Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на дитину та дружину до досягнення дитиною трирічного віку. Свій позов обґрунтовує тим, що 14 липня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу народилася донька - [PERSON], [INFO]. Протягом останнього часу сімейне життя між ними поступово погіршилося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Збереження шлюбу та сімейних відносин вважає неможливим. Згода про місце проживання та виховання дитини між ними досягнута. В даний час вона знаходиться у відпустці по догляджу за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому має право на утримання. Аліменти відповідач нікому не платить, стягнень з відповідача по виконавчим документам не проводиться. Просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 14 липня 2012 року, стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини усіх його доходів щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, та стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 300 грн. щомісячно. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. 14 липня 2012 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №679, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] На момент подачі позову сторони не підтримують шлюбних стосунків та проживають окремо. Шлюб розпався по причині різних поглядів на життя. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що надання сторонам строку для примирення не дасть позитивних результатів. Шлюб між сторонами носить формальний характер, разом вони не проживають, сімейних відносин не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому його слід розірвати. Згідно свідоцтв про народження дитини, відповідач є батьком [PERSON] [INFO]. Дитина проживає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні, що було визнано сторонами. Статтею 141 СК України визначено рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, відповідач зобов'язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а тому у відповідності до ст.ст. 180, 182 СК України, з відповідача необхідно стягувати аліменти на користь позивача на утримання дитини в розмірі ? частки його заробітку щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сім'ї, хоча повинен матеріально підтримувати дружину, з якою проживає дитина. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання відповідача в розмірі 300 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. В зв'язку з цим, суд у відповідності із ст. 61 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. На підставі наведеного, ст.ст. 110, 112 ,84, 180, 181, 182 184 СК України.

Outcome: approved