Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до ПАТ «Західінкомбанк» про повернення банківського вкладу. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 21 жовтня 2009 року уклала з ЗАТ «Західінкомбанк» правонаступником якого є ПАТ «Західінкомбанк» договір банківського вкладу «вклад Літній» № ДД-11322-04.980. Відповідно до договору банк отримав на депозитний вклад гроші в сумі 112 321 грн. 27 коп. Термін дії договору було продовжено шляхом укладення додаткових угод та закінчився 07.08.2013 року. Зазначає, що після закінчення терміну дії договору зверталась до відповідача про повернення коштів, однак коштів їй повернуто не було. Станом на 10.02.2014 року вклад їй не повернуто, сума вкладу та відсотків за його користування становить 144 925 грн. 28 коп. Оскільки відповідачем було порушено строки виконання зобов'язань, вважає, що відповідач повинен сплатити їй інфляційні витрати та три проценти річних по договору. Просить суд, стягнути на її користь суму вкладу в розмірі - 144 925 грн. 28 коп., 869 грн.55 коп. інфляційних витрат, 2251 грн. 30 коп. 3% річних, 5000 грн. за надання правової допомоги. Представника позивача в судовому засіданні уточнив позовні вимоги, просив суд стягнути 112 321 грн. 21 коп. вкладу, 11 105 грн. 39 коп. суму нарахованих відсотків, 21 498 грн. 55 коп. суми нарахованих відсотків перерахованих на картковий рахунок, 869 грн.55 коп. інфляційних витрат, 2251 грн. 30 коп. 3% річних, 3116 грн. 80 коп. за надання правової допомоги, просив суд, позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував щодо стягнення вкладу та відсотків за його користування відповідно до поданого ним розрахунку, в решті позову просив відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Як вбачається з матеріалів справи, що 21 жовтня 2009 року уклала з ЗАТ «Західінкомбанк» правонаступником якого є ПАТ «Західінкомбанк» договір банківського вкладу «вклад Літній» № ДД-11322-04.980. Відповідно до договору банк отримав на депозитний вклад гроші в сумі 112 321 грн. 27 коп. Термін дії договору було продовжено шляхом укладення додаткових угод та закінчився 07.08.2013 року. 08.12.2010 року між ПАТ «Західнкомбанк» та [PERSON] було укладеного договір обслуговування пластикових карток № ПК У 66_4420, відповідно до якого на ім'я позивача було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] для зарахування відсотків за договором вкладу. Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Судом встановлено, що 07.11.2013 року, 16.12.2013 року позивач звернулася до відповідача із заявою про повернення їй вкладу, однак отримала повідомлення, в якому їй було запропоновано шлях повернення суми вкладу та нарахованих відсотків в обсязі 10% від розмірі загальної заборгованості з подальшою пролонгацією решти суми вкладу на 18 місяців, однак, позивач з даними умовами не погодилась. На думку суду відмова відповідача в поверненні позивачу суми вкладу є неправомірною та такою, що обмежує права позивача як вкладника, а тому суд приходить до висновку, що з позивача слід стягнути депозитний вклад в розмірі 112 321 грн. 27 коп., 11 105 грн. 39 коп. суми нарахованих відсотків, 21 498 грн. 55 коп. су4ми нарахованих відсотків перерахованих на картковий рахунок. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов цього договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора обов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З матеріалів справи вбачається, що відповідач прострочив виконання зобов'язання по договору банківського вкладу, а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних підлягають до задоволення в розмірі 2251 грн. 30 коп. за 189 днів та інфляційні витрати за період з серпня 2013 року по січень 2014 року в сумі 869 грн. 55 коп. Відповідно до змісту ст. 79 ЦПК, до судових витрат відносяться витрати сторін на правову допомогу, а ст.. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Виходячи із тривалості судових засідань, а саме 1 год. розміру мінімальної заробітної плати, що становив з 01.01.2014 року - 1218 грн., з врахуванням вимог Постанови КМ від 27.04.2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави», в якій зазначено, що граничний розмір витрат на правову допомогу, що підлягає відшкодуванню, не повинен перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи, понесені відповідачем витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню на суму 487 грн. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial