Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просила суд визнати житловий будинок № 26 по вул. Бондарева в м. Арциз Одеської області (далі спірний будинок) спільним майном, що набуте під час шлюбу з відповідачем, поділивши його по 1/2 частині. В поданому до суду позові позивачка посилається на те, що шлюб з відповідачем вона уклала 05 червня 1982 року, який рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 14.02.2013 року розірвано. За час перебування у шлюбі ними було набуто спірний будинок з господарськими спорудами, в якому в наявний час мешкає відповідач. Проте, оскільки купівля спірного будинку здійснювалась на спільні кошти сторін позивачка вказує на те, що також має право на його частку, однак між подружжям не досягнуто згоди щодо поділу спірного будинку, що зумовило її звернення до суду. Сторони у судове засідання не зявилися. Від позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у звязку з чим в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При цьому відповідно до письмових заяв позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] заявлені позивачкою позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх заоволення. Відповідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, перевірив матеріали справи, вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси осіб, у звязку з чим позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу сторони у справі зареєстрували шлюб 05 червня 1982 року у Арцизькому райвідділі ЗАГС м. Арциз Одеської області. Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 14 лютого 2013 року, яке набрало законної сили 26 лютого 2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після припинення шлюбу прізвище дружини змінене на дошлюбне [PERSON]. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] значаться зареєстрованими у спірному будинку, що підтверджується копією їх паспортів. Право власності відповідачем на спірний житловий будинок набуто на підставі договору міни від 28 квітня 1993 року, згідно якого він придбав 4/5 частин спірного будинку та договору купівлі-продажу від 04 листопада 1997 року, згідно якого відповідач придбав у власність 1/5 спірного житлового будинку. Право власності [PERSON] за зазначеними договорами зареєстровано Арцизьким МБТІ 07 травня 1993 року та 04 листопада 1997 року відповідно. Отже, судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 05 червня 1982 року по 26 лютого 2013 року, і спірний будинок ними було придбано під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому він є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», коли жоден із подружжя попередньо не вніс на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, враховуючи інтереси кожного з подружжя, зважаючи на вищевказані норми закону, відповідно до яких частки подружжя в спільній сумісній власності є рівними, оскільки згоди між сторонами про поділ майна не досягнуто, суд вважає за необхідне поділити між сторонами спірний будинок та визначити частки колишнього подружжя у житловому будинку № 26 з господарськими спорудами, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, розташованого по вулиці Бондарева в місті Арциз Одеської області, виділивши [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці спірного житлового будинку з господарськими спорудами та визнати право власності [PERSON] та [PERSON] на виділені 1/2 частини спірного житлового будинку з господарськими спорудами, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, після чого у колишнього подружжя виникає спільна часткова власність на спірний житловий будинок з господарськими спорудами, тому позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. У звязку з задоволенням позову в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved