Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилається на те, що з відповідачем зареєстрували шлюб 21.01.2010 р. у виконкомі Драгівської сільської ради за а/з №03. Від даного шлюбу у них народилася одна дитина - син [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу є те, що сімейні стосунки між сторонами поступово погіршувалися, що призвело до фактичного їх припинення. Відповідач нехтує сімейними цінностями, влаштовував сварки, не турбується про матеріальне утримання сімї, зароблені кошти витрачає на власні потреби. Відповідач працює сезонним робітником в Чеській Республіці та отримує дохід не менше 20 тис. грн.., однак добровільно надавати кошти на утримання дитини відмовляється. Просить суд шлюб, укладений з відповідачем розірвати, стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі по 1200 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. Представником позивача згідно довіреності [PERSON] подано суду заяву, в якій вона просить провести розгляд справи у відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримують та просять суд їх задоволити. Не заперечують проти заочного розгляду справи. Прізвище після розірвання шлюбу просить залишити позивачці [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про дату проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Причини неявки суд не повідомив. У відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за відсутності сторони позивача, неявки відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21.01.2010 року у виконкомі Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за а/з № 03. Від спільного проживання у сторін народилася одна дитина - син [PERSON], [INFO]. Відповідач зобов'язання по утриманню дитини належно не виконує. При розгляді даної справи з позовної заяви встановлено, що відповідач працює сезонним робітником за кордоном, отримує стабільний та досить високий дохід, а тому на думку суду питання про розмір аліментів, що повинні стягуватися з відповідача слід вирішувати на підстав ст. 183 СК України. З довідки сер. МСЕ серії 7-66 [NUMBER] вбачається, що позивачка є інвалідом ІІ групи з дитинства, будь-яка праця протипоказана /а.с. 5/. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, ствердивши про неможливість існування шлюбу між ними у такій формі. З пояснень, викладених в позовній заяві встановлено, що шлюб між ними існує формально і вони фактично припинили шлюбні відносини. З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Продовження існування шлюбних відносин між сторонами у такій формі приводить до загостренні їхніх відносин і створює лише конфліктні ситуації, а тому його доцільно розірвати. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов'язків. Такий обов'язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач ухиляється від матеріального утримання своєї дитини, враховуючи матеріальне становище дитини, стан здоров'я позивачка, яка є інвалідом з дитинства, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, відповідач є працездатний, виїздить на сезонні заробітки та отримує мінливий дохід, інших утриманців не має, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь позивача - [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1200 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Судові витрати по справі, підлягають до стягнення з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved