Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON], в якій просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі у розмірі у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивачка вказує на те, з відповідачем вона з 06 листопада 2004 року по 28 серпня 2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON], [INFO]. З моменту розірвання шлюбу відповідач не приймає ніякої участі в житті дитини, її вихованні та розвитку. Матеріальної допомоги, яку надає відповідач добровільно з 2006 року, не вистачає на утримання дитини, оскільки вона менша ніж встановлена законодавством та складає 250 грн. Позивачка в судове засідання не з'явилася, завчасно письмово сповістила про можливість розгляду справи за її відсутності. Відповідач завчасно подав письмову заяву про визнання позову, в якій також вказав про можливість розгляду і вирішення справи без його участі. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 06 листопада 2004 року виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району між сторонами було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 85. Під час шлюбу в сторін народився син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З моменту розірвання шлюбу відповідач не приймає участі в житті дитини, її вихованні та розвитку. Матеріальної допомоги, яку надає відповідач добровільно з 2006 року, не вистачає на утримання дитини, оскільки вона менша ніж встановлена законодавством та складає 250 грн. Договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, стягнень по іншим аліментним зобов'язанням відповідач немає. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру аліментів, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Враховуючи встановлені обставини, з огляду на ст. 180 СК України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення предявленого позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на дитину у судовому порядку в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту звернення позивачки до суду, та до повноліття дитини, оскільки відповідач є батьком дитини та зобовязаний її матеріально утримувати. Окрім цього, відповідач не надав суду доказів про надання такої матеріальної допомоги щомісяця у розмірі встановленому Законом. Таку допомогу він має можливість надавати, оскільки є працездатним. Оскільки в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів про стягнення аліментів позивачі звільняються від сплати судового збору, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial