Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому посилається на те, що вона та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Однак, відповідач [PERSON] добровільно матеріальну допомогу [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки не надає, хоча він працює майстром дільниці у відокремленому структурному підрозділі пасажирського вокзалу Одеса - Головна, та має регулярний але мінливий дохід, який складає приблизно 3.000 гривень в місяць. А також [PERSON] кожен місяць отримує 2.000 гривень зі здачі в оренду належної йому квартири [ADDRESS], що підтверджується договором оренди від 23 жовтня 2013 року. У зв'язку з вищесказаним [PERSON] просить суд стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій суми у розмірі 2.500 гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO]. Не погодившись з пред'явленими вимогами, [PERSON] надав суду письмові заперечення проти позову, в яких посилається на те, що через поганий стан здоров'я має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), а в іншій частині просить суд відмовити за безпідставністю. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, але заперечував проти розміру стягнення та в цій частині просив суд призначити аліменти розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) посилаючись на поганий стан здоров'я, про що надав відповідні листки непрацездатності. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Однак, [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON], тобто з позивачкою, та повністю знаходиться на її утримані. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (або в твердій грошовій сумі) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Так, під час слухання справи судом було встановлено, що відповідач [PERSON] з 04 березня 2008 року працює на пасажирському вокзалі Одеса - Головна та займає посаду майстру дільниці 1 групи у відділі Цех 11 - Електроцех, що підтверджується відповідною довідкою, виданої 01 вересня 2014 року помічником начальника вокзалу з кадрів Білоус А.Г.. Крім того, з вказаної довідки вбачається, що з 10 грудня 2013 року по 19 червня 2014 року [PERSON] знаходився на лікарняному. При цьому, факт перебування [PERSON] у цей період на лікарняному також підтверджується відповідними листками непрацездатності, наявних в матеріалах справи. Відносно іншого доходу [PERSON], а саме у розмірі 2.000 гривень в місяць зі здачі в оренду належної йому квартири [ADDRESS], суд не звертає на це увагу, оскільки договір оренди було укладено 23 жовтня 2013 року та на ім'я позивачки [PERSON], а рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2014 року по справі № 520/18007/13-ц про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], було встановлено припинення ведення спільного господарства та окреме проживання з липня 2011 року. З огляду на вищезазначене, суд критично ставиться до вимог [PERSON] про щомісячне стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій суми у розмірі 2.500 гривень, оскільки фактично [PERSON] не в змозі виплачувати цю суму через стан свого здоров'я та матеріального становища. Також суд вважає за необхідне зазначити, що в разі добровільного надання аліментів на утримання неповнолітньої дитини, той із батьків, з ким проживає дитини все одне має право на примусове стягнення цих аліментів. Отже, з огляду на зазначене, судом встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно працює та отримує регулярний дохід, але хворіє, тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], розмір якої визначає суд, а саме у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15 квітня 2014 року до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO]. У задоволені позовних вимог в іншій частині суд вважає, що слід відмовити за безпідставністю. За приписами ч. 3 ст. 88 ЦПК України визначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що судовий збір слід стягнути з відповідача [PERSON]. Таким чином, з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок. З огляду на вищевказане, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з підстав, викладених у мотивованій частині цього рішення.

Outcome: partial