Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Лохвицького районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що [PERSON] є матір`ю її чоловіка- [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після смерті останньої відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу ім. Леніна розміром 2,53 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належне спадкодавцю на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) ПЛ № 0035505 від 11.09.1996 року, зареєстрованого 04.11.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право частку (пай) за № 746. Син спадкодавиці- [PERSON] , після її смерті, відповідно до п. 2.1. ст. 549 Цивільного кодексу УРСР фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. [INFO] чоловік позивачки- [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема і на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу Ім. Леніна розміром 2,53 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належне [PERSON] на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) ПЛ №0035505 від 11.09.1996 року, зареєстрованого 04.11.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право частку (пай) за № 746. [PERSON] належним чином прийняла спадщину після померлого [PERSON] . Проте, у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану ділянку нотаріусом Другої Лохвицької державної нотаріальної контори було відмовлено, у зв`язку з тим, що [PERSON] за життя не прийняв спадщину після померлої [INFO] матері [PERSON] . Просить встановити факт, прийняття [PERSON] , який помер [INFO] , спадщини після померлої [INFO] матері [PERSON] ; визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 2,53 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), з землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу ім. Леніна, належне [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0035505 від 11.09.1996 року, зареєстрованого 04.11.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на права на земельну частку (пай) за № 746. Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 02.11.2021 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 40). Ухвалою суду від 17.11.2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 44). В судове засідання сторони та третя особа не з`явилися. Позивач [PERSON] у позові зазначила про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 7). Представник відповідача- Заводської міської ради Полтавської області через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 41). Представник третьої особи- Другої Лохвицької державної нотаріальної контори через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 42). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IVосновним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі- КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на підставі Сертифікату серії ПЛ № 0035505 від 11.09.1996 року належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу ім. Леніна, розміром 2,53 умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 11). Тобто, рішення, за яким [PERSON] стала власником майнових прав, прийнято за її життя. Факт видачі сертифіката на ім`я [PERSON] свідчить, що останню було включено до переліку осіб, які мають право на земельну частку (пай). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.10.2000 року (а.с. 10). За життя остання заповітів не складала. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7) відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За змістом статті 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] належне їй майно фактично прийняв у спадщину її син [PERSON] , хоча юридично на себе його не оформив. Разом із тим, він вважається таким, що прийняв спадщину. Даний факт також підтверджується довідкою Виконавчого комітету Заводської міської ради Полтавської області за вих. № 344 від 23.07.2021 року (а.с. 12). Дослідивши надані письмові докази, суд прийшов до висновку про доведеність факту прийняття [PERSON] спадщини у розумінні положень ст. 549 ЦК УРСР 1963 року після померлої [INFO] матері [PERSON] , оскільки він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не подав заяви про відмову від спадщини. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.05.2019 року (а.с. 14). За життя останній заповітів не складав. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до частини 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Виходячи з положень ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. [PERSON] належним чином прийняла спадщину після померлого [PERSON] , звернувшись 21.10.2019 року з відповідною заявою до Другої Лохвицької нотаріальної контори. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після померлого [PERSON] , немає (а.с. 42). Проте, у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану ділянку нотаріусом Другої Лохвицької державної нотаріальної контори було відмовлено, у зв`язку з тим, як зазначено, що [PERSON] за життя не прийняв спадщину після померлої [INFO] матері [PERSON] (а.с. 16). Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також те, що позивач не може реалізувати своє право на оформлення спадщини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved