Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], Тячівської державної нотаріальної контори про визнання недійсним договору дарування житлового будинку. Позовні вимоги мотивує тим, що 19 квітня 2007 року її син відповідач [PERSON] сказав, що їй необхідно поїхати до нотаріуса зробити на нього договір дарування будинку, який він побудував на її земельній ділянці, але, як вияснилось, будівництво його будинку було самовільним, без погодження відповідних служб району. Вона навіть не могла припустити, що вона дарує будинок з надвірними спорудами в с. Велика Уголька, 432, який належать їй і на який мають право всі її діти, в тому числі і [PERSON] 3 грудня 2001 року вона виготовила на будинок свідоцтво про право власності, успадкувавши ? частину будинку після смерті свого чоловіка. Позивачка зазначила, що в цьому будинку вона народила чотирьох синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та двох доньок:Ірину, [INFO], [PERSON], [INFO]. Ніхто з її дітей не пропонував робити заповіт, так як її діти вважають, що будинок батьківський і на спадщину мають однакові права. Можливо її сини та доньки і не довідалися б, що батьківський будинок вже подарований сину [PERSON], якби [PERSON] не заборонив користуватися дорогою та воротами до батьківського будинку. ЇЇ діти не можуть приходити до неї в будинок, не кажучи, що до її будинку не може заїхати машина швидкої допомоги чи пожежна машина. Їй важко повірити, що у 84 роки вона звернулася до суду за захистом, але іншого виходу в неї не має, так як її рідні діти не можуть її відвідати, і відповідач по справі закрив ворота та не дає підїхати до її будинку. При укладенні договору дарування нотаріус не пояснив їй, які дії вона вчиняє. Їй зараз стало відомо, що відповідач попередньо погодив з нотаріусом щоб їй не зачитали договір дарування, який нею підписаний, не підозрюючи, що її син може її обманути, а в подальшому виганяти з двору. Вона особисто та її діти просили відповідача не вчиняти перешкод підїзду до її будинку та відмовитися від незаконного дарування, але відповідач погрожував спалити будинок. На даний час відповідач з дружиною продовжують забороняти приходити їй у свій двір, показуючи незаконний договір дарування, який вчинено шляхом обману. Також зазначила, що відповідач каже, що прийняв у дар будинок, надвірні споруди, ворота, а її залишено без будинку та що їй місце в притулку для пристарілих. З врахуванням уточнених позовних вимог просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 19 квітня 2007 року, посвідчений та зареєстрований державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори [PERSON] в реєстрі за №3-950, укладений між [PERSON] Федорівною як дарувальником з однієї сторони та [PERSON] як обдаровуваним з другої сторони, щодо дарування житлового будинку з надвірними спорудами в с. Велика Уголька, 432, Тячівського району, Закарпатської області, з моменту його укладення. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні додатково зазначила, що спірний договір дарування будинку вона підписувала, але вважала, що дарує не свій будинок, а будинок, який побудував самовільно відповідач на її земельній ділянці. Відповідач їй пояснював, що договір дарування стосується його будинку, а не її. Також пояснила, що в її дворі знаходяться три будинки: належний їй будинок, будинок сина [PERSON] і будинок, який побудував син [PERSON]. При укладенні договору дарування відповідач їй пояснював, що вона повинна підписати договір, щоб він міг виготовити план будинку, провести світло в збудований ним будинок. На даний час вона живе в доньки [PERSON] на протязі двох місяців, а до цього жила в своєму будинку. В її будинку на даний час ніхто не живе. [PERSON] добудований і два роки тому він почав проживати в своєму будинку. ЇЇ будинок син [PERSON] не перебудовував, лічильник на електроенергію в них з відповідачем один на два будинки і знаходиться цей лічильник всередині її будинку. Представник позивачки [PERSON] додатково пояснив, що про дарування спірного будинку згідно договору дарування, а не збудованого відповідачем будинку в 2006 році, позивачка дізналася влітку 2016 року. Просять позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає позов безпідставним та просить в його задоволенні відмовити. Представник Тячівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування, укладеного 19 квітня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №3-950, [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Велика Уголька, 432, житловою площею 20 квадратних метрів, загальною площею 51 квадратний метр (а.с.4). Зазначений договір дарування від 19 квітня 2007 року зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №2037700, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів (а.с.5). Згідно паспорту громадянина України позивачка [PERSON] з 17 січня 1980 року зареєстрована в [INFO], 432. Тячівського району (а.с.6). Рішенням пятнадцятої сесії пятого скликання Великоугольської сільської ради від 22.01.2009 року за №161 [PERSON] надано дозвіл на перебудову власного житлового будинку (а.с.48). В довідках виконкому Великоугольської сільської ради від 18 листопада 2016 року за №1162 та №1163, виданої [PERSON], мешканцю с. В. Уголька, 432, зазначено, що будинок побудований з 2010 по 2015 рік та в склад його сімї входять [PERSON], [INFO] дружина, [PERSON], [INFO] донька (а.с.49, 51). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.03.2002 року за №,28, виданого виконавчим комітетом Великоугольської сільської ради, житловий будинок з надвірними спорудами, розташований в с. Велика Уголька, 432«а» належить на праві власності [PERSON] (а.с.63). З наданої представником позивачки [PERSON] фото таблиці вбачається, що біля будинку в с. Велика Уголька, 432, в якому проживає позивачка [PERSON], знаходиться також новозбудований її сином відповідачем [PERSON] будинок та будинок її сина [PERSON]І.(а.с.81) Розрахунком за електроенергію від 1 лютого 2017 року за №2693018 та квитанцією від 13 лютого 2017 року за №ПН429840 стверджується, що повідомлення про сплату заборгованості за електроенергію розраховані на імя [PERSON], мешканки [INFO], та нею ж оплачуються зазначені послуги (а.с.91). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка приходиться їй матірю, а відповідач рідним братом. Про існування договору дарування спірного будинку вона дізналася весною 2016 року. Дружина відповідача їй сказала, що позивачка будинку вже не має бо все майно належить їм. В дворогосподарстві її матері [PERSON] знаходиться її будинок, будинок брата [PERSON], та будинок відповідача, який він побудував у 2006 році. Старший брат [PERSON] раніше дав відповідачу в користування свою літню кухню, щоб той в ній проживав, а в матері є свій будинок, в якому вона проживає. [PERSON], що будував [PERSON], добудований в 2006 році і два роки тому він перейшов проживати до свого будинку. До того часу [PERSON] проживав в будинку старшого брата [PERSON]. Мови про те, що все майно перейде їх молодшому брату [PERSON], в родині не було і мати не висловлювалась про те, що все залишиться брату [PERSON]. Позивачка на даний час не проживає в своєму будинку тому, що знаходилась в лікарні, а потім сестра [PERSON] забрала її тимчасово проживати до себе. Вона змушена була звернутись до працівників поліції, так як відповідач почав погано поводитись з матірю. Відповідач виганяв матір з будинку та казав, що будинок належить йому. Свідок [PERSON] в судовому засіданні ствердила, що позивачка приходиться їй матірю. Про те, що будинок подарований відповідачу [PERSON] їй стало відомо в кінці травня 2016 року. В родині не було обумовлено, що мати має щось подарувати [PERSON]. Постійно була розмова, що спірний батьківський будинок належить всім дітям. Коли вона приходить до матері, ворота замкнуті і потрібно заходити з іншої сторони з боку сусідів. Мати казала їй, що вона щось підписувала, що стосується новозбудованого будинку відповідача. Мати на даний час в своєму будинку не проживає, бо потрапила в лікарню, і не була вдома півтора місця. Потім мати захотіла йти додому. [PERSON] відповідача побудований біля будинку матері. [PERSON] відповідач будував особисто і добудував його в 2006 році. До свого весілля брат [PERSON] жив в будинку матері, а після весілля перейшов жити в будинок брата [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачка є його бабусею. Влітку 2016 року він приходив до бабусі в гості і відповідач його ображав, кричав на нього. Він зробив запис телефонної розмови, в ході якої відповідач погрожував йому фізичною розправою. Відповідач побудував будинок десь в 2007 році. Від будинку відповідача до бабусиного будинку є близько 20-30 метрів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні ствердив, що відповідач [PERSON], який є його братом, почав будувати будинок давно і який був закінчений будівництвом в 2006 році. Коли він приїжджав в гості до матері, вони з відповідачем розмовляли, але на даний час відповідач каже, щоб вони недовго провідували матір, так як він там є господарем. Про договір дарування батьківського будинку йому не було відомо. Раніше відповідач проживав у будинку брата [PERSON], а в батьківському будинку після одруження відповідач не проживав і до цього часу не проживає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що позивачка є його мати, а відповідач рідним братом. Він являється власником одного з будинків, зображеного на фото таблиці. Новий будинок збудував відповідач осінню 2006 року. Після одруження брат [PERSON] жив 18 років в його будинку, а в батьківському будинку не проживав жодного дня. Він літню кухню побудував в 1978-1979 році. Про те, що ворота зачинені і матері перешкоджають користуватися будинком йому стало відомо рік тому. Згідно зі\~ст.717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ч.1\~ст. 202 ЦК України\~правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно з ч.3 \~ст. 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст. 229 ЦК України). Відповідно до\~ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Постановою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.04.2016 року у справі № 6-372цс16 висловлена правова позиція, що за змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як:вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Згідно п. 19\~постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними»\~вбачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним Постановою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-202цс15 висловлена правова позиція, згідно якої наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні позивачка [PERSON] є [INFO], тобто є особою похилого віку, проживає в спірному будинку по даний час, зареєстрована в ньому, іншого житла не має, реально будинок відповідачу не передала, продовжує в ньому проживати та сплачувати комунальні послуги. Крім того позивачка довіряла відповідачу [PERSON], який являється її сином та вважала, що дарує йому не власний будинок, а збудований ним будинок на території її дворогосподарства в с. Велика Уголька, 432, Тячівського району. Інших належних і допустимих доказів сторонами не наведено. Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позов підставний і його слід задовольнити, визнавши недійсним договір дарування житлового будинку від 19 квітня 2007 року, посвідчений та зареєстрований державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори [PERSON] в реєстрі за №3-950, укладений між [PERSON] Федорівною як дарувальником з однієї сторони та [PERSON] як обдаровуваним з другої сторони, щодо дарування житлового будинку з надвірними спорудами (житловою площею 20,0 квадратних метрів, загальною площею 51,0 квадратних метри) за №432 в с. Велика Уголька. Тячівського району, Закарпатської області, з моменту його укладення. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача [PERSON].

Outcome: approved