Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 14 травня 2010 року [PERSON] уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який вони зареєстрували у виконавчому комітеті Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, актовий запис № 06. 22 квітня 2013 року, між позивачкою та відповідачем рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області, шлюб був розірваний. Від шлюбу вони мають малолітнього сина: [PERSON] , який народився [INFO] в с. Волока Глибоцького району Чернівецької області. Після розірвання шлюбу, вони примирилися та проживали разом однією сім`єю, як жінка та чоловік, але не перебували у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі з 27 березня 2014 р. по 30 червня 2020 р. Увесь час спільного проживання вони мали спільний бюджет, разом вирішували усі питання життя сім`ї, між ними були розподілені сімейні обов`язки, вони були пов`язані спільним побутом, також спільно піклувалися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги, дбали про матеріальне забезпечення сім`ї, підтримували один одного як морально, так і матеріально, за спільні гроші купували продукти харчування, одяг, предмети побуту та обстановки. Тобто між ними склалися усталені відносини що притаманні подружжю. Внаслідок спільного проживання, без реєстрації шлюбу, мають також неповнолітню доньку: [PERSON] , яка народилась [INFO] в с. Волока Глибоцького району Чернівецької області. Вони перестали вести спільне господарство з 30 червня 2020 року, так як під час останнього спільного проживання переконались, що у них немає спільних інтересів. Кожний з них має різні погляди на сімейне життя, різні характери, у сторін різні моральні та сімейні цінності. За час спільного проживання однією сім`єю з відповідачем, було придбано за рахунок спільних накопичених грошових коштів на ім`я відповідача [PERSON] легковий автомобіль марки «ВАЗ 21154», седан - В, сірого кольору, 2010 року випуску, об`єм бензинового двигуна 1596 см.куб., державний реєстраційний номер: [NUMBER] . Вказаний автомобіль був придбаний 27.10.2016 р. року за 3800 доларів США. Транспортний засіб було зареєстровано у державних органах на ім`я відповідача, реєстрація вказаного автомобіля була проведена в сервісному центрі 7344, в смт. Глибока по вул. Героїв Небесної Сотні № 88, Чернівецької області. Станом на 27.10.2016 року - 3 800 доларів США, що за встановленим Національним банком країни офіційним курсом гривні до долару США, (25,58 грн. за один долар США) складає - 97 204 грн. Таким чином вартість 1/2 частини спірного транспортного засобу складає - 48 602 грн. 00 коп. Також у сторін наявні боргові зобов`язання, які виникли у сім`ї. На момент укладання договорів позики, сторони проживали спільно, без реєстрації шлюбу, а надані кошти використовувалися в інтересах сім`ї. Боргові зобов`язання по сьогоднішній час не виконані, серед них: 12.06.2019 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено усний договір безпроцентної позики у розмірі - 1000 (одна тисяча) Євро; 28.04.2020 р. між відповідачем та [PERSON] , [INFO] , було укладено усний договір безпроцентної позики у розмірі - 300 (триста) Євро; 24.12.2018 р. між відповідачем та [PERSON] , [INFO] , було укладено усний договір безпроцентної позики про надання відповідачу у борг грошові кошти у розмірі - 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень. Тому просить суд, ухвалити рішення, яким встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з 27 березня 2014 р. по 30 червня 2020 р. Визнати за [PERSON] , [INFO] , та за [PERSON] , [INFO] , транспортний засіб марки «ВАЗ 21154», седан - В, сірого кольору, 2010 року випуску, об`єм бензинового двигуна 1596 см.куб., державний реєстраційний номер: [NUMBER] , спільною сумісною власністю подружжя. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу марки «ВАЗ 21154», седан - В, сірого кольору, 2010 року випуску, об`єм бензинового двигуна 1596 см.куб., державний реєстраційний номер: [NUMBER] , в розмірі - 48 602 грн. 00 коп. Визнати за [PERSON] , [INFO] , та за [PERSON] , [INFO] , боргові зобов`язання в розмірі - 1300 Євро 00 цент., та 15 000 грн. 00 коп. спільним сумісним майном подружжя. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , компенсацію 1/2 частки боргових зобов`язань в розмірі - 650 Євро 00 цент., та 7 500 грн. 00 коп. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] витрати сплаченого судового збору в загальному розмірі - 2 942 грн. 80 коп. 30 липня 2020 року представник відповідача [PERSON] направив до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позов вони визнають частково, в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, щодо інших вимог, зазначив наступне, автомобіль марки «ВАЗ 21154», 2010 року випуску, д.р.н [NUMBER] було придбано за його особисті кошти, що він заробив за кордоном. Не відповідає дійсності той факт, що на вказаний автомобіль мати позивачки, чи будь-яка інша особа надавали кошти. На початку липня 2020 року [PERSON] погодився придбати автомобіль марки «ВАЗ 21154», 2010 року випуску, д.р.н [NUMBER] , якому [PERSON] пояснив причину і необхідність продажу. [PERSON] передав [PERSON] суму коштів у розмірі 2000 дол. США за купівлю вищеописаного автомобіля та направились до ТСЦ 7344 для здійснення документального оформлення. Однак в силу того, що для здійснення даної операції необхідно було зареєструватись та в силу закінчення робочого дня - оформити перехід права власності не вдалось. Того ж дня, повертаючись із смт. Глибока, у с. Валя Кузьмін Глибоцького району Чернівецької області [PERSON] та [PERSON] зупинились біля магазину, де зустріли [PERSON] , якій [PERSON] передав половину коштів за автомобіль. В подальшому 08.07.2020 року було документально оформлено відчуження авто та у ТСЦ 7344 за [PERSON] було зареєстровано право власності на вищеописаний транспортний засіб, отримано свідоцтво про реєстрацію та держані реєстраційні номера на автомобіль. Тобто позивачка отримала свою частину коштів від продажу автомобіля. Щодо заборгованості по договорах позики, зазначаю, що оскільки [PERSON] часто та систематично виїжджав на заробітки та отримував дохід в розмірі 1300 євро щомісячно, жодних фінансових проблем у сім`ї [PERSON] та [PERSON] не було. Вважає, якщо договори позик коштів і були укладені [PERSON] , то кошти отримані за цими договорами остання використала на власні потреби. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник, адвокат Боднарюк К.В. позовні вимоги підтримали повністю, в своїх поясненнях підтвердили факти, викладені в позові та просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте його представник, адвокат Бишка Ф.Ф. в судовому засіданні вимоги позову визнав частково, в частині встановлення факту проживання однією сім`єю, в частині інших позовних вимог просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні надали пояснення по даній справі, просили розглянути її згідно норм чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Щодо позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд встановлює факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Тому позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 27 березня 2014 р. по 30 червня 2020 р. підлягають задоволенню, оскільки повністю визнається представником відповідача і даний юридичний факт впливає на особисті і майнові права і законні інтереси сторін, а також зумовлює сімейні обов`язки сторін. Щодо позовних вимог про поділ майна, набутого за час спільного проживання та стягнення коштів, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Також, як визначено ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці, та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Позивачем в судовому засіданні належними і допустимими доказами не доведено, що за час спільного проживання однією сім`єю з відповідачем, було придбано за рахунок спільних грошових коштів на ім`я відповідача - [PERSON] легковий автомобіль марки «ВАЗ 21154», седан - В, сірого кольору, 2010 року випуску, об`єм бензинового двигуна 1596 см.куб., державний реєстраційний номер: [NUMBER] . Суду не надано жодних доказів, щодо дати придбання автомобіля, його вартості на час придбання, доказів, за рахунок яких коштів було придбано автомобіль, будь-яких доказів, що спірний автомобіль було зареєстровано саме на ім`я відповідача, а не на ім`я будь-якої іншої особи. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин позовні вимоги в частині визнання спірного транспортного засобу спільною сумісною власністю задоволенню не підлягають. Більш того, як встановлено судом, з 08 липня 2020 року власником вказаного вище автомобіля є брат відповідача - [PERSON] . Позивачка пред`явила даний позов у суд 17 липня 2020 року і жодних позовних вимог до [PERSON] ні вона, ні її представник - адвокат Боднарюк Костянтин Васильович не заявляли, навіть після ознайомлення з документами, що посвідчують право власності [PERSON] на вказаний транспортний засіб. Тобто належним співвідповідачем у даній справі є [PERSON] , проте до нього жодних позовних вимог не було заявлено, що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. Вирішуючи позовні вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу, суд вважає, що вони не підтверджені належними і допустимими доказами. Так, в позовній заяві позивачка просить стягнути 48602,00 грн., проте відсутні будь-які посилання на докази щодо вартості спірного автомобіля. Не було заявлено позивачкою та її представником клопотання про призначення судової авто-товарознавчої експертизи, навіть після роз`яснення судом сторонам такого права. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню. Окрім того позивачка в позовній заяві посилається, що у сторін наявні боргові зобов`язання, які виникли у сім`ї, оскільки на момент укладання договорів позики, сторони проживали спільно, без реєстрації шлюбу. Боргові зобов`язання по сьогоднішній час не виконані, серед них: 12.06.2019 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено усний договір безпроцентної позики у розмірі - 1000 (одна тисяча) Євро; 28.04.2020 р. між відповідачем та [PERSON] , [INFO] , було укладено усний договір безпроцентної позики у розмірі - 300 (триста) Євро; 24.12.2018 р. між відповідачем та [PERSON] , [INFO] , було укладено усний договір безпроцентної позики про надання відповідачу у борг грошові кошти у розмірі - 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень. Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником коштів із зобов`язанням їх повернення. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. На підтвердження факту укладення договорів позики суду надано копію розписки від 12.06.2019 р., з якої вбачається, що [PERSON] зобов`язується повернути позичену 1 тис. Євро [PERSON] протягом року. Проте вказана копія ніким не посвідчена, а вимога суду надати оригінал розписки, залишилась невиконана позивачкою та її представником. На підтвердження фактів у кладення договорів позики від 28.04.2020 р. між відповідачем та [PERSON] , [INFO] , у розмірі - 300 (триста) Євро; від 24.12.2018 р. між відповідачем та [PERSON] , [INFO] , у розмірі - 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень суду взагалі не надано жодних письмових доказів, які б підтверджували факт отримання коштів та обов`язок сторін їх повернути до певної дати. Також відповідно до вимог чинного законодавства, для встановлення солідарного боргового обов`язку подружжя один з подружжя повинен довести, що кошти були використані ним в інтересах сім`ї та інший з подружжя знав про це та надав свою згоду (ВССУ від 8 лютого 2017р. у справі 759/7110/14-ц). Відповідно до правової позиції, висловленої у Постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року у справі № 163цс12 факт використання отриманих за договором позики кошів в інтересах сім`ї повинен бути підтверджений відповідними доказами. Таким чином для покладення обов`язків на одного з подружжя за договором позики другого подружжя підтвердженню відповідними доказами підлягає використання в інтересах сім`ї майна, яке одержане за договором позики. Аналогічні висновки зроблено і Верховним Судом України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13. Відповідно до правового висновку викладеного в Постанові Касаційного Цивільного Суду Верховного суду від 27.12.2019 року № 641/6191/17 (61- 39435св18) відповідно до якого вказано, що той з подружжя, хто не брав безпосередньої участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною, за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Позивачка та її представник належними і допустимими доказами в судовому засіданні не довели, що такі договори, у разі їх існування, укладалися в інтересах сім`ї, що відповідач був обізнаний і погоджувався на їх укладення, що отримані кошти використовувалися в інтересах сім`ї. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення компенсації частки боргових зобов`язань за договорами позики також задоволенню не підлягають. У відповідності до вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає, що судові витрати у справі слід розподілити відповідно до задоволених вимог. На підставі викладеного, ст. ст. 319, 328, 331, 744 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 68, 70 СК України,

Outcome: partial