Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14.12.2006 року в с.Онок Виноградівського району помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с.Онок, вул.Українська 7 Виноградівського району. Згідно із заповітом від 11.12.2006 року [PERSON] все своє майно, належне йому на день смерті заповів своїй доньці позивачці по справі, [PERSON] Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] до майна померлого є його дружина та діти, відповідача по справі. Позивачкою спадщину прийнято, оскільки на момент відкриття такої вона особисто проживала з спадкодавцем, усі витрати у звязку з організацією поховання батька робила сама, вела догляд за будинком та робила в ньому ремонт, а після смерті батька вступила у фактичне володіння будинком та предметами домашнього вжитку. Дружина та діти померлого спадщину не прийняли і відмовляються від своїх часток в спадковому майні в користь позивачки. Однак, за життя [PERSON] не було виготовлено свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними спорудами. Позивачка просить в судовому порядку визнати за нею право власності на житловий будинок в с.Онок, вул.Українська, 7. Позивачка в судове засідання не зявилася, але подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, але подали до суду спільну заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають повністю, не заперечують відносно їх задоволення. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання відповідачем позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що 14.12.2006 року в с.Онок Виноградівського району померь батько позивачки [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с.Онок, вул.Українська 7 Виноградівського району. [PERSON] 11.12.2006 року заповітом, посвідченим секретарем виконкому Оноцької сільської ради під №79, все своє майно заповів позивачці [PERSON], [INFO] Заповіт не змінений і не скасований, що стверджується відміткою на заповіті. Позивачка прийняла спадщину у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як на постійно проживала з спадкодавцем у спадковому будинку. Дана обставина стверджується довідкою Оноцької сільської ради Виноградівського району №725 від 15.09.2015 року. Згідно довідки Оноцької сільської ради Виноградівського району №723 від 15.09.2015 року [PERSON], [INFO], всі витрати в звязку з організацією поховання батька [PERSON], який помер 14.12.2006 р. зробила сама, вела догляд за будинковолодінням, робила ремонт у даному дворогосподарстві та після його смерті вступила у володіння та користування будинком та предметами домашнього вжитку. Відповідно до виготовленого технічного паспорту на садибний житловий будинок та акту обстеження обєкту нерухомого майна житлового будинку, розташованого в с.Онок, вул.Українська, 7 Виноградівського району будинок будівництвом завершений. Рішенням Оноцької сільської ради Виноградівського району від 28.03.1997 року «Про приватизацію земельної ділянки» [PERSON], мешканцю с.Онок, вул.Українська, 7 передано в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку. Спадкоємцем до майна померлого є ще дружина померлого, [PERSON], та його діти син [PERSON] та донька [PERSON], відповідачі по справі, які претензій до спадкового майна не ставлять, від обовязкової долі, яка їм належить відмовляються в користь позивачки по справі, [PERSON], про що свідчить їх відмова в матеріалах справи. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України (2003 р.). Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права с одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою(ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved