Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Сєвєродонецької міської ради, третя особа приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON], в якому просить встановити факт прийняття нею спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], [INFO], померлого 07 лютого 2016 року в селище міського типу Княгинівка міста Красний Луч Луганської області, Україна.\~ В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 07 лютого 2016 року в селищі міського типу Княгинівка міста Красний Луч Луганської області, Україна, помер чоловік позивача [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з грошових коштів. Позивач є спадкоємцем першої черги. Позивач постійно проживає в селищі міського типу Княгинівка міста Хрустальний Луганської області, що знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Виїзд на територію, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, для позивача потребує значних часових та фінансових затрат, а також тягне за собою ризик для життя та здоровя. Для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини необхідно було отримати свідоцтво про смерть чоловіка українського зразка у відповідному відділі РАЦС на підконтрольній владі території, для чого необхідно було звернутись до суду. Після встановлення в судовому порядку факту смерті [PERSON] і отримання свідоцтва про смерть українського зразку у вересні 2017 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини. Однак, позивач станом на день смерті спадкодавця була зареєстрована та постійно мешкала разом із ним. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, підтримали позовні вимоги з підстав, які викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні присутній не був, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, просив вирішити дане питання на розсуд суду. Третя особа в судовому засіданні присутня не була, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Приватний нотаріус [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із копією свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-ЕД № 432230, виданого 18 жовтня 1986 року Хрустальнинською селищною радою Краснолуцької міської ради Луганської (Ворошиловградської на момент видачі свідоцтва) області, [PERSON] (російською) та [PERSON] (російською) уклали шлюб 18 жовтня 1986 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 25. Прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] (російською). Відповідно до копії паспорта громадянина України серії ЕМ № 150807, виданого Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 30.03.1999 року, [PERSON], [INFO], зареєстрована з 28.03.1988 року за адресою: Україна, Луганська область, місто Хрустальний, селище міського типу Княгинівка, вулиця Шкільна, будинок 11. Відповідно до копії паспорта громадянина України серії ЕН № 307899, виданого Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 19.08.2008 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований з 25.03.1988 року за адресою: Україна, Луганська область, місто Хрустальний, селище міського типу Княгинівка, вулиця Шкільна, будинок 11. З копії рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 21 вересня 2017 року по справі № 420/1446/17 вбачається, що встановлено факт смерті [PERSON], [INFO], померлого 07 лютого 2016 року в сел. Княгинівка міста Хрустальний Луганської області, Україна. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 516363 (запис поновлено), виданого 12 березня 2018 року Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] помер 07 лютого 2016 року в селищі міського типу Княгинівка міста Хрустальний Луганської області, Україна, у віці 52 років, про що зроблено відповідний актовий запис № 19. Згідно із копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 321/02-31 від 05 травня 2018 року, винесеної приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON]. Зазначену відмову нотаріус обґрунтовує тим, що заявник пропустив строк прийняття спадщини, встановлений чинним законодавством України (ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України). Згідно із ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно із ч. 3 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд звертає увагу на спосіб захисту права, який застосовано позивачем у позовній заяві. Так, позивач просить встановити факт прийняття нею спадщини після смерті її чоловіка, з яким вона постійно проживала станом на час його смерті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, суд може визначити у своєму рішенні певний спосіб захисту лише в тому випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права. При цьому, в будь-якому випадку такий спосіб захисту не повинен суперечити закону. Не може бути визнаним ефективним той спосіб захисту, який суперечить змісту закону або замінює собою сам закон. На думку суду, формулювання часини 3 статті 1269 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину на підставі прямої вказівки закону, без будь-якого окремого судового рішення, при дотриманні двох умов: 1) спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини; 2) протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, спадкоємець не заявив про відмову від спадщини. Тобто, право спадкоємця на прийняття спадщини, який відповідає вищевказаним умовам, захищено самим законом і не потребує судового рішення для свого захисту. Встановлення судом факту прийняття спадщини на підставі ч. 3 ст. 1269 Цивільного кодексу України є неефективним способом захисту права спадкоємця, адже такий факт вважається встановленим в силу закону при дотриманні певних умов. Подібне судове рішення фактично замінювало б собою закон, що є недопустимим. В разі, якщо у спадкоємця виникли перешкоди у прийнятті спадщини на підставі ч. 3 ст. 1269 Цивільного кодексу України, такий спадкоємець може звернутися до суду із заявою або позовом про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Вищевказана позиція суду обґрунтовується також розясненнями та судовою практикою Верховного Суду, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі ВССУ), Верховного Суду України. Так, у пунктах 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 вказано, що суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Вищевказані розяснення Пленуму були враховані Верховним Судом у постанові від 01 серпня 2018 року по справі № 212/9157/15-ц, що свідчить про актуальність цих розяснень. В пункті 9 листа ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 вказано, що суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК (мається на увазі ЦК УРСР, який був чинним до 01 січня 2004 року) Щодо встановлення факту прийняття спадщини, то, враховуючи положення статей 1268, 1269 ЦК, мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо спадкові правовідносин виникли після набрання чинності ЦК (після 1 січня 2004 року). Якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини - фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном. В постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі № 2-844/2008 вказано, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. В якості підсумку суд зауважує, що позивачем, чоловік якої помер після 01 січня 2004 року, обрано неефективний спосіб захисту, який суперечить закону. Позивач наділений правом звернення до суду з позовом або заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про факт прийняття спадщини. Таким чином, у задоволенні позову належить відмовити у звязку із обранням позивачем способу захисту свого права, який суперечить закону та є неефективним. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат\~ у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідач не заявляв про наявність у нього судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Outcome: dismissed