Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій просила суд: розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 01.03.2014 року у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 59; неповнолітнього сина [PERSON] залишити проживати з позивачем. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем по справі вони зареєстрували шлюб 01.03.2014 року у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 59, сімейне життя не склалося, та на даний час шлюб фактично припинений. Сторони проживають окремо. Від шлюбу у сторін є малолітній син [PERSON] , [INFO] , якого позивач просить залишити проживати з нею, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Судові витрати просить стягнути з відповідача, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 липня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. В судове засідання позивач не з`явилася. Подала заяву, в якій просила суд цивільну справу розглянути без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Уточнила позовні вимоги та остаточно просила суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду цивільної справи був повідомлений вчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Подав відзив на позовну заяву, в якому повідомив, що проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу не заперечує. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Частинами 3 та 4 ст.200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206, 207 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчивши матеріали справи, враховуючи те, що визнання відповідачем пред`явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а у підготовчому судовому засіданні, у відповідності до вимог ст.189 ЦПК України, виконано завдання підготовчого провадження, суд вважає за можливе прийняти рішення за результатами проведення підготовчого провадження на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 01.03.2014 року між сторонами Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 59, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.09.2014 року. На теперішній час шлюбні відносини припинено. Сторони проживають окремо. Таким чином, судом встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер. Розірвання шлюбу відповідатиме дійсній волі та особистим інтересам позивача. На момент розгляду справи перешкоди для розірвання шлюбу, визначені ст.110 СК України, судом не встановлені. Майнового спору з приводу розподілу спільного майна між сторонами на даний час немає. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки перебування його у шлюбі з відповідачем не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, а за таких обставин позовні вимоги в частині розірвання шлюбу - підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує вимоги ст.141 ЦПК України, відповідно до яких, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та у разі задоволення позову, стягується з відповідача. Згідно положень ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384,20 грн. Решту судових витрат слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що позивачка не бажає відновити своє дошлюбне прізвище, а тому, їй слід залишити прізвище яке вона набула під час шлюбу - «[PERSON]». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved