Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Командитного товариства «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки. В позові зазначив, що з 01.12.2011р. він був прийнятий на роботу до Командитного товариства «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія». 14.07.2014р. він звільнився з підприємства за власним бажанням. З січня 2014 р. на підприємстві постійно затримували заробітну плату, у зв'язку з чим заборгованість по заробітній платі складає 9 953 грн. У день звільнення відповідач не провів розрахунок по заробітній платі. Позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованості по заробітній платі у сумі 9 953 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, письмових заперечень суду щодо позову не надав. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 224 ЦПК України, за відсутності представника відповідача. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд надав рівні можливості сторонам у наданні доказів. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст..115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий 01.12.2011р. на роботу до Командитного товариства «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія», наказ №36 від 29.11.2011р., що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.6) 14.07.2014р. [PERSON] був звільнений за власним бажанням, ст. 38 КЗпПУ, з підприємства, наказу №98, що підтверджується копією трудової книжки. (л.с.6). При звільненні позивачу не було виплачено заборгованість із заробітної плати та не проведено повний розрахунок. Сума заборгованості Командитного товариства «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія», перед позивачем складала 9 953,00 грн., що підтверджено розрахунковим листком по заробітній платі за липень. (а.с. 5). Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження. У вересні 2014 року [PERSON] було виплачено 500,00 грн., таким чином на теперішній час заборгованість по заробітній платі складає 9 530,16 грн., що підтверджено розрахунковим листком по заробітній платі за вересень, та яка підлягає стягненню з відповідача. (а.с. 5). Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так як за підприємством мається безспірна сума заборгованості по заробітній платі при звільненні 14.07.2014р. позивача, яка не сплачена відповідачем на час розгляд у справи, то у позивача виникло право отримати середньомісячний заробіток за час затримки виплати заробітної плати. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються вимоги п.п. 2, 3, 5, 8 Постанови КМ України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до розрахункових листків за травень-червень 2014 року, середньоденна заробітна плата складає 170,50 грн. (1 681,58 грн. за травень 2014 року + 1 898,95 грн. за червень 2014 р. : 21 робочих днів за два місяці = 170,50 грн.). В межах заявлених позовних вимог за період з 15.07.2014р. по 21.10.2014р. число робочих днів складає 71. Нарахування виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку має провадитися шляхом множення середньоденного заробітку позивача на число робочих днів. Виходячи із меж позовних вимог відносно цих виплат, при середньоденному заробітку у розмірі 170,50 грн. за 71 робочих дні затримки розрахунку, сума, яку відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача за затримку розрахунку при його звільненні за період з 15.07.2014р. по 21.10.2014р., становить 12 105,50 грн. Тому позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час його затримки, по день фактичного розрахунку, підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи що на день постановлення рішення розрахунок з позивачем не проведено, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі і компенсації за затримку розрахунку - підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 9 530,16 грн. і заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 12 105,50 грн., а всього - 21 635,66 грн. Відповідно до вимог, викладених в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку та інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Оскільки позивач згідно діючого законодавства звільнений від сплати судового збору, сума судового збору в розмірі 243,60 повинна бути стягнена з відповідача в дохід держави відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial