Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивовано тим, що вони з відповідачем проживали в шлюбі з 08.06.1996 року, зареєстрованому у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Хустського районного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №88. У шлюбі у них народилося двоє дітей - [PERSON] 1997 р.н. та [PERSON] 1999 р.н., які досягли повнолітнього віку. Позивачка у своїй заяві зазначила, що вони з відповідачем хоча періодично проживають за однією адресою, але фактично як подружжя не підтримують своїх взаємовідносин, спільного господарства не ведуть та припинили подружні відносини ще в 2017 році. За час шлюбу відповідач постійно затівав сварки, безпідставно звинувачуючи її у подружній невірності, внаслідок чого у їхньому сімейному життя повністю зіпсувалися відносини, які призвели до припинення подружніх відносин. При вирішенні даного позову просила суд не надавати їм строку на примирення. Питання про зміну прізвища позивачка не ставила. В судове засідання позивачка подала письмову заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутності та ухвалити рішення про задоволення позову в порядку заочного провадження. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - шляхом відправлення рекомендованого повідомлення про його виклик до суду, однак про причини неявки відповідач суд не повідомляв. Відзиву на позов відповідачем не подавалось. У відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. З врахуванням наведеного, та у відповідності до порядку, визначеного ст.223 ч.4, ст.247 ч.2 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони проживають у шлюбі з 08.06.1996 року, зареєстрованому у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Хустського районного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №88. У шлюбі між сторонами народилося двоє дітей - [PERSON] 1997 р.н. та [PERSON] 1999 р.н., які на час розгляду справи є особами повнолітнього віку. Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони припинили свої фактичні шлюбні відносини через відсутність між ними взаємного порозуміння, різні погляди на шлюб та сімейні цінності. З наведених у позивачкою у позовній заяві обставин вбачається, що між ними виникали постійні сварки та конфлікти через погіршення взаємовідносин між сторонами на ґрунті ревнощів та втрати довіри одне до одного. За наданими до позовної заяви доказами судом встановлено, що сторони на момент розгляду справи фактично не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, з 2017 року разом не проживають і шлюб між ними існує формально. Позивачка в поданій до суду заяві висловила своє небажання зберегти шлюб між ними, категорично наполягає на його розірванні, оскільки такий суперечить її інтересам. Від відповідача жодних заяв або відзиву на позов до матеріалів справи не подавалося. Відповідно до вимог ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений, одним із подружжя. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, позивачка не бажає проживати в шлюбі з відповідачем, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Враховуючи наведене та

Outcome: approved