Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що на підставі заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 15.02.2016 року за нею та її дочкою [PERSON] визнано право власності по 1/2 частині від 8/51 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованими за адресою: м. Ізмаїл, вул. Кишинівська / вул. Карла Маркса, б.66/33 (квартира №4). В зазначеному будинку зареєстрований [PERSON], який ніколи в ньому не проживав. Зазначила, що відповідач квартирою №4 не користується, його майна та особистих речей в ній немає; обов'язки по оплаті житлово-комунальних послуг не виконує. Через реєстрацію відповідача вони обмежені у праві розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Місцезнаходження [PERSON] на даний час їй не відомо. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином сповіщеним про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. На адресу суду надійшло повідомлення працівника поштового відділення звязку, згідно якого він за місцем реєстрації не проживає. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши позивача, допитавши свідків, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Частиною 5 ст.74 ЦПК України передбачено, що у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб тощо. За змістом ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть тощо. За ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачам на праві власності належить по 1/2 частині від 8/51 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованими за адресою: м. Ізмаїл, вул. Кишинівська / вул. Карла Маркса, б.66/33 (а.с.3-6). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] ([PERSON])[ADDRESS], з 28.08.2012 року (а.с.19). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідач [PERSON], який є колишнім чоловіком позивача, в квартирі №4 в будинку №33, розташованому по вул. Верхньоторговій ([PERSON]) в м. Ізмаїлі Одеської області, ніколи не проживав. Будь-яких перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням позивач йому не чинила. Особистих речей відповідача в квартирі не має. Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації, окрім пояснень свідків, підтверджується повідомленням працівника поштового відділення звязку. Оцінивши вищенаведені зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Одеська область, вул. Верхньоторгова ([PERSON])[ADDRESS], а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved