Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом про визнання права користування землею в порядку спадкування, посилаючись на те, що 26 січня 2011 року помер її батько [PERSON], який був головою Фермерського господарства «ЛУКАШУКА» (далі ФГ «ЛУКАШУКА»), і після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку загальною площею 77.3 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Турійського району Волинської області та належала спадкодавцю на праві постійного користування. Після смерті батька вона стала головою ФГ «ЛУКАШУКА» як спадкоємець за законом першої черги. Також вона звернулася до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявами про прийняття спадщини та видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право постійного користування на земельну ділянку їй відмовлено у звязку з тим, що не подано всіх необхідних документів. Просила визнати за нею право постійного користування на земельну ділянку загальною площею 77.3 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Турійського району Волинської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 26 січня 2011 року. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, однак подали адресовану суду письмову заяву про те, що вони позовні вимоги підтримують повністю і просять справу за даним позовом розглядати за їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Турійського району Волинської області [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак подав суду письмову заяву, в якій вказав, що не заперечує проти задоволення позову та просить розгляд справи проводити за його відсутності. Враховуючи, що в дане судове засідання всі особи, які беруть участь у справі, не з'явилися і згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України заявили клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Так, із свідоцтва про смерть серії 1-ЕГ №190664, виданого повторно 21 вересня 2016 року Турійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, видно, що [PERSON] помер 26 січня 2011 року, а відповідно до свідоцтва про народження серії ІІ-ЕГ №291395, виданого 06 травня 1983 року Кульчинською сільською Радою Турійського району Волинської області, видно, що він був батьком позивача [PERSON] Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії 1-ЕГ №031504, виданого 05 лютого 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Турійського районного управління юстиції Волинської області, позивач 05 лютого 2008 року зареєструвала шлюб із [PERSON], після чого змінила прізвище «Лукашук» на «Левчук». Для ведення селянського (фермерського) господарства [PERSON] для постійного користування була надана земельна ділянка загальною площею 77.3 га відповідно до Державного акта на право користування землею серії Б №006867 від 1992 року, виданого Турійською районною Радою народних депутатів Волинської області (а.с. 13-16). Із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААБ №725687, виданої 10 листопада 2016 року, видно, що керівником ФГ «ЛУКАШУКА» є [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до ч.1 ст.92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Згідно ч.2 ст.407 ЦК України та ч.2 ст.102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування. Право постійного користування земельною ділянкою у спадкодавця виникло у 1992 році, тобто до набрання чинності ЗК України з 01 січня 2002 року. Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005 визнано неконституційним положення п.6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України щодо зобов'язання громадян, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди на них. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Таким чином, право постійного користування землею, що виникло у [PERSON] на підставі Державного акта на право користування землею серії Б №006867 від 1992 року не припинилося у звязку з його смертю та підлягає спадкуванню. Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом, зокрема, у першу чергу, мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. ч. 1, 2 ст. 1223, ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). З довідки [PERSON] сільської ради Турійського району Волинської області від 15 вересня 2016 року №506 видно, що відповідно до запису у погосподарській книзі №1 с.Дольськ [PERSON] постійно проживав і був зареєстрований до січня 2011 року в с.Дольськ Турійського району Волинської області та після його смерті залишилося спадкове майно, зокрема й земельна ділянка загальною площею 77.3 га, розташована на території [PERSON] сільської ради Турійського району Волинської області (а.с. 8). З матеріалів справи також вбачається, що 10 травня 2011 року позивач звернулася до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], а 18 листопада 2016 року із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 31, 39). Постановою державного нотаріуса від 21 листопада 2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право постійного користування на земельну ділянку площею 77,3 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Турійського району Волинської області, у зв'язку з тим, що не подано всіх необхідних документів. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин між сторонами, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на спадкування після смерті [PERSON] та правових підстав для визнання за нею права постійного користування на спадкове майно. На підставі викладеного та

Outcome: approved