Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, зазначила, що з 5 листопада 1988 року по 22 жовтня 2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 26 вересня 2003 року вони придбали будинок № 21 по вул. Жовтневій в м. Носівка. Відповідно до норм чинного законодавства, враховуючи, що вищевказаний будинок є обєктом спільної сумісної власності подружжя, позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеного будинку. В судовому засіданні позивач позов підтримала з мотивів, які викладені в позовній заяві, просила задовольнити. В судовому засіданні відповідач позов визнав повністю, пояснив, що у 2003 році був придбаний будинок, який в цілому зареєстрували за ним. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, починаючи з 5 листопада 1988 року по 22 жовтня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 25). 26 вересня 2003 року сторонами був придбаний будинок № 21 по вул. Жовтневій в м. Носівка Чернігівської області, який був зареєстрований за відповідачем, що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с. 21) та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 22). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами було розірвано. Частина 3 ст. 368 ЦК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Ці ж норми врегульовані і в Сімейному Кодексі України 2004 року. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки сторонами спірний будинок був придбаний саме під час шлюбу, то за позивачем слід визнати право власності на 1/2 його частину. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн., які підтверджуються квитанцією (а.с. 1).

Outcome: approved