Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, третя особа - [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог позивач [PERSON] зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON]. Шлюб між нею з відповідачем було розірвано рішенням суду від 15.10.2003. На даний час син [PERSON] є повнолітнім, продовжує навчання у Луганському національному аграрному університеті (м. Харків). Син навчається на денній формі навчання, у зв'язку з чим не має можливості працювати та отримувати заробіток. Син щороку сплачує за навчання 5500 грн., згідно з договором про надання освітніх послуг № 3 від 01.09.2016 та щомісяця оплачує гуртожиток у розмірі 1000 грн. щомісяця. Син потребує матеріальної допомоги. Відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу сину відмовляється, тому вона звернулася з цим позовом до суду. 01.11.2018 позивач [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву. 19.11.2018 позивач [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог. У судовому засіданні позивач [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Пояснила, що син потребує матеріальної допомоги від відповідача, так як навчається в іншому місті, йому потрібні гроші на оплату навчання, гуртожитку, на проїзд та харчування. Вона допомагає сину, як може. Вважає, що забезпечувати дитину повинні обидва батьки. Вона порахувала всі витрати, які несе за утримання сина і розділила. З відповідача вона просить суму менше ніж є фактично. Як їй відомо, відповідач працює неофіційно. Її заробітна плата становить 6700 грн. без урахування податків. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], який продовжує навчання, у розмірі 1702 грн. щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення сином 23 років. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, суду пояснив, що половину вартості навчання сина він виплатив добровільно. У нього інша сім'я, дружина та дитина, яких йому теж потрібно утримувати. Він не працює, перебуває на обліку у Центрі зайнятості як безробітний. У нього хворе серце, тому йому важко влаштуватись на роботу. Коли він має можливість, то надає допомогу сину [PERSON], на теперішній час такої можливості він не має. Просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, до суду подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, просив позов [PERSON] задовольнити. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 15.10.2003, актовий запис 458, що підтверджується копіями свідоцтв про розірвання шлюбу серії [NUMBER], серії [NUMBER], виданих Відділом реєстрації актів громадянського стану Сєвєродонецького міського управління Луганської області (а.с. 21, 45). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 19.01.1999 року Сєвєродонецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, [PERSON] народився [INFO], про що зроблено відповідний запис № 29. В графі батько зазначений - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 46). Згідно з довідкою № 17/15-427 від 29.09.2017 року, виданою Луганським національним аграрним університетом, [PERSON], [INFO], дійсно навчається з 01.09.2017 року на 2-му курсі факультету ветеринарної медицини за спеціальністю «Ветеринарна медицина», денної форми навчання в Луганському національному аграрному університеті (а.с. 49). Згідно з копією договору № 3 про надання освітніх послуг між Луганським національним аграрним університетом та фізичною (юридичною) особою від 01.09.2016 термін навчання [PERSON] у Луганському національному аграрному університеті становить 4 роки. Розмір оплати за один навчальний рік становить 5 500, 00 грн., загальна вартість освітньої послуги з отримання вищої освіти 22 000, 00 грн. (а.с. 47-48). Як вбачається з дублікатів квитанцій ПАТ КБ «Приватбанк», плата за гуртожиток сплачена [PERSON] за [PERSON], студента 2-го курсу факультету Ветеринарної медицини, становить 1000 грн. щомісяця. Згідно з довідкою про доходи № 34-06/18 від 08.06.2018, виданою ТОВ Науково-виробнича фірма «Мікрохім», [PERSON] працює у ТОВ НВФ «Мікрохім» на посаді менеджера з реєстрації, загальна сума її доходу за період з 01.06.2017 по 31.05.2018 без утримання податків становить 61 837, 86 грн. (а.с. 50). Отже, судом встановлено, що повнолітній [PERSON] продовжує навчання у Луганському національному аграрному університеті на денній формі навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на отримання від відповідача матеріальної допомоги на утримання їх повнолітнього сина, у зв'язку з продовженням навчання. Вказані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Так, з матеріалів справи судом встановлено, що згідно з довідкою Сєвєродонецького міського центру зайнятості № 75 від 11.01.2019 [PERSON] був зареєстрований як безробітний в Сєвєродонецькому МЦЗ з 19.10.2017. Дата припинення реєстрації 15.11.2018. Дохід за період з 19.10.2017 по 15.11.2018 становить 4 843, 35 грн. (а.с. 153). Згідно з довідкою Сєвєродонецького міського центру зайнятості № 78 від 14.01.2019 [PERSON] зареєстрований як безробітний в Сєвєродонецькому МЦЗ з 16.11.2018. Дохід за період з 16.11.2018 по 31.12.2018 становить 0 грн. 00 коп. (а.с. 152). Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 25.02.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] 25 лютого 2005 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 100. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON] (а.с. 131). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 16.08.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] народився [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис № 505. В графі батько зазначений - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 132). Згідно з рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.03.2007 у справі № 2-1027/07 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 25.01.2007 року і до повноліття дитини (а.с. 144). Отже, з наданих відповідачем письмових доказів судом вбачається, що відповідач перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі, від цього шлюбу має неповнолітню дитину, на утримання якої з нього судом стягнуто аліменти, які відповідач має сплачувати в обов'язковому порядку незалежно від його матеріального становища та наявності можливості надавати таку допомогу. Разом з цим, судом також вбачається, що відповідач з 19.10.2017 по теперішній час зареєстрований як безробітний у Сєвєродонецькому міському центрі зайнятості та з листопада 2018 року не отримує допомогу по безробіттю, тобто не має будь-якого доходу. З аналізу вищенаведених норм Сімейного кодексу України та з урахуванням роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України, суд доходить висновку, що обов'язок відповідача утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності кількох юридичних фактів, зокрема наявність у батька можливості надавати таку допомогу. Як вже зазначено судом, відповідач зареєстрований як безробітний у Сєвєродонецькому міському центрі зайнятості та не має будь-якого доходу, що, на думку суду, відповідно до ст. 199 СК України, є суттєвою обставиною для вирішення справи, яка перешкоджає ухваленню рішення на користь позивача та стягненню аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, оскільки батько не має можливості надавати таку допомогу. Щодо твердження позивача про те, що відповідач працює не офіційно, отримує дохід, з якого має можливість сплачувати аліменти, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи надані позивачем письмові докази у вигляді скрін-шотів з інтернет-сторінок (а.с. 145-146), а також її пояснення, надані в судовому засіданні, на підтвердження того, що відповідач працює не офіційно, суд позбавлений можливості встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги позивача, оскільки докази, надані позивачем, окремо або у своїй сукупності з іншими доказами не дають змоги суду дійти обґрунтованого висновку про наявність тих обставин, які входять до предмета доказування у цій справі, тобто суд вважає їх недостатніми для доказування факту отримання неофіційного доходу відповідачем, оскільки вважає їх лише припущенням позивача. За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, слід відмовити. Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач звільнена від сплати судового збору, у задоволенні її позову відмовлено повністю, а відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Outcome: dismissed