Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. В цьому будинку зареєстрованою є [PERSON] - колишня дружина батька позивача - [PERSON]. Шлюб між ними було розірвано ще 2 листопада 2005 року. Відповідач з 2000 року не мешкає в цьому будинку та ним фактично не користується. Тим самим позивачу як власнику будинку створюються перешкоди у розпорядженні цим майном. На підставі вищевикладеного позивач просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила суд задовольнити заявлені вимоги з підстав, зазначених у позові. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи без її участі не надала. У відповідності до ст. 224 ЦПК України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 27 жовтня 2000 року є власником жилого будинку [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.8). згідно з домовою книгою в цьому будинку зареєстрованою є [PERSON], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради від 11 травня 2016 року № 1747 (а.с.14) та адресною довідкою від 7 червня 2016 року (а.с.17). Встановлено, що колишнім власником будинку був [PERSON], а відповідач, [PERSON], була зареєстрована в цьому будинку за згодою колишнього власника будинку, ще 25 листопада 1995 року. [PERSON] не проживає в цьому будинку ще з 2000 року, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 11 травня 2016 року (а.с.12). Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч.1 ст. 398 Цивільного кодексу України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Судом встановлено, що [PERSON] не є власником, співвласником або користувачем цього майна. Доказів про наявність, як між колишнім власником так і між теперішнім власником та відповідачем договірних відносин щодо користування даним житлом, зокрема договору оренди, встановлення сервітуту, тощо сторонами суду надано не було. [PERSON] не є членом сім'ї власника житла - [PERSON] Право власності [PERSON], як колишнього власника житлового будинку [ADDRESS] припинилося з його смертю, тобто 28 березня 2007 року. А тому в цьому випадку втрата права користування [PERSON] житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Будь-яких інших правових підстав користування спірним майном відповідачами судом не встановлено. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. [PERSON] добровільно знятися з реєстрації не бажає, що, на думку суду, є порушенням прав позивача як власника житла, яка, за таких обставин, має обмежені можливості розпорядитися власним майном. Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved