Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», відділення № 32 філії «Дніпропетровське РУ» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в якому просить стягнути з відповідача на свою користь неповернений вклад з урахуванням індексу інфляції в сумі 658381,85, прострочку грошового зобовязання в сумі 6932,87 грн., а всього 665320,85 грн.. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що 15 грудня 2014 року між нею та відповідачем був укладений договір строкового банківського вкладу № 307231/30707/3-14 в іноземній валюті. На виконання вимог договору, позивачем було внесено до банку готівку, а відповідачем було прийнято грошові кошти на відкритий позивачу депозитний рахунок у загальному розмірі 25549,00 грн. Термін розміщення банківського вкладу становить з 5 грудня 2014 року по 15 березня 2015 року. Після спливу терміну дії договору-заяви від 15 грудня 2014 року позивач звернулась до відповідача з проханням про повернення вкладу, однак до теперішнього часу сума вкладу їй повернута не була. А тому вимушена була звернутися до суду з позовом в якому просила суд, посилаючись на вимоги ст.ст. 625, 1061, 1062 ЦК України стягнути з відповідача на її користь суму вкладу в розмірі 562844,47 грн., а з урахуванням інфляції 658381,85 грн. Крім того, просила суд стягнути з відповідача на її користь 3% річних в сумі 6939,00 грн., а всього в розмірі 665320,85 грн.. В судове засідання позивач та її представник не з'явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання уповноваженим представником судової повістки,причина неявки суду не відома, тому суд, з погодження позивача, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справив їх сукупності, дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 15 грудня 2014 року між сторонами був укладений договір-заява строкового банківського вкладу № 307231/30707/3-14 в іноземній валюті. На виконання умов договору, позивачем було внесено до банку готівку, а відповідачем було прийнято грошові кошти у сумі 25549,00 доларів США на строк з 15 грудня 2014 року по 15 березня 2015 року, що підтверджується меморіальним ордером № 4785552 від 15 грудня 2014 року. Відповідно до умов договору термін розміщення банківського вкладу становить з 15 грудня 2014 року по 15 березня 2015 року. Згідно до ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є договори. Відповідно до ст.ст. 1058, 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Відповідач відповідно до п.6 договору зобов'язався на вимогу позивача по закінченню строку дії договору видати вклад та виплатити проценти на нього на умовах, передбачених цим договором. По закінченню терміну дії договору, а саме 15 березня 2015 року, позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення їй суми строкового вкладу у розмірі 25549,00 доларів США у зв'язку із завершенням строку. Однак листом № 67 від 06 липня 2015 року відповідач погоджується з вимогами позивача, але посилається на постанову Правління Національного банку України № 354 від 03 червня 2015 року, тобто фактично відмовляється від задоволення вимог позивача. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Судом встановлено, що позивач звертався до керівництва відповідача про повернення вкладу, відповідачем не надано суду доказів виконання зобов'язань за договором, доказів повернення позивачу суми вкладу та нарахованих проценти. Так як відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем та не повернув кошти депозитного внеску у строки, встановлені в договорі, тому суд приходить до висновку про необхідність їх стягнення з відповідача, в розмірі зазначеному позивачем, а саме в розмірі 562844,47 грн. Що стосується позовних вимог позивачки про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за прострочення грошового зобовязання, то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. сплатити. Оскільки індекс інфляції це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті гривні, норма ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначено договором у гривні. Аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави зробити висновок, що як відповідальність за неповернення відповідачем суми вкладів є нарахування штрафних санкцій: три проценти річних від простроченої суми та сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, якщо договір укладений у національній валюті гривні. За таких обставин в задоволенні позовних вимог в частині стягнення трьох процентів річних від простроченої суми за договором банківського вкладу, та сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за договором банківського вкладу укладеного в валюті долари США слід відмовити, оскільки такий вид відповідальності у правовідносинах, які склались між сторонами, не передбачений ні договором, ні законом. А тому в іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial