Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових коштів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем по справі в зареєстрованому шлюбі з 01.06.1996 року і який між ними було розірвано 12.10.2016 року згідно рішення Надвірнянського районного суду. В даному шлюбі в них народилося троє дітей: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], яких відповідач матеріально не забезпечує та не займається їх вихованням. На даний час їх син [PERSON], [INFO], навчається на денній формі навчання у Буковинському державному медичному університеті, розмір плати встановлюється за весь термін надання освітньої послуги і становить 101\~400 грн.( 16900 грн. за навчальний рік) згідно угоди №106/1406 п. Рішенням Надвірнянського районного суду від 22.12.2016 року вирішено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1500 грн., на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], тобто по 750 грн. на кожну дитину до їх повноліття. Окрім того вирішено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 750 грн. на утримання сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним 23 років, на час його навчання, тобто до 01.08.2020 року. Однак відповідач не виконує дане рішення суду і не сплачує аліменти на утримання трьох дітей та ухиляється від сплати додаткових витрат на утримання сина [PERSON], зокрема повязаних з оплатою навчання у вищому навчальному закладі. На даний час за навчання сина [PERSON] сплачено 33\~800 грн., а також 7079 грн. оплати за гуртожиток, всього разом 40\~879 грн. В звязку з цим\~просить суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] в її користь додаткові витрати в розмірі 20439,50 грн., тобто половини витрат, понесених нею у звязку з утриманням сина [PERSON], так як на обох батьків покладається однаковий обововязок . В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обємі з підстав, наведених в позовній заяві. Просять позов задоволити та стягнути з [PERSON] в користь позивача додаткові витрати в розмірі 20439,50 грн., понесені у звязку з утриманням сина [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлявся завчасно і належним чином, про що свідчать судові розписки, про причини неявки суду не повідомив та не подав заяви про слухання справи в його відсутність. За згоди позивача суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, \~вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України \~і які сторони вважають достатніми для обґрунтування \~і заперечення \~своїх позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, \~виходячи з наступних підстав. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.06.1996 року, який між ними розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду від 12.10.2016 року (а.с.30). В шлюбі в сторін народилося троє дітей: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Надвірнянського районного суду від 22.12.2016 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1500 грн. на утримання двох неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], тобто по 750 грн. на кожну дитину до їх повноліття. Також вирішено стягувати з [PERSON] на користь позивача аліменти в розмірі 750 грн. на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] до досягнення ним 23 років, на час його навчання, тобто до 01.08.2020 року. Однак, відповідач [PERSON] аліменти на утримання дітей не сплачує і має заборгованість, що підтверджується довідкою Надвірнянської державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с.) З довідки № 621 від 20.03.2017 року вбачається, що [PERSON] дійсно є студентом Буковинського державного медичного університету 3-го курсу 2016-2017 навчального року 1-го медичного факультету та навчається на денній формі навчання за контрактом за спеціальністю «7.12010001-лікувальна справа», з 01.09. 2016 року по 31.08.2017 року.(а.с.29). З угоди №106/1406п від 2014 року про підготовку фахівця з повною вищою медичною освітою вбачається, що [PERSON] зараховано до Буковинського державного медичного університету, розмір плати встановлюється за весь термін надання освітньої послуги і становить 101\~400 грн.( 16900 грн. за навчальний рік) (а.с.28). Згідно із ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як передбачено\~ст. 59 Закону України «Про освіту» \~батьки несуть однакову відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини та зобовязані постійно дбати про дітей, створювати умови для розвитку їх природних здібностей та сприяти здобуттю ними освіти у ВУЗах. Відповідно до п. 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~зазначено, що до передбаченої\~ст. 185 СК України\~участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої 27.02.1991 року і 27.09.1991 року набула чинності для України, зазначено, що Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу; в сім'ї як основному осередку суспільства і природному середовищі для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вони могли повністю покласти на себе зобов'язання в рамках суспільства; дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Статтею 26 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов'язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Статтею 27 Конвенції передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У статті 28 Конвенції зазначено, що держави-учасниці визнають право дитини на освіту. Згідно зі ст. 29 Конвенції освіта дитини має бути спрямована на: - розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі; - виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй; - виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови і національних цінностей країни, в якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної; - підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення; - виховання поваги до навколишньої природи. В Декларації ООН про права дитини від 20 листопада 1959 року (резолюція 1386 (ХІV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) у Принципі 7 зазначено, що дитина має право на отримання освіти, яка має бути безплатною і обов'язковою, зокрема, на початкових стадіях. Дитина має отримати освіту, направлену на її загальний культурний розвиток і завдячуючи якій дитина могла б, виходячи із рівності можливостей, розвивати свої здібності і особисте судження, а також усвідомлення моральної і соціальної відповідальності та стати корисним членом суспільства. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кого покладена відповідальність за її освіту та навчання; така відповідальність у першу чергу покладена на її батьків. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір суми, що стягується із батька дитини, зобов'язаного брати участь у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами, визначається залежно від понесених або передбачуваних витрат, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. При цьому суд вирішує, у якому розмірі батько зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального і сімейного положення сторін та інших інтересів, а також обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до статей 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батька не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Істотними для справи обставинами, зокрема, є такі, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Судом встановлено, що позивачем [PERSON] понесені додаткові витрати за навчання сина [PERSON], [INFO], зокрема нею сплачено за навчання сина 33\~800 грн. (2015-2016 р.р.), а також 7079 грн. за проживання в гуртожитку, а всього разом 40\~879 грн. (а.с. 3-4). Відповідно до вимог статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Таким чином, відповідач, являючись батьком дитини, має понести ? частину витрачених позивачем коштів, що складає 20439,50 гр. З огляду на наведене, суд вважає за доцільне задоволити позовні вимоги [PERSON] та стягнути з відповідача половину фактично понесених додаткових витрат по оплаті за навчання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 20439,50 грн., оскільки такі витрати можуть бути віднесені до додаткових витрат в розумінні ч. 1\~ст. 185 Сімейного кодексу. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до\~ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та ст.ст.\~180,185 СК України,\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,\~ст. 59 Закону України «Про освіту»,

Outcome: approved