Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем, [PERSON], вона перебуває у шлюбі з 21 жовтня 2006 року. Їх шлюб було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 699. 04 липня 2008 року вона народила доньку, [PERSON]. Відповідач є біологічним батьком її дитини. Дитина проживає з нею, чоловік надає матеріальну допомогу дочці, постійно бачиться з нею. Питання про стягнення аліментів між ними не стоїть. З червня 2013 року у них з відповідачем припинилися стосунки. У них з'явилися різні погляди на життя, спільного бюджету немає, з їх стосунків зникла любов та взаємопорозуміння, їх сім'я фактично розпалася. Вони мешкають окремо. В неї на теперішній час мається інший чоловік, з яким вона бажає створити сім'ю. Спору з приводу розділу майна, яке є їх спільною власністю між ними немає. Просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 699. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». [PERSON] у судове засідання не з'явилася, 09 грудня 2014 року надала до суду Заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити (а.с.11). [PERSON] у судове засідання не з'явився, 09 грудня 2014 року надав до суду Заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення (а.с.12). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 21 жовтня 2006 року, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області за актовим записом № 699 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.6). [PERSON] надає матеріальну допомогу дочці, постійно бачиться з нею. Питання про стягнення аліментів не стоїть. З червня 2013 року у сторін припинилися сімейні стосунки. У них з'явилися різні погляди на життя, спільного бюджету немає, з їх стосунків зникла любов та взаємопорозуміння, їх сім'я фактично розпалася. Вони мешкають окремо. В [PERSON] на теперішній час мається інший чоловік, з яким вона бажає створити сім'ю. Спору про розділ спільної сумісної власності подружжя у сторін немає. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище «[PERSON]». Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе. На підставі викладеного,

Outcome: approved