Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 07 лютого 2015 року між ними зареєстровано шлюб. Вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося по причині психологічної несумісності. Шлюбні відносини між ними фактично припинені з вересня 2015 року, з цього часу вони проживають окремо, ведуть окреме господарство. Примирення вважає неможливе. В судовому засідання позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Додатково пояснила, що сімейні відносини з відповідачем не склалися, з вересня 2015 року вони проживають окремо. Строк на примирення просила не надавати. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 19, 25). Причини неявки не повідомив, з заявою до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, вважається таким, що про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача, постановивши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. ст. 224 226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані сторонами доказами, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 лютого 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Глухову реєстраційної служби Глухівського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №19 (а. с. 7). Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а. с. 8). Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони спільно не проживають з вересня 2015 року та не ведуть спільне господарство, шлюб між сторонами фактично розпався, а сімя носить формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн. на користь позивача, сплачений при подачі позову (а. с. 2). На підставі ч. ч. 3, 4 ст. 56, ст. ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved