 ЦПК України судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.02.1961 року [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Прізвища у вказаному документі зазначені мовою оригіналу: « [PERSON] » (а.с. 22). [PERSON] є батьком позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.01.1995 року. Прізвища останніх у вказаному свідоцтві зазначені: « [PERSON] » (а.с. 20). У зв`язку зі вступом в шлюб позивачка змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.10.2017 року (а.с. 21). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.02.2014 року (а.с. 10). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.10.2019 року (а.с. 9). На підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.04.1995 року [PERSON] належала квартира [ADDRESS] (а.с. 14-15). Проте, прізвище останньої у ньому зазначено: « [PERSON] ». Згідно технічного паспорта на вказану квартиру, виготовленого 19.01.1995 року Лубенським міжрайонним БТІ, прізвище баби позивачки зазначене: « [PERSON] » (а.с. 16-19). Згідно інформаційної довідки ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім» за вих. № 385 від 21.05.2020 року квартира [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] (а.с. 23). Після смерті батька позивачки відкрилася спадщина на вищевказану квартиру, але постановою нотаріуса за вих. № 38/02-31 від 26.02.2021 року було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з розбіжностями у написання прізвищ у правовстановлюючих документах, що перешкоджає встановленню факту родинних відносин та оформленню спадщини (а.с. 12). Пунктом 1 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку може бути встановлений факт родинних відносин між фізичними особами. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Вказаний в заяві факт заявнику необхідно встановити з метою оформлення спадкових прав, іншим шляхом встановити його неможливо. За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту родинних відносин між особами, і факт родинних відносин, який просить встановити позивач, підтверджується письмовими матеріалами справи, згідно яких встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] - батька [PERSON] , суд приходить до висновку, що вимога позивача про встановлення факту родинних відносин є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч. 1 ст. 1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім» за вих. № 385 від 21.05.2020 року квартира [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] (а.с. 23). Після смерті [PERSON] батько позивачки- [PERSON] прийняв спадщину як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до частини 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Виходячи з положень ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Інших спадкоємців після померлого [PERSON] немає, що підтверджується листом Другої Лохвицької державної нотаріальної контори № 91/01-16 від 08.04.2021 року (а.с. 35). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідачем- Заводською міською радою Лохвицького району Полтавської області, заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Згідно з положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, враховуючи визнання стороною відповідача позову, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved