Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на будівлю (міні-магазин), що позначена літ. А-1, площею 63,6 м2 та на убиральню, що позначена літ. Б, площею 1,4 м2, що розташовані за адресою: Сумська область, Сумський район, с. Кекине, вул. Садова, 16 В на земельній ділянці під кадастровим номером 5924783200:04:001:1040. В підготовче засідання позивачка та її представник не зявились, в письмовій заяві представник позивачки позов підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу без їх участі. Представник відповідача в підготовче засідання також не зявивсь, в письмовому поясненні проти позову не заперечував та просив розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що в 2010 р. було закінчено будівництвом обєкт нерухомості - громадська будівля (міні - магазин), яка знаходиться за адресою: Сумська область, Сумський район, с. Кекине, буд. 16 В. В подальшому позивач звернувся до відповідача з метою передачі йому (позивачу) в оренду земельної ділянки, на якій розташовується даний міні-магазин (а.с. 12, 13). Рішенням 4-ї сесії шостого скликання Кекинеької сільської ради від 06.04.2011р. позивачу було надано в довгострокову оренду земельну ділянку розміром 0,009 га (0,9 сотки). Строк оренди становить 15 років. Дана земельна ділянка була надана відповідачем позивачу під розміщення громадської будівлі (міні-магазину) з метою надання населенню, що проживають на території Кекинеької сільської ради, можливості здійснювати купівлю товарів не виїжджаючи до м.Суми і таким чином економити час та кошти на проїзд (а.с. 14). Виконуючи вимоги п. 3 рішення Кекинеької сільської ради від 06.04.2011р., позивач неодноразово зверталася до Кекинеької сільської ради з метою укладення договору оренди земельної ділянки, але постійно отримувала відмову. Відмова мотивована тим, що позивач не надав документів, що підтверджують право власності/право користування на обєкт нерухомості (міні-магазин), який знаходиться на даній земельній ділянці (а.с. 15). На даний час у звязку з процесом обєднання територіальних громад, Кекинська сільська рада ліквідована як юридична особа приватного права. Управління даною територією належить до компетенції Миколаївської сільської територіальної громади в особі Миколаївської сільської ради. З метою розпочати процес введення в експлуатацію обєкта (міні-магазину), реєстрації права власності на обєкт та отримання відповідних правовстановлюючих документів, позивач звернулася до фахівця у галузі проведення дослідження щодо технічного стану будівель (споруд). За результатами технічного обстеження було складено відповідний Звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта. Спеціалістом було зроблено висновок про те, що збудований обєкт відповідає ДБН В.2.2-9-2009 та ДБН В.1.1.7-2002 і є придатним для подальшого використання за призначенням (а.с. 9-11). У подальшому, позивач в особі свого представника, звернулася в Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській обл. (далі - ДАБІ) з метою отримання документу, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта. Наявність такого документу є обовязковою умовою при реєстрації права власності на новозбудований обєкт (п.41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою КМУ №1127 від 25.12.2015р.). 23.01.2018 року позивачем було отримано відмову від ДАБІ, яка мотивована тим, що будівельні роботи, що проводилися позивачем, були здійснені без відповідних документів, що дають право на виконання будівельних робіт чи належно затвердженого проекту (а.с. 8). Рішення суду про визнання прав власності потрібно ДАБІ для того, щоб прийняти в експлуатацію самочинно збудований обєкт, оскільки в експлуатацію приймає тільки інспекція, а суд визнає право власності за позивачем. Таким чином, іншого способу визнати право власності окрім судового порядкуй не існує. Така позиція ДАБІ узгоджується з Постановою КМУ №461 від 13.04.2011 р., якою затверджений Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів. У відповідності до п.10 даного Порядку, у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з вищезазначеним Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого обєкта. Додатком 5 Даного Порядку передбачено подання Декларації про готовність до експлуатації самочинно збудованого обєкта, на яке визнано право власності за рішенням суду. Приписами ст.ст. 316, 319 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання за ним права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами.. Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 12. Постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», розяснив, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2 статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). При цьому вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Пунктом 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, який затверджений Постановою КМУ №461 від 13.04.2011р. визначено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідній вищезазначеного Порядку за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого обєкта. Враховуючи викладене, необхідно визнати право власності за [PERSON] на будівлю (міні-магазин), що позначена літ. А-1, площею 63,6 м2 та на убиральню, що позначена літ. Б, площею 1,4 м2, що розташовані за адресою: Сумська область, Сумський район, с. Кекине, вул. Садова, 16 В.

Outcome: approved