Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просить визнати виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, 28.09.2020 року, зареєстрований у реєстрі за № 55875, таким що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що у грудні 2021 року [PERSON] дізналась про те, що приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П., здійснюється примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича (далі - приватний нотаріус), про звернення стягнення в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором. Оскільки, [PERSON] , будь-яких невиконаних зобов`язань перед третіми особами не мала, до цього часу не отримувала жодних повідомлень чи вимог про погашення заборгованості, про існування якої їй фактично нічого не було відомо, позивач вирішила звернутись за правовою допомогою, з метою захисту своїх порушених прав. За вказаних обставин, 11.03.2021 року адвокатом Руднічук Д.В., в інтересах [PERSON] , було отримано у приватного виконавця матеріали виконавчого провадження № 63714247, які окрім іншого містили виконавчий напис приватного нотаріуса, вчинений 28.09.2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 55875, та документи, що стали підставою для вчинення виконавчого напису, зокрема: виписку з особового рахунку за певним договором № 125034087 та сам Договір № 125034087 від 29.12.2019 року, нібито укладений та підписаний позивачем, яка взагалі заперечує виникнення та існування будь-яких правовідносин за цим договором. Зі змісту спірного виконавчого напису вбачається, що підставою для вчинення виконавчого напису нотаріусом є п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів», затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172, згідно якого для одержання виконавчого напису нотаріусу додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. В даному разі спірний виконавчий напис було вчинено на договорі № 125034087 від 29.12.2019 року, що був нібито укладений між позивачем та ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога», що насправді не відповідає дійсності, так позивачка не укладала будь-яких договорів з вказаним товариством. Зі змісту виконавчого напису нотаріуса вбачається, що ТОВ «Таліон Плюс» є правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. В свою чергу, ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» є правонаступником усіх прав та обов`язків кредитора ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 05/0820/-01 від 05 серпня 2020 року. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що строк платежу за договором № 125034087 від 29.12.2019 року настав та боржником начебто було допущено прострочення платежів. Стягнення нотаріусом в даному разі проводиться за період з 05 серпня 2020 року по 05 серпня 2020 року. Сума заборгованості нібито становить 55 726,00 грн., що як вбачається з нотаріального напису складається в тому числі з: прострочена заборгованість за сумою кредиту 20000 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 35726 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом також стягнуто зі стягувача плату в розмірі 1200 грн., яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 56926,00 грн. Вказаний виконавчий напис знаходиться наразі на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. Так, 24.11.2020 року, приватним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису, а також винесені постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди. На час звернення з даним позовом до суду виконання виконавчого напису продовжується здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. Слід звернути увагу і на те, що стягувач перед зверненням до нотаріуса повинен був надіслати боржнику письмову вимогу про усунення порушень, з зазначенням строку для добровільного виконання, у не менш ніж 30-денний строк. У даній вимозі має бути зазначено весь розмір заборгованості. Після спливу визначеного у вимозі строку, у разі невиконання боржником вказаного погашення боргу добровільно, може бути вчинено виконавчий напис, за сумами заборгованості, визначеними у вимозі, при наявності підтвердження про отримання вимоги чи поштової відмітки про направлення, чого не було. Дані обставини нотаріусом не перевірено та не враховано. В даному разі позивач ніколи не отримував від Банку будь-яких повідомлень, матеріали справи не містять відомостей про отримання позивачкою відповідного повідомлення, а отже нотаріус вчинив напис за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Тобто, із вказаних норм права вбачається, що така заборгованість або інша відповідальність боржника має бути безспірною не потребує додаткового доказування. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З виконавчого напису вбачається, що договір, на якому було вчинено виконавчий напис, був укладений між позивачем та ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога». ТОВ «Таліон Плюс» є правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. В свою чергу, ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» є правонаступником усіх прав та обов`язків кредитора ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 05/0820/-01 від 05 серпня 2020 року. Однак, самого договору про відступлення прав вимоги, на який є посилання у виконавчому написі, чи інших доказів на підтвердження переходу прав та обов`язків кредитора за договором № 464843847 від 17 грудня 2018 року до ТОВ «Фінансова компанія Онлайн фінанс», матеріали справи не містять і відповідачем вони надані не були. Крім того, дата укладення договору між позивачем та ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» 29.12.2019 року, а дата укладення договору відступки між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 року, що свідчить про те, що відступка права вимоги по часу відбулась раніше ніж укладення самого договору права по якому було відступлено, що вказує на неможливість переходу права вимоги від ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», до моменту укладення позивачем з ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» будь-яких договорів, що свідчить про те, що ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» фактично не могло набути та не набуло прав стягувача. Як вбачається з виписки з особового рахунку Відповідач здійснює підрахунок заборгованості станом на день укладення договору з відступки права вимоги, тобто на 05.08.2020 року. В даному разі згідно умов договору кредит був наданий 29.12.2019 року на суму 20000 грн., за користування яким позивач мала сплатити 160,60 % річних за фактичний час користування кредитом. Отже, виходячи з вказаної відсоткової ставки позивач за користування кредитом протягом цілого року не може сплатити відсотків по кредиту більше ніж 160,60 % від суми 20000 грн., що дорівнює близько 33000 грн. В даному разі сума заборгованості рахується не за повний рік, а лише за 7 місяців, тобто станом на 05.08.2020 року, що свідчить про те, що сума нарахованих за цей час відсотків не може бути більшою ніж сума нарахованих відсотків за повний рік користування кредитом, а тому стягнення з позивача відсотків за 7 місяців в сумі 35726 грн., що є по суті більше річної суми нарахування відсотків майже, тобто на 3000 грн. більше за розмір відсотків, які позивач мав би сплатити за користування кредитом протягом 12 місяців, вказує про явно завищений розрахунок розміру стягнутих відсотків, нарахування якого жодним чином не обґрунтоване, що однозначно свідчить про наявність спору. В даному разі між сторонами справи взагалі не підписувались будь-які кредитні договори, а тому правовідносини сторін не можуть вирішуватися шляхом вчинення виконавчого напису. Оскаржуваний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 розділу II Порядку, оскільки відсутні, як оригінал нотаріально посвідченого договору, так підстави для визнання суми заборгованості за кредитним договором № 464843847 від 17 грудня 2018 року безспірною, у зв`язку з чим вимоги позивача підлягають задоволенню. Просить визнати виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, 28.09.2020 року, зареєстрований у реєстрі за № 55875, таким що не підлягає виконанню. Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Відзив на позовну заяву не надано. Приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис № 55875, щодо стягнення з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 125034087 від 29 грудня 2019 року у розмірі 56926 грн. 24.11.2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяною Петрівною відкрито виконавче провадження № 63714247 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича № 55875 від 28.09.2020 року про стягнення з боржника, яким є [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлай \~ \~ \~ \~н Фінанс»» заборгованість в розмірі 56926 гривень. Позивачка зазначає, що у грудні 2021 року [PERSON] дізналась про те, що приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П., здійснюється примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича (далі - приватний нотаріус), про звернення стягнення в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором. При цьому, відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до\~статті 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Тобто вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 569/8884/17 від 14 серпня 2019 року, № 137/1666/16-ц від 29 березня 2019 року та № 201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року, а також Верховний Суд України у постанові № 6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Так, що стосується такої обов`язкової умови вчинення нотаріусом виконавчого напису як безспірність заборгованості, то характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, якими є надані стягувачем документи згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а лише їх конкретизує. З тексту виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався\~ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат»\~та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, із моменту прийняття цієї\~постанови\~і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014 року набула чинності\~постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Отже,\~на день вчинення виконавчого напису існувала можливість стягнення заборгованості за виконавчим написом нотаріуса лише за нотаріально посвідченими договорами. Такий правовий висновок міститься у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду: від 21.10.2020 року в справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 12.03.2020 року в справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15.04.2020 року в справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18). Суд також виходить з того, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 27 березня 2019 року в справі №137/1666/16-ц. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017\~\~року\~\~ в\~\~справі\~\~№\~\~6-887цс17\~\~ та\~\~ постанові\~\~Верховного Суду в справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Враховуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року в справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) зазначив, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. У Постанові КЦС ВС від 17.03.2021 у справі №361/1488/19 сформульована правова позиція про те, безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Відповідно до правових висновків у Постанову КЦС ВС від 19.03.2021 у справі №750/3781/20, у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідач в ході розгляду справи не надав суду будь-яких доказів наявності безспірної заборгованості у позивача на час вчинення виконавчого напису, а також підтвердження отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань які необхідні для вчинення виконавчого напису. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано порушення встановленої законом процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч. 1 ст. 77, ст.\~79 ЦПК України\~\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1\~ст. 80 ЦПК України\~\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 908 грн. Суд, на підставі ст.ст. 280 - 283 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів.

Outcome: approved