Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду 12.11.2014 року з заявою, в якій просить встановити факт, що [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] в с.Тулиголове Кролевецького району Сумської області, є рідною матір'ю [PERSON], [INFO], мотивуючи свої доводи наступним. [INFO] у с.Тулиголове Кролевецького району померла її баба (мати її батька) [PERSON]. На момент смерті [PERSON] проживала разом з нею та своїм сином, а її батьком, [PERSON] по [ADDRESS]. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила 11.04.2000 заповіти: за р.№83 згідно якого земельну частку (пай) заповіла їй, а за р.№84 вона фактично скасувала попередній заповіт, оскільки житловий будинок в с.Тулиголове та взагалі все інше майно, яке буде належати їй на день смерті вона заповіла своєму сину [PERSON]. Зважаючи на це, після смерті [PERSON] вона та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини за заповітами, водночас [PERSON], син померлої, єдиний спадкоємець першої черги, відмовився від прийняття спадщини за законом на її користь, спадкоємця іншої черги, про що подав відповідну заяву до нотконтори, а вона в свою чергу подала до нотконтори заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], оскільки відмовився від прийняття спадщини на її користь спадкоємець першої черги. На підставі вказаних заяв було заведено спадкову справу №37/2012. Вона бажає оформити спадщину після смерті своєї баби [PERSON], жодна інша особа на спадщину не претендує. Для того, щоб оформити свої спадкові права вона звернулась до нотаріальної контори, де їй було роз'яснено порядок оформлення спадщини та повідомлено про перелік документів, які необхідні для оформлення спадщини. При цьому з'ясувалося, що в документах, які будуть необхідні для оформлення спадщини, а саме у свідоцтві про народження її батька [PERSON] [NUMBER], виданого Глухівським Рай бюро ЗАГС Сумської області 02 вересня 1949 року у графі мати внесено запис російською мовою «[PERSON]», а у свідоцтві про смерть зазначено «[PERSON]». Свідоцтво про народження її батька було виписане 1949 року, після війни, коли документи про народження бабусі були втрачені, тому ймовірно зі слів було записано ім'я матері саме, як [PERSON]. З 1971 року (з часу отримання її бабусею повторного свідоцтва про народження) ніхто не бачив необхідності внесення виправлень у запис про народження її батька, оскільки ні в кого не виникало сумнівів щодо того, що [PERSON] є рідною матір'ю [PERSON]. На даний час вирішується питання оформлення спадщини, яка залишилася після смерті її баби [PERSON], однак в подальшому таке оформлення буде неможливе внаслідок наявних помилок в написанні її імені у свідоцтві про народження її батька [PERSON]. Таким чином, інакше ніж у судовому порядку, не можна довести, що [PERSON] є рідною матір'ю [PERSON]. В судовому засіданні заявниця підтримала свою заяву, пояснила, що така плутанина могла мати місце у зв'язку із складністю вимови та написання імені баби, в тому числі при перекладі. Тим більше, що для пересічних громадян вимовляти ім'я [PERSON] досить незвично, адже воно є рідковживаним та непоширеним, натомість співзвучне до нього і звичніше для вимови є ім'я [PERSON]. Оскільки «[PERSON]» та «[PERSON]» схожі за звучанням, мають однакові закінчення, тому в побуті саме [PERSON], а також [PERSON], а не [PERSON] називали її бабусю. Заінтересована особа [PERSON] під час розгляду справи в судовому засіданні не заперечував, щодо задоволення заяви [PERSON], пояснив, що свідоцтво про його народження було втрачене під час війни. Коли виписувалось нове свідоцтво про його народження, то ймовірно зі слів матері було записано ім'я матері саме як [PERSON]. Повторне свідоцтво про народження його матір'ю було отримано тільки 11 березня 1971 року, в якому вірно було зазначено ім'я його матері «[PERSON]». На той час йому вже було 32 роки, тому змінювати його свідоцтво про народження ніхто не став, адже він мав паспорт. Він підтвердив, що дійсно його матір не називали [PERSON], а частіше називали [PERSON] або [PERSON]. Від Тулиголівської сіської ради до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, заявлені вимоги [PERSON] визнають та не заперечують щодо їх задоволення (а.с.30). Суд, заслухавши пояснення заявниці, заінтересованої особи [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти. [INFO] у с.Тулиголове Кролевецького району померла [PERSON] (а.с.9). На момент смерті [PERSON] проживала разом з сином [PERSON] та онукою [PERSON] в одному будинку, вели спільне господарство, що підтверджується довідкою виконкому Тулиголівської сільської ради Кролевецького району №429 від 06.11.2014р. (а.с.14). На випадок своєї смерті [PERSON] залишила 11.04.2000р. заповіти: за р.№83, згідно якого земельну частку (пай) заповіла [PERSON] (а.с.19), за р.№84 - житловий будинок в с.Тулиголове та взагалі все інше майно, яке буде належати їй на день смерті вона заповіла своєму сину [PERSON] (а.с.12). Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.1254 ЦК України заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Як вбачається з довідки Кролевецької районної державної нотаріальної контори, інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті [INFO] [PERSON] була заведена спадкова справа №37/2012. У спадковій справі міститься заява від 10 лютого 2012 року з р.№97, яку подала онука померлої [PERSON] про прийняття спадщини за законом; заява від 10 лютого 2012 року з р.№98, яку подала онука померлої [PERSON] про відмову від прийняття спадщини за заповітом; заява від 10 лютого 2012 року з р.№99, яку подав син померлої [PERSON] про відмову від прийняття спадщини за заповітом; заява від 10 лютого 2012 року за р.№100, яку подав син померлої [PERSON] про відмову від спадщини за законом на користь онуки померлої [PERSON] Заповіти, посвідчені 11.04.2000 року від імені [PERSON] за р.№83 та р.№84, внесені до Спадкового реєстру (а.с.24-27). Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На даний час [PERSON] вирішується питання оформлення спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON], однак в подальшому таке оформлення буде неможливе внаслідок розбіжностей у написанні імені померлої у свідоцтві про смерть та у свідоцтві про народження батька заявниці. Так у свідоцтві про народження батька заявниці [PERSON] серія [NUMBER], виданого Глухівським Рай бюро ЗАГС Сумської області 02 вересня 1949 року (а.с.10) у графі мати внесено запис російською мовою «[PERSON]», а у свідоцтві про смерть спадкодавиці зазначено «[PERSON]» (а.с.9). Факт родинних відносин підтверджується записами погосподарських книг по Тулиголівській сільській раді, зокрема за 2006-2010 роки та за 2011-2015 роки, в яких зазначено родинні зв'язки голови домогосподарства [PERSON], [INFO], з [PERSON], [INFO], саме, як мати та син (а.с.15-18). Підтвердженням того, що [PERSON] є сином [PERSON] є заповідальне розпорядження, згідно якого вона все своє майно заповіла своєму сину [PERSON], що підтверджується дублікатом заповіту, виданого 17 липня 2014 року за р.№139 секретарем Тулиголівської сільської ради (а.с.12). Після смерті [PERSON], залишилося спадкове майно, в тому числі, земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Тулиголівської сільської ради, право власності на які, зокрема, підтверджується державним актом СМ147676, виданим на ім'я померлої (а.с.13). Факт родинних відносин між батьком заявниці [PERSON] та бабою заявниці [PERSON] не заперечується Тулиголівською сільською радою та підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] в селі називали як «[PERSON]», а заявницю називали «[PERSON]», тобто по імені матері та баби [PERSON]. Саму ж [PERSON] в селі називали по-різному, то «[PERSON]», то «[PERSON]». Однак всі знали, що вона є рідною матір'ю [PERSON]. При цьому свідок [PERSON] пояснив, що, працюючи керівником сільськогосподарського підприємства в с. Тулиголове Кролевецького району з 1995 року, він знав, що ім'я померлої дійсно [PERSON], оскільки щорічно до 9 Травня поздоровляв її з святом як вдову загиблого на фронті Великої Вітчизняної війни, однак в побуті [PERSON] [PERSON] не називали. Оскільки встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] тягнуть для заявниці юридичні наслідки у вигляді набуття права спадкування за законом, а у позасудовому порядку встановити це неможливо, тобто заявниця не має іншої можливості внести виправлення в написанні імені матері у свідоцтві про народження її батька [PERSON], і діюче чинне законодавство не передбачає іншого порядку встановлення даного факту, тому на підставі п.6 ст.256 ЦПК України вказаний факт, необхідно встановити за рішенням суду. Таким чином, суд вважає доведеним факт, що [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] в с.Тулиголове Кролевецького району Сумської області, є рідною матір'ю [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим є підстави для задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved