Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом про стягнення з [PERSON] на її користь боргу в сумі 82085,85 грн., суми інфляційних втрат в розмірі 1605,00 грн. та суми трьох відсотків річних в розмірі 230,85 грн., мотивуючи тим, що 21 серпня 2017 року між нею та відповідачем, було укладено попередній договір до майбутнього договору купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS]. Згідно умов вищезазначеного договору та в якості підтвердження серйозності своїх намірів, щодо купівлі домоволодіння [ADDRESS], вона оплатила відповідачу частину вартості домоволодіння в сумі 1500 доларів США, що на момент підписання договору було еквівалентно 38700,00 грн. Кінцевий строк підписання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу був визначений 03 жовтня 2017 року. До тепер договір купівлі-продажу домоволодіння не укладено, у зв'язку з тим, що на дату підписання вказаного договору з'ясувалось, що в домоволодінні зареєстрована малолітня дитина та не має згоди опікунської ради на продаж домоволодіння. Відповідно до п.4.3. попереднього договору, до майбутнього договору купівлі-продажу в разі невиконання умов цього договору з боку продавця, він зобов'язується повернути покупцю протягом трьох діб подвійну суму завдатку. Отже, враховуючи, що договір купівлі-продажу укладений не був,у зв'язку з невиконанням його умов відповідачем, то з відповідача підлягає стягненню на її користь завдаток у подвійному розмірі, який в гривневому еквіваленті становить 80250,00 грн. та сума інфляції в розмірі 1605,00 грн., три відсотки річних у сумі 230,85 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала,наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, тому суд на підставі ч.1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення). Заслухав доводи позивача, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом установлено, що 21 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі був укладений попередній договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] за умовами якого сторони домовилися, що майбутній договір купівлі-продажу будинку буде укладений в строк до 03.10.2017 року включно. При укладанні попереднього договору [PERSON] передала [PERSON] попередню оплату частини вартості вищезазначеного будинку в сумі 38700,00 грн., що становила згідно комерційного курсу встановленого на день укладання угоди 1500 доларів США. Відповідно до п. 4.2 попереднього договору у випадку його невиконання покупцем сума завдатку, покупцю не повертається і залишається у продавця. Пунктом 4.3 договору встановлено, що у випадку невиконання цього договору продавцем, він зобов'язується повернути покупцю протягом 3 днів подвійну суму завдатку. Як встановлено судом, договір купівлі-продажу будинку в строк до 03.10.2017 року, так і до тепер між сторонами укладений не був, що підтверджено позивачем в судовому засідання та не спростовано відповідачем. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу, зокрема, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Частиною 4 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ч. 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У ч. 2 ст. 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона отримала на виконання цього правочину. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку. Такий договір між сторонами укладено не було, тому передані позивачем грошові кошти не можуть вважатись завдатком, вони є авансом, який підлягає поверненню у зв'язку із не укладенням договору купівлі-продажу незалежно від того, з чиєї вини він не був укладений. Як підтвердила позивач у судовому засіданні грошові кошти за попереднім договором купівлі-продажу вона передавала відповідачу в розмірі 1500 доларів США. Враховуючи викладене, суд вважає, що повернення [PERSON] авансу в розмірі 1500 доларів США має здійснюватись з конвертацією в національній валюті на день подачі позову, а саме станом на 09.11.2017р., що складає 39945,00грн. (відповідно довідки за курсом за 1 долар США складає 26,64гривні, 26,64 х 1500 = 39945,00грн.). Також, у зв'язку з невиконання грошового зобов'язання - повернення авансу, позивач не позбавлена права отримання трьох відсотків річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, які від суми боргу в розмірі 39945,00 грн. станом на 08.11.2017 року становлять 115,38 грн., виходячи із розрахунку: (39945,00 грн. х 0,03%):356 днів х 35( днів прострочки). Вимога позивача про стягнення індексу інфляції не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3.07.91 №1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому, норми ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене в гривні. Отже, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог,підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 400,60 грн.

Outcome: partial