Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, встановлення майна спільним сумісним та його поділ, посилаючись на те, що 18.06.1987 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу у них народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Через напруженість в стосунках 11.05.1993 року шлюб між ними було розірвано. На початку 1996 року позивачем було зареєстровано власне підприємство. На той період самостійно виховувала малолітніх дітей та враховуючи, що довіряти власний бізнес чужим людям досить небезпечно поспілкувавшись із відповідачем, призначила його директором свого підприємства Бізнес розростався і в кінці 1996 року вже придбала квартиру для себе та своїх дітей. Стосунки із відповідачем почали налагоджуватися і з 08.03.1997 року почали проживати разом та виховувати спільних дітей. З 1997 року відкрили підприємство уже удвох з відповідачем та продовжували займатися сімейним бізнесом. Вели спільний побут, в кожного були свої обов'язки, спільно виховували дітей та мали спільний сімейний дохід, але офіційно шлюб вдруге не реєстрували. Проте, з середини вересня 2016 року відповідач почав віддалятися та фактично після 30 вересня сумісним проживанням їхнє проживання назвати неможливо. Позивач зазначила, що із відповідачем фактично проживали однією сім'єю з 08 березня 1997 року по 30 вересня 2016 року. Відповідач продовжує працювати директором на їхній фірмі ТОВ «Папірленд-Плюс», проте на даний час між ними частки в статутному капіталі даного товариства передано їхнім дітям. За час спільного проживання однією сім'єю ними за спільні кошти було придбано майно, яке реєструвалося на відповідача. З метою визнання придбаного ними майна спільним, вважає за необхідно встановити факт проживання позивача та відповідача однією сім'єю. У зв'язку із чим звернулася до суду та просила встановити факт проживання однією сім'єю жінки [PERSON] та чоловіка [PERSON] без реєстрації шлюбу з 08 березня 1997 року по 30 вересня 2016 року; визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], придбана 05.09.2016 року; квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] придбана 02.02.2015 року; земельну ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] придбана 22.10.2013 року; земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], [NUMBER],[NUMBER] придбана 17.09.2013 року; земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], земельна ділянка 1-6, кадастровий номер [NUMBER], [NUMBER] придбана 03.06.2013 року;земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], земельна ділянка 7, кадастровий номер [NUMBER] придбана 03.06.2013 року; провести поділ майна та визнати за ними право власності на зазначене майно по 1/2 частині за кожним. 02.03.2018 року [PERSON] подала до суду заяву в якій просила залишити позовні вимоги в частині поділу майна та визнання за ними право власності на зазначене майно по 1/2 частині за кожним без розгляду, в іншій частині залишити без змін. 11.06.2018 року ухвалою Вишгородського районного суду заяву [PERSON] від 02.03.2018 року було задоволено та залишено без розгляду позовні вимоги в частині поділу майна та визнання за ними право власності на спірне майно по 1/2 частині за кожним. Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суду встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON], визнати спільною сумісною власністю подружжя названі квартири та земельні ділянки. Відповідач в судове засідання не з'явився, 18.01.2018 року направив до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та будь-яких заперечень, щодо його задоволення не має. В подальшому в судові засідання не з'являвся, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення та витяг з газети «Час Київщини», які містяться в матеріалах справи. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер 2447, виданий 05.09.2016 року, видавник [PERSON] приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1021104132218; квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер 33555193, виданий 12.02.2015 року, видавник Реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 573212432218; земельні ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] площею по 0,1 га кожна, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі договорів купівлі-продажу посвідчених приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Київської області [PERSON], 22.10.2013 року; земельні ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з кадастровими номерами [NUMBER] площею 0, 1096 га, [NUMBER] площею 0, 1 га, [NUMBER] площею 0, 1 га для ведення особистого селянського господарства на підставі свідоцтва про право власності серія та номер - 10181055, 10179694, 10174890 видані 30.09.2013 року Реєстраційною службою Вишгородського районного управління юстиції Київської області, державний реєстратор [PERSON]; земельні ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], земельна ділянка 1-6, кадастровий номер [NUMBER] площею 0, 2257 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі договорів купівлі-продажу, серії та номер 823, 822, посвідчені приватним нотаріусом Пірха І.С. 03.06.2013 року; земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], земельна ділянка 7, кадастровий номер [NUMBER], площею 0, 0839 га, для ведення особистого селянського господарства, на підставі договору купівлі-продажу, серії та номер 821, посвідчений приватним нотаріусом Пірха І.С. 03.06.2013 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (а.с. 11-14). З установчого договору ТОВ «Папірленд-Плюс», вбачається, що 06.10.1997 року [PERSON] та [PERSON], на базі об'єднання частини свого майна створили Товариство з обмеженою відповідальність ТОВ «Папірленд-Плюс», частка в статутний капітал кожного становить 50% (а.с. 15-18). З протоколу установчих зборів № 2 учасників ТОВ «Папірленд-Плюс» від 01.07.1999 року, вбачається, що директором товариства було призначено [PERSON] (а.с. 19). У ст. 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Пунктом 6 Рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до правового висновку, що міститься в Постанові Верховного суду від 08.06.2016 року по справі № 6-2253цс15, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Відповідно до роз'яснень, викладених в листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» до заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. З нотаріально посвідчених показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що останні підтверджують факт, що сторони по справі з 1997 року по жовтень 2016 року спільно проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в [ADDRESS], вели спільне господарство, були пов'язані взаємними права та обов'язками, які притаманні подружжю. Аналізуючи наведені письмові матеріали справи, суд вважає, що позивачем доведено факт того, що вона та [PERSON] мешкали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, мають спільних дітей, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки з 08 березня 1997 року по 30 вересня 2016 року. Даний факт також не заперечується відповідачем, що підтверджується його заявою про визнання позовних вимог (а.с. 62). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі N 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову. На підставі ст. ст. 3, 74 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 368 ЦК України,

Outcome: approved