Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Стаханівського міського суду Луганської області про розірвання трудового договору, укладеного 25.01.2013 року, між позивачем та Стаханівським міським судом Луганської області, оформленого наказом № 3 від 25.01.2013 року, за ініціативою працівника на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 25.01.2013 року позивача було призначено на посаду секретаря Стахановського міського суду Луганської області на підставі наказу № 3 від 25.01.2013 року. У зв'язку з проведенням АТО на території м. Стаханов Луганської області та у зв'язку із тим, що Стахановський міській суд Луганської області не перереєструвався на підконтрольній українській владі території, позивач позбавлена можливості продовжувати роботу на займаній посаді. 17.11.2017 року позивач звернулася на адресу ТУ ДСА України у Луганській області з письмовою заявою про звільнення з посади секретаря суду Стахановського міського суду Луганської області за власним бажанням, на що отримала відмову. Позивач звернулася з цього ж питання до Сєвєродонецького міського центру зайнятості та отримала відповідь, що у разі звернення до центру зайнятості вимушеного переселеної особи, яка не звільнилася з роботи, у разі неможливості продовження роботи за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього заяви) - ч. 2 п. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Відправлення такого листа на адресу відповідача - Стахановського міського суду Луганської області неможливо, оскільки українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта», у зв'язку із проведенням бойових дій в зоні АТО та блокуванням окремих об'єктів поштового зв'язку, з 22.07.2014 року до окремої вказівки призупинило приймання поштових відправлень до населених пунктів, визначених у розпорядженні КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», а тому позивач не в змозі врегулювати дане питання шляхом листування, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом. Сторони в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляд справи повідомлені належним. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач причини неявки суду не повідомив. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно копії паспорта серії ЕН №711928, виданого 18.06.2009 року Стахановським МВ УМВС України в Луганській області, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO]. У відповідності до копії трудової книжки серії АУ №266314 від 25.01.2013 року [PERSON] на підставі наказу №3 від 25.01.2013 року призначена на посаду секретаря суду Стаханівського міського суду Луганської області. 07.11.2017 року позивач звернулася до ТУ ДСА України в Луганській області з заявою про звільнення її з посади секретаря суду Стаханівського міського суду Луганської області. Згідно відповіді Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області №1891/17-Вих. від 09.11.2017 року відповідно до частини п'ятої ст. 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII керівник апарату суду призначає на посаду та звільняє з посади працівників апарату суду, застосовує до них заохочення та накладає дисциплінарні стягнення. Законом України «Про судоустрій і статус суддів», Положенням про територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, затвердженим Головою Державної судової адміністрації України 21.09.2015 року, начальнику територіального управління не надано право звільняти працівників апарату суду. Додатково повідомлено, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя Розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року №27/0/38-14 змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних Стахановському міському суду Луганської області. Наказом ТУ ДСА України в Луганській області від 19.11.2014 року №100 [PERSON] звільнено з посади керівника апарату Стахановського міського суду Луганської області. Відповідно до наказу ТУ ДСА України в Луганській області від 24.03.2014 року №11 посаду заступника керівника апарату Стахановського міського суду Луганської області обіймає [PERSON] місце знаходження якої наразі територіальному управлінню не відоме. Враховуючи вищенаведене, повідомлено про неможливість задоволення заяви позивача про звільнення з посади секретаря суду Стахановського міського суду Луганської області за власним бажанням. 08.11.2017 року позивач звернулася до Сєвєродонецького міського центру зайнятості з заявою про припинення трудових відносин. Відповідно до листа Сєвєродонецького міського центру зайнятості №13/06-3260 від 08.11.2017 року припинення трудових відносин до повноважень центру зайнятості не належить. У разі звернення до центру зайнятості вимушено переселеної особи, яка не звільнилася з роботи, у разі неможливості продовження роботи за попереднім місцем проживання для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви) - ч. 2 п. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свободи внутрішньо переміщених осіб». Відповідно до абз. 8 п. 3 «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу» від 20.03.2013 р. № 198 для реєстрації безробітної внутрішньо переміщеної особи, яка звільнилася з роботи за відсутністю документів, що підтверджують факт звільнення, пред'являють: паспорт громадянина України, облікову картку платника податків, довідку про взяття на облік ВПО, заяву про припинення трудових відносин та квитанцію, що підтверджує надсилання зазначеної заяви роботодавцю. У разі виникнення необхідності у пошуку роботи Сєвєродонецьким міським центром зайнятості буде надано повний комплекс соціальних послуг. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У статтях 12, 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до п. 4 ст. 7 Закону України 1706-VII від 20.10.2014 року «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», зареєстрована (взята на облік) внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви). Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», місто Стаханов Луганської області визначено як населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У звязку із ситуацією, що склалася на території Луганської області, позивачем на даний час не можливо виконати вимоги п. 4 ст. 7 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» з підстав незалежних від неї, оскільки поштове сполучення з м. Стаханов відсутнє. Аналізуючи викладене вбачається, що трудові відносини у позивача з відповідачем фактично не існують, процедура припинення трудового договору відповідно до законодавства України про працю не може бути виконана у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської області. Таким чином, права позивача підлягають захисту шляхом припинення трудового договору, укладеного між сторонами по справі. З огляду на зазначене, враховуючи, що позивач не має можливості розірвати договір з незалежних від неї підстав у порядку передбаченому зазначеними вище законодавчими актами, що позбавляє її права набути статус безробітної чи влаштуватися на інше місце роботи, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved