Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

[PERSON], звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 22 грудня 2008 року між ними, було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Медвежанської сільської ради Немирівського району Вінницької області про що зроблено відповідний актовий запис № 6. Від спільного шлюбу народилася двоє дітей, які на даний час вже повнолітні. Останнім часом сімейні відносини між ними погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Їх спільне проживання як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить, їх інтересам. Шлюбні відносини між ними припинені та шлюб існує лише формально. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з мотивів наведених в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюбу серії 1-АМ № 065573 від 22 грудня 2008 року, виданого виконкомом Медвежанської сільської ради Немирівського району Вінницької області, актовий запис №6, сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 грудня 2008 року (а.с. 5). Відповідно до ст. ст.\~110,\~112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до\~ст. 109 СК України\~шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі\~ст. 24 СК України, \~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи, що примирення між сторонами є неможливим та позивачка наполягає на розірванні шлюбу, примирення між ними неможливе, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved