Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], мотивуючи вимоги тим, що 24.10.2010р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. З березня 2013 року вони з відповідачем припинили сімейні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, син проживає біля позивачки. Позивачка вказує, що сімейні відносини не склалися у зв'язку з тим, що вони не знаходять спільної мови у повсякденному житті за своїх несумісних характерів, що призводило до постійних сварок, а згодом і до розірвання стосунків. На примирення позивачка не згодна, а тому звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити незмінним її прізвище, а також визначити місце проживання малолітнього сина біля неї до його повноліття (а.с.3). Позивачка в судове засідання не з'явилася, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, згодна на ухвалення заочного рішення, справу просила розглянути за її відсутності (а.с.28). Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.15, 16, 20, 27), про причини своєї неявки суд не повідомив, письмове заперечення проти позову, а також заяву про розгляд справи за його відсутністю не надав. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Також ч.1 ст.224 цього кодексу встановлено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, враховуючи повторну неявку відповідача, повідомленого належним чином, згоду позивачки на ухвалення заочного рішення та вищенаведені положення закону, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Встановлено, що [PERSON], який народився [INFO] в м.Одеса, і [PERSON], яка народилася [INFO] в смт.Радісне, Іванівського району, Одеської області, зареєстрували шлюб 24.10.2010р., про що в Книзі реєстрації шлюбів 2010 року жовтня місяця 24 числа зроблено відповідний актовий запис за №08; прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Виконкомом Радісненської селищної ради Іванівського району Одеської області 24.10.2010р. (а.с.4). [INFO] у подружжя [PERSON] і [PERSON] народився син [PERSON], про що Виконавчим комітетом Радісненської селищної ради Іванівського району Одеської області 17.01.2011р. видано Свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Як вбачається з позовної заяви [PERSON] і [PERSON] з березня 2013 року припинили сімейні відносини, проживають окремо, син проживає біля позивачки, на примирення позивачка не згодна, подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має для неї істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Частиною 3 ст.105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заява позивачки про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя подружжя [PERSON] і [PERSON] та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Як встановлено ч.8 ст.235 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Згідно ч.1 ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому вимога позивачки щодо надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]» після розірвання шлюбу теж підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги ту обставину, що малолітній син [PERSON], якому на час розгляду справи виповнилося 3 роки, проживає біля позивачки і відповідач проти цього не заперечує, суд дійшов висновку про згоду позивачки і відповідача щодо визначення місця проживання сина біля позивачки (матері дитини), що відповідає вимогам ч.1 ст.160 СК України. Суд роз'яснює, що згідно зі ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved