Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, який зареєстрований 21.09.1991 року Турійським відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області, актовий запис № 03. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що спільне життя з відповідачем належним чином не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, різними поглядами на сімейні відносини та обов`язки з ведення господарства, у зв`язку з чим у них виникали сварки. Зазначає, що на даний час вони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків. Шлюб існує формально, а тому просить його розірвати. При цьому, просила вирішити місце проживання неповнолітніх дітей з матір`ю. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. До початку судового засідання сторони подали суду заяви про слухання справи у їх відсутності, не заперечили проти розірвання шлюбу. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши наявні докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 21.09.1991 року Турійським відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області, актовий запис № 03, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно вимог ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні з досліджених письмових доказів, судом встановлено, що сторони протягом тривалого часу подружніх відносин не підтримують. Шлюб існує формально. Примиритись не бажають. При таких обставинах подальше спільне проживання і збереження сім`ї неможливе, а тому суд вважає за доцільне та правильне шлюб між ними розірвати. Крім того, підлягають вимоги позивача щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей. З свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 31.05.2007 року та [NUMBER] від 1.02.2003 року вбачається, що сторони у справі є батьками неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 10). Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як визначено принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Враховуючи пояснення позивача про наявність всіх необхідних умов для проживання дітей з нею, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підставний та підлягає до задоволення. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 768,40 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved