Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Мукачівського міськрайонного суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно рішення №20 від 23.02.2016 року виконавчого комітету Мукачівської ради призначена опікуном над онукою [PERSON], [INFO], яка позбавлена батьківського піклування. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 21.01.2011 року на підставі мирової угоди [PERSON] прийняв на себе зобовязання сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] в розмірі 400 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 11.01.2010 року, так як на той момент відповідач не був офіційно працевлаштований. Однак з березня 2017 року відповідач почав працювати в ПАТ «Мукачівський завод Точприлад», що підтверджується довідкою. Згідно даної довідки дохід відповідача за період з 01.08.2017 року по 28.02.2018 року склав 67385,32 грн. У звязку з цим просить визначити розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача, як частка заробітку, а саме у розмірі ј від його доходу . Позивач, та її представник у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. На адресу суду надійшла заява, про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує повністю, просить такі задовольнити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву відповідача, беручи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно та, згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] згідно свідоцтва про смерть померла 05 жовтня 2013 року (а.с.7). У відповідності до свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO] являються [PERSON] та [PERSON] Згідно рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 23.02.2016 року №20 призначено [PERSON] опікуном над онукою [PERSON], [INFO], дитиною, позбавленою батьківського піклування(а.с.10). Згідно ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 21 січня 2001 року, якою затверджено мирову угоду, укладену 21 січня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] 400 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.(а.с.9) Довідкою про реєстрацію місця проживання особи підтверджується, що неповнолітня [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою [INFO] 02.03.2016 року по теперішній час.(а.с.8) Згідно доданої копії довідки від 07.03.2018 року №94 вбачається, що [PERSON] працює в ПАТ «Мукачівський завод Точприлад» з 07.03.2017 року та займає посаду слюсар-складальник. Дохід за період з 01.08.2017 року по 28.02.2018 року склав 67385,32 гривень (а.с.12). Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Частиною2 Статті 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05.02.2014 року по справі № 143 цс 13. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд вважає,що після винесення ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 21 січня 2011 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та поділ майна, якою затверджено мирову угоду між сторонами, матеріальний стан відповідача [PERSON] змінився, оскільки зявився постійний дохід. Таким чином, враховуючи матеріальне та сімейне становище сторін, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку,що аліменти на користь позивача, стягнуті на підставі мирової угоди затвердженої ухвалою апеляційного суду від 21 січня 2011 року , підлягають заміні з твердої грошової суми на 1/4 частини доходу відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial