Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, уточнивши який вказала, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] .. В шлюбі ними був придбаний житловий будинок із господарськими спорудами по [ADDRESS] , який за договором купівлі-продажу був оформлений на чоловіка. [INFO] останній помер і вона прийняла спадщину фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, так як на день смерті вони проживали з чоловіком разом. Коли вона звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини, останній відмовив у видачі свідоцтва про спадщину на будинок, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нього. Посилаючись також на те, що зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, бо придбане під час шлюбу, просила встановити факт належності Ѕ частини житлового будинку її покійному чоловіку [PERSON] , факт прийняття нею спадщини після нього, визнати за нею право власності на Ѕ частину будинку із господарськими будівлями, як на спільну часткову власність подружжя, а також на Ѕ частину будинку із господарськими будівлями - в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі, про що повідомила до суду письмовою заявою. Представник відповідача Клепалівської сільської ради Буринського району Сумської області в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив до суду листом. Третя особа [PERSON] в задоволенні позову не заперечувала, просила справу розглянути без її участі, про що повідомила до суду письмовою заявою. Третя особа приватний нотаріус Буринського районного нотаріального округу Головенська Л. В. про розгляд справи повідомлена належними чином, в судове засідання не з`явилася по невідомій причині, письмового пояснення не позов не надала. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав можливим розгляд справи провести без її участі. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачка з 01.03.1977 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.6). Як вбачається із договору купівлі-продажу від 13.02.1993 року, укладеному між головою колгоспу «ім. Горького» Романовим В.В. та [PERSON] , в період шлюбу, подружжя придбали житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] , державна реєстрація якого була проведена 16.03.1993 року на чоловіка позивачки, що підтверджується договором купівлі-продажу, довідкою ТОВ «Буринське БТІ», копією інвентарної справи та технічним паспортом на житловий будинок. Рішенням виконавчого комітету Клепалівської сільської ради №25 від 19.08.1993 року [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка по [ADDRESS] , загальною площею 0,60 га, з яких 0,57 га - для ведення особистого селянського господарства, 0,03 га - для обслуговування житлового будинку (а.с.12,13). За таких обставин у суду немає сумнівів, що [PERSON] у передбачений законом спосіб набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] . Рішенням Клепалівської сільської ради від 03.02,2016 року «Про перейменування вулиць села Клепали» вулицю Петровського було перейменовано на [ADDRESS] (а.с.14). Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.02.2001 року видно, що [PERSON] помер [INFO] в с. Клепали, про що було вчинено актовий запис №6 від 15.02.2001 року Клепалівським сільвиконкомом Буринського району Сумської області (а.с.15). Відповідно до довідки Клепалівської сільської ради [PERSON] на день смерті чоловіка проживала і була зареєстрована разом із ним по [ADDRESS] (а.с.16). 05.08.2002 року Буринською районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа після смерті [PERSON] за №433, в якій дружині померлого (позивачці по справі) [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину, що зареєстроване в реєстрі за №1587, до якої ввійшло право на земельну частку (пай) та право на майновий пай, що було посвідчено за спадкодавцем відповідними сертифікатами, що підтверджується копією спадкової справи та інформаційною довідкою із спадкового реєстрову. Таким чином, судом встановлено, що позивачка, будучи спадкоємцем першої черги за законом в силу положень ст.529 ЦК України 1963 року, положення якого діяли на час відкриття спадщини, прийняла спадщину відповідно до ст.549 цього Кодексу, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарськими спорудами, оскільки правовстановлюючі документи на нього були втрачені і вона не може надати їх в органи нотаріату, що вбачається також з листа приватного нотаріуса №99 від 25.01.2019 року (а.с.27). Відповідно до ст. 22 Кодекс про шлюб та сім`ю України (КпШС), положення якого діяли на час набуття спадкодавцем права власності на житловий будинок, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, а вразі його поділу їх частки визнаються рівними. (ч.1 ст.28 цього Кодексу) При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя (ст.23 КпШС). Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачка набула права власності на Ѕ частину вищевказаного житлового будинку, оскільки останній входить до об`єктів спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається з положень ст.12 Закону України «Про власність», нормами якого, в тому числі, регулювалися спірні правовідносини на момент їх виникнення, громадянин набуває право власності на майно, одержане внаслідок успадкування…, а статтею 13 цього Закону до об`єктів права приватної власності було віднесено і жилі будинки також. Частиною 4 ст.19 Закону України «Про власність», встановлено, що право приватної власності може бути передано у спадщину громадянам, юридичним особам, державі. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950 р.) кожен має право на повагу до його приватного, сімейного життя та до житла. З огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивачка прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Між тим, суд не погоджується з доводами позивачки про необхідність встановлення факту прийняття нею спадщини після померлого чоловіка, оскільки вказані обставини були підтверджені належними і допустимими доказами-свідоцтвом про право на спадщину, яке ніким не оспорюється, а тому повторному встановленню в судовому порядку згідно з положеннями ч.2 ст.315 ЦПК України не потребує, у зв`язку з чим позов в цій частині є необґрунтований і задоволенню не підлягає.

Outcome: partial