Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визнання права власності на спільно нажите майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 27 жовтня 2001 року вона уклала шлюб з відповідачем - [PERSON], який вони зареєстрували у Тернопільському міському управлінні юстиції Тернопільської області. Від цього шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 11 липня 2007 року вони з відповідачем за спільні кошти родини купили 1-кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 05 березня 2012 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду шлюб між сторонами розірвано. Згідно договору купівлі-продажу квартири її власником є лише відповідач, а тому [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на спільно нажите майно: ? частину 1-кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак подала суду заяву, в якій просила суд справу розглядати у її відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомої на те суду причини, хоча про час та день слухання був повідомлений належним чином. Суд вважає, що відповідач про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, справу слід розглядати на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши та оцінивши докази по справі, ознайомившись із заявами сторін, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 27 жовтня 2001 року сторони зареєстрували шлюб, про що свідчить відмітка у паспорті громадянина України [PERSON] [NUMBER], виданому Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 12 лютого 2002 року. На підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 березня 2012 року (справа №1915/1867/2012) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири [NUMBER] від 11 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О., [PERSON] (Продавець) продала, а [PERSON] (Покупець) купив належну Продавцю квартиру [ADDRESS] Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, сформованого 14 липня 2007 року ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», квартир [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу [NUMBER], посвідченого 11 липня 2007 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О., належить на праві приватної власності [PERSON]. У відповідності до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, наданої 27 березня 2015 року Реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області, власником квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу [NUMBER], посвідченого 11 липня 2007 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О., є [PERSON]. Як зазначено в п.23 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до змісту ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В силу ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна частки подружжя є рівними. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи те, що спірна квартира була придбана за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, є спільно нажитим майном подружжя та підлягає поділу на рівні частки. За вказаних обставин, суд, проаналізувавши вищевказані норми закону та надані матеріали, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, визнати за [PERSON] право власності на спільно нажите майно подружжя - ? частину однокімнатної квартири [ADDRESS] В силу ст.88 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача, а саме: 858,5 грн. судового збору.

Outcome: approved