Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рогатинського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У позовній заяві зазначено, що 22 травня 2010 року між нею [PERSON] і [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб. Актовий запис про одруження за №606. Від спільного проживання в шлюбі в них [INFO] народився син [PERSON]. Спільне проживання між нею і відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними. В березні 2014 року вони припинили спільне проживання. Примирення і подальше спільне проживання у шлюбі неможливе. Просила шлюб розірвати. Крім того, відповідач не надає добровільно коштів на утримання неповнолітнього сина, хоч має таку можливість, оскільки є особою працездатного віку. Просила стягувати на її користь на утримання неповнолітнього сина аліменти в твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно. Позивачка, представник позивачки позовні вимоги підтримали повністю із підстав, наведених у позовній заяві, у судове засідання, призначене на 26.01.2015 року не прибули, направили на адресу суду письмове клопотання про слухання справи у їх відсутності. Відповідач у судове засідання, призначене на 26.01.2015 року не прибув, направив на адресу суду письмову заяву про визнання позову. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] з 22.05.2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER], виданим 22.05.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції (а.с.9). [PERSON] і [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим 19.11.2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рогатинського районного управління юстиції Івано-Франківської області (а.с.5). Як вбачається з довідок №301,302, виданих 12.11.2014 року виконавчим комітетом Підвинянської сільської ради [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] проживає в [ADDRESS]. На даний час [PERSON] ніде не працює (а.с.7-8). Відповідно до вимог ст.112 СК України при розірванні шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову. Бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дані положення закріплені у ст.55 Сімейного кодексу України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Суд не зобов'язаний призначати сторонам строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на почуттях любові та поваги, підтримки один одного. За наведених вище обставин та доказів, досліджених та перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї неможливе. Сторони припинили спільне проживання, не підтримують подружні стосунки, у обох з подружжя наявне стійке волевиявлення на припинення шлюбу. Викладені обставини свідчать про те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення. У декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідност.180 Сімейного кодексу України обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, які не досягли 18 років, покладається рівною мірою на обох батьків. Неповнолітні діти нездатні самі здобувати кошти для існування. Обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дітей - моральний обов'язок і найважливіший правовий обов'язок їх батьків. При ухиленні від його виконання необхідні кошти можуть бути стягнуті за рішенням суду, а тому позов підлягає до задоволення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд відповідно до вимог ст.184 СК України за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення для справи, а саме матеріальне становище сторін по справі, позивачка не працює, стан здоров'я сторін по справі, дітей, відсутність у [PERSON] інших утриманців. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved