Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 15.11.2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 3152. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у сторін не склалося через те, що у них різні погляди на життя, відповідач не рахується з її думкою, не поважає її, як дружину. В сімї по різним дрібницям виникали сварки та скандали. Вказані обставини призвели до того, що вони припинили підтримувати сімейні взаємостосунки, вона 30 листопада 2015 року була вимушена переїхати на постійне місце проживання до своїх батьків за адресою: м. Вінниця, провулок 1905 року буд. 3, і по даний час вони їх не поновлювали. Починаючи з листопада 2015 року і по даний час, відповідач не вчиняв ніяких дій щодо примирення. На сьогоднішній день вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, впевнена, шлюб носить формальний характер, зберегти здорову сім'ю вони не зуміють, примирення неможливе. Крім того, позивач зазначила, що відповідач в добровільному порядку не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання доньки [PERSON], домовленості щодо розміру та способу виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків між ними не досягнуто. В даний час вона не має достатнього самостійного доходу, тому що доглядає за їх спільною донькою, яка проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, а тому має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідач має постійне місце роботи, його середньомісячний мінімальний оклад складає 13780 грн., тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини та на її утримання. За даних обставин позивач прийшла до висновку про неможливість збереження шлюбу, в звязку з чим просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], а також стягнути із відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (прибутку, доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою [PERSON] повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від його заробітку (прибутку, доходу) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник за договором про надання правової допомоги [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Позивач пояснила, що вони з [PERSON] тривалий час не проживають разом, між ними часто виникали сварки, відповідач постійно дратувався, що їхня дитина часто хворіє та потрібні гроші на її лікування. Відповідач не вчиняв жодних дій до примирення. Вона вважає, що збереження шлюбу неможливе, вона проти примирення, наполягає на розірванні шлюбу. Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться її життям. Вона не має змоги на даний час працювати, оскільки дитина ще маленька, часто хворіє, потребує постійного догляду та уваги. Вона лише інколи на 1-2 години виходить на роботу, щоб проконтролювати медичний процес. Відповідач працює, не хворіє, тому має змогу сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Представник позивача в судовому засіданні до пояснень позивача додав, що згідно ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань з заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, але це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі стягнення аліментів, і в таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Тому, якщо будуть задоволені вимоги позивача, розмір відрахувань з заробітної плати відповідача не буде перевищувати сімдесяти відсотків. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоч в установленому порядку повідомлявся про час та місце проведення судового розгляду, заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав. Лише попередньо через канцелярію суду від відповідача надійшли письмові заперечення на позовні вимоги, в яких відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини не визнає, вважає дану позовну вимогу необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки вказані позивачем обставини не відповідають дійсності. Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що немає заробітку, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, однак, позивач офіційно працює на НВП ТОВ «Медівін» та займає посаду завідуючої відділенням допоміжних репродуктивних технологій; також у власності позивача є нерухомість (2 квартири в м. Вінниці, 1 квартира в м. Київ), які здає в оренду; земельна ділянка площею 0,0800 га (Вінницький район, Лаврівська сільська рада); за 2015 рік дохід позивача складає 68700,00 грн., що підтверджується декларацією про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік. З огляду на вищевикладене вбачається, що позивач має достатній регулярний дохід, тому вважає, що позовні вимоги в частині аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частки усіх видів доходів щомісячно, починаючи від дня подання позову до суду і до досягнення дитиною трирічного віку, є безпідставними. Крім того, на його утриманні знаходиться дитина від першого шлюбу, на утримання якої він сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 05.06.2012 року та постановою про відкриття виконавчого провадження від 25.07.2012 року. Згідно Закону України «Про виконавче провадження» розмір аліментів, що стягується з боржника, не повинен перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення аліментів на її утримання. З огляду на вищезазначене, за згодою позивача та її представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам\~ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та її представника, врахувавши позицію відповідача, викладену у поданих до суду письмових запереченнях, дослідивши письмові докази у справі, оцінивши їх в сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 15.11.2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 3152, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-АМ № 138982 від 15.11.2013 року. (а.с.6). В шлюбі в сторін 19.06.2014 року народилася дочка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-АМ № 286249 від 11.07.2014 року (а.с.10). Згідно позовної заяви та пояснень позивача в судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалося через те, що у них різні погляди на життя, відповідач не рахується з думкою позивача, не поважає її як дружину, в зв`язку з чим в сторін виникали сварки та скандали. Сторони припинили підтримувати сімейні взаємостосунки з листопада 2015 року і по даний час вони разом не проживають. Стаття 4 СК України\~визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки укласти шлюбні відносини та створити сім`ю. Згідно\~ст.110 СК України\~подружжя має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу в разі незгоди подальшого збереження шлюбних відносин. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя й дійсні причини позову, суд вважає, що спільне подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Враховуючи обставини по даній справі \~відсутність взаєморозуміння між подружжям, фактичне припинення шлюбних відносин протягом тривалого часу, небажання сторін примиритися, спільне проживання сторін у шлюбі буде негативно впливати на виховання та розвиток їх малолітньої дитини. Зазначене дає суду законні підстави для задоволення позову в цій частині. Поряд з цим, як встановлено у справі і не заперечується сторонами, малолітня дитина сторін [PERSON], [INFO], проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Вказані обставини також підтверджуються довідкою Асоціації органів самоорганізації населення м. Вінниці, квартального комітету «Вінниченко» від 22.03.2016 року № 278 (а.с.78). Відповідно до довідки, виданої ТУ ДСА України у Вінницькій області від 01.02.2016 року № 04-36/250, та розрахункового листа за 2015 рік від 28.01.2016 року № 4-35/72, [PERSON] працює на посаді судді Вінницького міського суду Вінницької області та його мінімальний оклад становить 13780,00 грн. (а.с.11,12). Як вбачається з\~\~копії рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 05.06.2012 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти\~\~на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини\~\~від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06.04.2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.71-72). Відповідно до\~ст.180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України визначено, що\~суд при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~ст.184 СК України. В пункті 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~зазначено про те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст.182 СК. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження»\~він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. При вирішенні питання про розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, зокрема те, що відповідач працює, має постійний дохід, не\~\~заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), те, що відповідач сплачує аліменти на іншу дитину.\~Крім того, суд враховує, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В зв'язку з вищезазначеним, суд вважає, що розумним і справедливим буде розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] в\~\~розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів\~у межах суми платежу за один місяць. Тому вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню в повному обсязі. Частиною 2\~статті 84 СК України\~встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка\~батька дитини до досягнення нею трьох років. Згідно ч.4\~ст.84 СК України\~ право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Однак, частиною 4 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Враховуючи вищезазначені норми законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача задоволенню не підлягають, оскільки інші стягнення будь-якого розміру, крім стягнень на утримання неповнолітніх дітей, призведуть до того, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної заробітної плати відповідача буде перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що є неприпустимим. Відповідно до вимог\~ст.88 ЦПК України\~з відповідача підлягають до стягнення на користь держави судові витрати, які складаються із суми судового збору щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в сумі 551,20 грн., від сплати яких звільнено позивача, а також на користь позивача судові витрати, які складаються із суми судового збору щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу в сумі 551,20 грн. та витрати, понесені на правову допомогу. При визначенні суми витрат на правову допомогу, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, суд враховує норми ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», якою визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно договору про надання правової допомоги, укладеного між [PERSON] та [PERSON], сума гонорару складає 500 грн. за оформлення позовної заяви та 1500 грн. за ведення справи в суді. Сплата позивачем вказаних коштів підтверджується квитанцією, яка міститься в матеріалах справи (а.с.51). Суд враховує ті обставини, що представник позивача приймав участь в судових засіданнях при розгляді даної цивільної справи, загальний обсяг яких становить 1,5 години, тому компенсація таких витрат не може перевищувати 826,80 грн. Однак, суд приймає до уваги ту обставину, що позивачем понесено витрати і на складання позовної заяви в сумі 500 грн., тому загальна сума компенсації витрат на правову допомогу, яка підлягає до стягнення з відповідача, буде становити 1326,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial