Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач 25.05.2017 року за договором купівлі-продажу придбала у [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Станом на 30.05.2017 року за вказаною адресою зареєстрований відповідач - батько [PERSON], який у лютому 2015 року переїхав до м. Волжанський Волгоградіської області, РФ та проживає [ADDRESS] по теперішній час. Відповідач не має можливості приїхати до м. Сєвєродонецька для зняття з реєстрації. З огляду на викладене позивач звернулася з даним позовом до суду. Сторони, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явилися. Від позивача та її представника надійшли письмові заяви про розгляд справи без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Причини неявки відповідача суду не відомі. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно ст. 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири серії НМО 697686 від 25.05.2017 року. Враховуючи те, що відповідач не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] без поважних причин понад передбачені законодавством строки, не є членом родини власника вказаної квартири, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та необхідність їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved