Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Кам`янського районного суду Черкаської області із вказаним позовом та просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] . Позивачподала до суду заяву, в якій просить задовольнити заявлені позовні вимоги та розглянути справу за її відсутності. Від відповідача - сільського голови Плужника Т.А. - до суду надійшла заява про проведення розгляду справи за відсутності їхнього представника, проти задоволення позовних вимог заперечень немає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що [INFO] померла її баба по материнській лінії [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26 лютого 1999 року, виданим Ревівською сільською радою Кам`янського району Черкаської області, актовий запис № 6 (а.с. 5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] . Дочка померлої [PERSON] прийняла спадщину, але право власності на вказане майно не оформила. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконкомом Михайлівської сільської ради Кам`янського району Черкаської області від 26 листопада 2018 року, актовий запис № 57 (а.с. 6). Родинні відносини між померлими та позивачем підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 7), [PERSON] (а.с. 8), а також витягом з погосподарської книги Михайлівської сільської ради Кам`янського району Черкаської області, [ADDRESS] , від 05 листопада 2020 року № 515 (а.с. 9). Як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Кам`янського району Черкаської області від 05 листопада 2020 року № 514 (а.с. 41), та витягу з погосподарської книги Михайлівської сільської ради Кам`янського району Черкаської області, [ADDRESS] , від 05 листопада 2020 року № 515 (а.с. 9), позивачка [PERSON] з 1996 року постійно проживала з померлими [PERSON] і [PERSON] , за їх життя вела з ними спільне господарство, до цього часу проживає у спадковому будинку. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Інших спадкоємців першої черги за законом немає. Прийняття спадщини [PERSON] встановлено постановою приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Аренґель Ґ.Ю. від 11 лютого 2021 року № 21/02-31 (а.с. 23). Цією ж постановою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. За нормами ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними. Відповідно до ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом з тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до пункту 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з положеннями пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та відповідно ст. 16 ЦК України він обрав правильний спосіб захисту свого порушеного права. За встановлених обставин, зважаючи на те, що [PERSON] . є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після померлої [INFO] [PERSON] , була зареєстрована та постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняла спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла через відсутність правовстановлюючих документів, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності і взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved