Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 8 квітня 2014 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося: з відповідачем вони різні люди і у них різні погляди на життя і, внаслідок чого між ними виникали непорозуміння і сварки. Від спільного життя них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які на даний час неповнолітні та проживають із матір'ю. Спільне господарство не ведеться, сторони із липня 2015 року не підтримують шлюбно-сімейних відносин, збереження сім'ї неможливе, шлюб існує формально, і подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача, - а тому [PERSON] просить суд шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та посилалася на обставини, викладені у позовній заяві; наполягала на цьому. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] позову не визнав; погодився із позицією позивача про його не зовсім належне відношення до сімейно-шлюбних відносин, висловив думку, що можливе збереження шлюбу заради інтересів їх спільних дітей. З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного: Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 8 квітня 2014 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції; до того часу вони перебували у фактичних шлюбних відносинах із 2010 року. Від спільного проживання у них народилася дочка [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO], котрі сьогодні є малолітніми і проживають із матір'ю; спільного господарства не ведуть; шлюб їх існує формально, збереження сім'ї неможливе; сімейно-шлюбні відносини між подружжям не підтримуються з липня 2015 року. Судом уживались заходи для збереження сім'ї та сторонам двічі надавався строк для примирення, однак вони не примирились; позивач [PERSON] наполягала на питанні припинення шлюбу внаслідок його розірвання у судовому порядку, - в зв'язку з чим вважає, що [PERSON] вже не повернеться до нормального їх подружнього життя, що практично в часі було нетривалим; однаково вона не має наміру із відповідачем спільно проживати через втрату ним цінностей сім'ї, про що суду наголосила як про помилку одруження із [PERSON] 08.04.2014 року із малою тоді надією змінити його відношення до дітей, до поняття сім'ї як союзу осіб, які спільно проживають, пов'язані шлюбними, родинними чи іншими зв'язками, мають взаємні інтереси, піклуються один про одного, маючи при цьому взаємні юридичні сімейні права та обов'язки. Тому, з'ясувавши обставини справи під час її розгляду, суд приходить до висновку про зайве втретє вживати заходи для збереження сім'ї та надавати сторонам строк для примирення. Суд вважає, що сім'я розпалася, оскільки із пояснень позивача вбачається, що збереження шлюбу суперечить її інтересам; сімейно-шлюбні відносини між подружжям не підтримуються більше одного року, - практично із травня 2015 року. Як роз'яснено у постанові №11 від 21.12.2017 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. За врахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин у зв'язку з чим [PERSON] звернулася до суду, суд приходить до переконання про неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження сім'ї. При цьому суд виходить із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, аналізуючи пояснення сторін; а тому суд прийшов до висновку, що позов про розірвання шлюбу підставний і такий, що підлягає задоволенню. Під час судового розгляду сторонами не подано суду клопотань про доказування, чи про звільнення від доказування протилежного. Суд надає віри поясненню позивача в судовому засіданні про те, що шлюб носить формальний характер; що наявні обставини, які є підставами для розірвання шлюбу; примирення між сторонами неможливе; що [PERSON] з невідомих особистих міркувань надумано зволікає із прийняттям позитивного судового рішення, зловживає своїми процесуальними правами оскаржуючи ухвали про відкриття провадження у справі, а разом з тим із часу надходження до місцевого суду позову про розвід - із 15.10.2015 року, жодним чином не робив спроб до примирення, а лише навпаки підтверджував особисто позивачу про наявність у нього іншої жінки чи про постійні подружні зради, чого не спростував жодного разу в судовому засіданні як і про наявність у позивача іншого фактичного чоловіка. При наведених вище обставинах суд прийшов до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, примирення між сторонами неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам [PERSON]; і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх неповнолітніх дітей, які залишаються проживати з матір'ю [PERSON], котрій після розірвання шлюбу на її звернення слід залишити прізвище «[PERSON]». Судові витрати при вирішенні цивільного спору підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України, зокрема слід присудити стягнути з відповідача в користь позивача суму сплаченого судового збору при зверненні до суду в розмірі 487,2грн.

Outcome: approved