Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення пені, трьох відсотків річних\~та інфляційних втрат. В обґрунтування позову вказує, що 09.06.2011 року між нею та [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу будинку згідно з п. 1.1 якого сторони зобов`язувалися в майбутньому укласти та належним чином оформити договір купівлі продажу будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,1497 га, яка є невід`ємною частиною даного домоволодіння та на який було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 572784 від 10.01.2006 року на ім`я відповідачки. Відповідно до п. 1.2 попереднього договору сторони домовилися, що істотними умовами договору купівлі - продажу будинку буде визначено продаж вищевказаного будинку за ціною еквівалентною 70000 дол. США, що за офіційним курсом НБУ України на момент підписання попереднього договору, становило 558110 грн. До підписання договору вона (позивачка) на підтвердження зобов`язання, в присутності свідків, передала відповідачці суму завдатку в розмірі 20000 дол. США, що за курсом НБУ на момент підписання попереднього договору було еквівалентно 159460 грн. В подальшому згідно цього ж договору, нею (позивачкою) були передані відповідачці кошти в розмірі 46000 дол. США, що за курсом НБУ станом на 10.07.2014 року становило 538200 грн., про що відповідачка власноруч написала розписки про отримання коштів. Однак відповідачка не виконала зобов`язання за попереднім договором, а саме: в обумовлений строк не уклала основного договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки та повідомила, що правовстановлюючих документів на будинок у неї немає і взагалі будинку в наявності немає, а продавати вона мала намір лише земельну ділянку. Тобто вона (позивачка) передавала відповідачці кошти за юридично неіснуюче майно, а остання їх отримувала та використовувала на власний розсуд. Вважаючи, що попередній договір від 09.06.2011 року є нікчемним, оскільки вчинений у формі, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, а кошти, які були передані на виконання даного нікчемного договору підлягають поверненню в повному обсязі, вона (позивачка) звернулася з відповідною позовною заявою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до Черкаського районного суду Черкаської області. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 14.10.2014 року її (позивачки) позовні вимоги до [PERSON] були задоволені, стягнуто із [PERSON] на її [PERSON] користь заборгованість в сумі 709500 грн. та судові витрати у справі в сумі 3654 грн., а всього 713154 грн. Також вказує, що на виконанні у Черкаському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області знаходиться виконавче провадження № 45424864 з примусового виконання виконавчого листа Черкаського районного суду Черкаської області № 2/707/875/14 від 07.11.2014 року про стягнення з [PERSON] на її [PERSON] користь заборгованості в загальній сумі 713154 грн. На даний рішення суду відповідачкою не виконане, строк добровільного виконання сплив 18.11.2014 року, коштів на депозитний рахунок відділу сплачених боржником для погашення заборгованості по виконавчому документу не надходило, що підтверджує несвоєчасність виконання грошового зобов`язання відповідачкою. Так як відповідачка порушила строки виконання своїх зобов`язань щодо сплати їй заборгованості в сумі 713154 грн., з моменту настання строку і несплати боргу в добровільному порядку, у визначений законом строк з 18.11.2014 року і по теперішній час, вона (позивачка) має право вимоги на відшкодування сплати суми боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми та пені. За період з 18.11.2014 року по 28.12.2017 року (1136 днів прострочення) розмір трьох процентів річних, пені та інфляції від суми основного боргу в розмірі 713154 грн. становить: 3% річних 66587 грн.; пеня 822725 грн. 71 коп.; інфляційне збільшення боргу 643338 грн. 20 коп. А тому, просила стягнути з відповідачки [PERSON] на її користь грошові кошти в сумі 1532650 грн. 91 коп., з яких: 3% річних 66587 грн., пеня 822725 грн. 71 коп., інфляційні втрати 643 338 грн. 20 коп., а також сплачений нею судовий збір при подачі позову. Ухвалою суду від 06.02.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22.05.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. В ході\~розгляду справи,\~а саме\~19.12.2018\~року позивачка\~ [PERSON] \~подала до\~суду заяву\~про відмову\~від частини\~позовних вимог,\~в якій\~вказує,\~що в 2018 році заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14.10.2014 року по справі № 707/1822/14-ц було переглянуте Черкаським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідачки [PERSON] . Після залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення на заочне рішення відповідачкою було подано апеляційну скаргу, яка 12.07.2018 року була розглянута Апеляційним судом Черкаської області. За результатами розгляду скарги заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14.10.2014 року було змінено,\~скасовано стягнення з відповідачки\~ [PERSON] \~на користь\~позивача в\~частині коштів\~в сумі\~194680\~грн.,\~решта суми боргу та відповідних боргових зобов`язань залишена без змін. Таким чином сума боргових зобов`язань відповідачки [PERSON] за зміненим заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 14.10.2014 року по справі №707/1822/14-ц становить: 713154 грн. 194680 грн. = 519474 грн. Дана сума відповідачкою [PERSON] не повернута, а боргові зобов`язання не виконані. Крім того, вказує, що обов`язок боржника повернути частину боргу 519474 грн. виник у боржника з моменту настання строку і несплати боргу в добровільному порядку, у визначений законом строк, а саме 18.11.2014 року по теперішній час, тобто вона (позивачка) має право вимоги на відшкодування відповідачкою сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час такого прострочення, початок перебігу позовної давності за платіж, в цій частині починається з моменту порушення строку його погашення, переривається шляхом пред`явлення позову до суду, при цьому строк прострочення становить 1490 днів (з 18.11.2014 року по 17.12.2018 року). Тож, за період з 18.11.2014 року по 17.12.2018 року (1490 днів прострочення) розмір нарахування інфляційних втрат, що входять до складу грошового зобов`язання на суму боргу 519474 грн. (інфляційне збільшення боргу) становить 567 377,99 грн., а сума боргу разом з інфляцією становить 1086 851 грн. 99 коп.; 3% річних за період з 27.12.2016 року по 17.12.2018 року (720 днів прострочення від суми боргу 1086851 грн. 99 коп.) становить 64318 грн.; пеня за період з 27.12.2016 року по 17.12.2018 року (720 днів прострочення від суми боргу 1086851 грн. 99 коп.) в розмірі подвійної облікової ставки НБУ становить 647495 грн. 21 коп. А тому просить стягнути з відповідачки [PERSON] на її [PERSON] користь грошові кошти в сумі 1279191 грн. 20 коп., з яких: інфляційне збільшення боргу (інфляційні втрати) - 567377 грн. 99 коп., 3% річних 64318 грн., пеня 647495 грн. 21 коп., а також сплачений нею судовий збір. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] [PERSON] (с/з 18.02.2019 року), адвокат Антонюк І.А. (с/з 18.02.2019 та 14.06.2019 року) уточнені позовні вимоги в редакції від 19.12.2018 року підтримали та просили їх задовольнити, стягнути з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] користь грошові кошти в сумі 1279191 грн. 20 коп., з яких: інфляційне збільшення боргу (інфляційні втрати) - 567377 грн. 99 коп., 3% річних 64318 грн., пеня 647495 грн. 21 коп., а також судовий збір. В судовому засіданні 18.02.2019 року представник відповідачки [PERSON] [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] . В судове засідання 14.06.2019 року відповідачка [PERSON] та її представник не з`явилися, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення представників позивачки [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , пояснення представника [PERSON] [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. За умовами ч. 1 та ч. 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 статті 550 ЦК України визначено, що право на неустойку (пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора (позивача) збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. У відповідності до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що 09.06.2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений попередній договір, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язалася укласти а належним чином оформити договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язалася сплатити за даний будинок грошові кошти в еквіваленті 70000 дол. США та при укладенні даного договору сплачує завдаток в еквіваленті 20000 дол. США. На виконання вказаного договору [PERSON] було сплачено, а [PERSON] отримано грошові кошти в сумі 538200 грн. та 171300 грн. Однак зобов`язання за вказаним договором відповідачкою [PERSON] виконані не були, в зв`язку з чим [PERSON] зверталася до суду з позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вказані обставини встановлені рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 14.10.2014 року. Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 14.10.2014 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 709500 грн. та судові витрати в сумі 3654 грн. Крім того, вказаним судовими рішеннями був встановлений факт того, що відповідачка [PERSON] не виконала свого обов`язку по зобов`язанню (попередньому договору купівлі-продажу) від 09.06.2011 року (а.с 7-8). Вказані обставини, в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Також в судовому засіданні встановлено, що 07.11.2014 року на виконання заочного рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14.10.2014 року був виданий виконавчий лист № 2/707/875/14, який був пред`явлений стягувачем до виконання в відділ ДВС Черкаського управління юстиції. 11.11.2014 року відділом ДВС Черкаського управління юстиції було відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Черкаського районного суду Черкаської області від 07.11.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в загальній сумі 713154 грн. Як вбачається з листа начальника Черкаського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області від 28.12.2017 року станом на 28.12.2017 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області на виконання якого був виданий виконавчий лист № 2/707/875/14 від 07.11.2014 року боржником в добровільному порядку не виконане. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що вже після звернення позивачки [PERSON] з даним позовом, а саме в квітні 2018 році, представником відповідачки [PERSON] до Черкаського районного суду Черкаської області було подано заяву про перегляд заочного рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14.10.2014 року. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 08.05.2018 року заяву представника [PERSON] [PERSON] про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 12.07.2018 року задоволено апеляційну скаргу представника [PERSON] [PERSON] , заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14.10.2014 року скасоване в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів в сумі 194680 грн. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 2651 грн. 37 коп. Стягнення такого судового збору обґрунтоване саме пропорційністю такого судового збору розміру задоволених позовних вимог. Вказана постанова набрала законної сили 12.07.2018 року (а.с. 128-132). Таким чином згідно заочного рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14.10.2014 року та постанови Апеляційного суду Черкаської області від 12.07.2018 року всього стягнуто з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] 517471 грн. 37 коп., з яких борг в сумі 514820 грн. та судовий збір в розмірі 2651 грн. 37 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, відповідно до частини п`ятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Стаття 625 входить до розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Згідно\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності\~\~за неможливість виконання грошового зобов`язання. Частиною\~другою статті\~625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Таких висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 30.03.2016 року у справі № 6-2168цс15 та від 06.07.2016 року у справі № 6-1946цс15. В постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2759 зазначено, що передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Крім того, зазначено, що при розгляді справ про передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чим існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами існувало зобов`язання, яке є грошовим. Дане зобов`язання було простроченим, оскільки відповідачка [PERSON] його не виконала до даного часу, тому до даних правовідносин підлягають застосуванню вимоги ст. 625 ЦК України. Разом з тим, суд враховує, що рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14.10.2014 року було ухвалене при заочному розгляді справи, тобто у відсутність відповідачки [PERSON] . Доказів того, що відповідачці [PERSON] вказане заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14.10.2014 року було вручене своєчасно і відповідно з моменту набрання ним чинності остання є такою, що порушила грошові зобов`язання, оскільки не сплатила позивачці стягнутих судом сум, позивачкою та її представниками суду не надано. А також суду не надано і доказів того, що відповідачка під час виконання вказаного заочного рішення в примусовому порядку відділом ДВС отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження, іншу постанову чи вимогу державного виконавця, які б давали суду підстави вважати, що останній було відомо про наявність заочного рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14.10.2014 року. Натомість з матеріалів цивільної справи вбачається, що представник відповідачки [PERSON] [PERSON] 19.04.2018 року ознайомився з матеріалами даної цивільної справи, тому можна вважати, що саме з цього часу відповідачці стало відомо про існування заочного рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14.10.2014 року, яким з неї стягнуто на користь позивачки [PERSON] боргу. Крім того, не погоджуючись із вказаним заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 14.10.2014 року представником [PERSON] [PERSON] в квітні 2018 року до Черкаського районного суду Черкаської області було подано заяву про його перегляд, за результатами розгляду якої 08.05.2018 року судом було відмовлено в її задоволенні. В подальшому вказане заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14.10.2014 року було оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області. За результатами розгляду апеляційної скарги представника [PERSON] [PERSON] постановою Апеляційного суду Черкаської області від 12.07.2018 року заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14.10.2014 року було скасоване в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів в сумі 194680 грн. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 2651 грн. 37 коп. Вказане рішення набрало законної сили 12.07.2018 року. Таким чином згідно заочного рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14.10.2014 року та постанови Апеляційного суду Черкаської області від 12.07.2018 року всього стягнуто з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] 517471 грн. 37 коп., з яких борг в сумі 514820 грн. та судовий збір в розмірі 2651 грн. 37 коп. Тому, на думку суду, саме з наступного дня після набрання постановою Апеляційного суду Черкаської області від 12.07.2018 року, а саме з 13.07.2018 року відповідачка [PERSON] є такою, що прострочила виконання грошового зобов`язання на загальну суму 517471 грн. 37 коп., а тому в силу ст. 625 ЦК України, має спалити позивачці інфляційні та 3% річних від простроченої суми, починаючи з 13.07.2018 року і по 17.12.2018 року (дата зазначена в позові). 3% річних за вказаний період, а саме з 13.07.2018 року по 17.12.2018 року, складають 6720 грн. 04 коп., виходячи із наступного розрахунку: 517471 грн. 37 коп. (прострочена сума) х 3% річних : 365 днів х 158 днів (період прострочення) = 6720 грн. 04 коп. Інфляцій за вказаний період складають 24471 грн. 49 коп., виходячи із наступного розрахунку: 517 грн. 47 коп. (інфляційні за серпень 2018 року) + 9831 грн. 96 коп. (інфляційні за вересень 2018 року) + 6727 грн. 13 коп. (інфляційні за жовтень 2018 року) + 5692 грн. 19 коп. (інфляційні за листопад 2018 року) + 1702 грн. 65 коп. (інфляційні за грудень 2018 року) = 24471 грн. 40 коп. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] , на підставі ст. 625 ЦК України, 3% річних в загальній сумі 6720 грн. 04 коп. та інфляційних в загал ній сумі 24471 грн. 40 коп., а всього: 31191 грн. 44 коп. Разом з тим, на думку суду, не підлягають до задоволення позовні вимоги позивачки [PERSON] в частині стягнення з відповідачки [PERSON] на її користь пені в розмірі 647495 грн. 21 коп., оскільки правовідносини, які склалися між сторонами виникли в зв`язку із невиконанням судового рішення, а не в зв`язку з невиконанням укладеного між сторонами зобов`язання, а тому не передбачають стягнення неустойки (пені). Згідно із частиною 1\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивачки [PERSON] задоволено частково, тому пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає до стягнення і судовий збір, а саме судовий збір в розмірі 214 грн. 82 коп. На підставі викладеного та,

Outcome: partial