Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що за рішенням Борщівського районного суду від 14 вересня 2006 року з відповідача в її користь стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 150 грн. щомісячно, починаючи з 18.08.2006 року. На даний час, коштів на утримання дитини не вистачає, джерелом доходу сім»ї є пенсія її батьків та підсобне господарство, що є недостатнім для належного утримання сім»ї, оскільки відповідач кошти на утримання дитини не надає - аліменти не сплачує. Що ставить її та дитину у скрутне матеріальне становище. Дитина шкільного віку, отож щоденні витрати, пов»язані з навчанням є значними. Ціни на продукти харчування, одяг взуття підвищилися. Великих затрат вимагає придбання одягу на осінньо-зимовий період. Відповідач самоусунувся від утримання дитини, аліменти не сплачує, хоча є здоровий, періодично відпрацьовує, проте, свій дохід використовує на власні потреби. Інших дітей, непрацездатних осіб на його утриманні не має. Так спосіб життя і рівень витрат відповідача є високими, просила суд збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., починаючи з дня подання заяви і до досягнення нею повноліття, а також стягнути в її користь 300 грн. понесених витрат за правову допомогу адвоката. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов, з підстав наведених у поданій до суду заяві, підтримала повністю. При цьому, додатково пояснила, що після постановлення рішення про стягнення аліментів, про стягнення таких в примусовому порядку до відповідних органів не зверталася. Аліменти відповідач не сплачує протягом останніх 9 місяців. В минулому зверталася в органи соціального забезпечення, де отримувала кошти на дитину від держави. Дитина мала проблеми з зубами, на що треба було кошти, крім того на навчальний процес витрачає близько 300 грн. на місяць, щоденно дає дитині на харчування 7 грн., також оплачує репетитора, значні кошти йдуть на оплату інтернету, поповнення рахунку на мобільному телефоні. Також вказала на те, що їй відомо, що відповідач має іншу сім»ю - проживає з другою жінкою. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. При цьому суду показав, що постійно надає матеріальну допомогу на утримання дитини. В минулому нерідко платив по 200-300 грн. щомісячно. Офіційно ніде не працює, періодично виїзджав на заробітки за межі держави. На даний час роботу знайти не може, тому і не має змоги надавати матеріальну допомогу. Крім того, з дитиною постійно спілкується, часто забирає її до себе. Створив іншу сім»ю, проживає з другою жінкою, з якою чекають на народження дитини. А тому, просив у задоволенні позову відмовити, оскільки його матеріальний стан не змінився. Заслухавши поясненя сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.192 цього ж Кодексу розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як встановлено судом, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], що в ході розгляду справи було стверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 16 вересня 2003 року Циганською сільською радою Борщівського району Тернопільської області. Згідно копії виконавчого листа №2-638/2006 виданого 2.11.2006 року на підставі рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 14 вересня 2006 року, даним рішенням постановлено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 150 (сто п»ятдесят) гривень щомісячно, починаючи з 18 серпня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, з такого слідує, що останній був повернутий стягувачу на підставі ст. 47 п. 1 ч 1 , ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто на підставі заяви стягувача. А отже, примусове виконання рішення суду щодо стягнення аліментів з відповідача не проводилось. Що повністю узгоджується з поясненнями сторін. Доказів, які б стверджували наявність заборгованості по аліментах позивачем надано не було. Поряд з тим, встановлено, що сторони розірвали шлюб 15 березня 2007 року, і після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON], що, в ході розгляду справи, стверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER], виданим 15 березня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області. В даний час сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, неповнолітня [PERSON] проживає разом з матір»ю у будинку її батьків, на даний час ніде не працює, дочка є ученицею 6 б класу та перебуває на утриманні позивача, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Циганської сільської ради №173 від 13.10.2014 року, актом обстеження матеріально - побутових умов проживання №480 від 13.10.2014 року, складеного комісією Циганської сільської ради Борщівського району. Відповідач створив іншу сім»ю, проживає з другою жінкою, з якою чекають на народження дитини. Доказів, які б стверджували, ті обставини, що з моменту постановлення судом рішення про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 150 грн., його матеріальний стан змінився на краще, позивачем надано не було, не здобуто таких і в ході судового розгляду. Твердження останньої про необхідність збільшення розміру аліментів через те, що утримання дитини потребує значних коштів, також в ході судового розгляду відповідними доказами стверджено не було. Суду не було надано доказів, щодо розміру та виду витрат, які несе відповідач в зв»язку з утриманням дитини. Крім того, позивачем не надано суду доказів, які б стверджували, що спосіб життя та рівень витрат відповідача є високим, не здобуто таких і в ході розгляду справи. Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, оскільки позивачем не було стверджено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. При цьому, суд вважає, що судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 182, 184, 192 СК України,

Outcome: dismissed