Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом до ПАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» про стягнення невиплаченої компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки, зазначивши, що з 27.09.2005 року по 18.08.2016 року позивач безперервно працював на ВАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва», яке в подальшому було перейменоване в Публічне акціонерне товариство «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва», на посаді водія 1-го класу відповідно до Наказу № 77 від 27.09.2005 року. 18.08.2016 року позивач був звільнений з посади водія відповідно до наказу № 67-к від 18.08.2016 року. Зазначеним наказом [PERSON] була нарахована компенсація за невикористані відпустки з 27.02.2008 року по 18.08.2016 року за 190 календарних днів. При звільнені позивачу не була виплачена нарахована компенсація за невикористані відпустки в сумі 13400 грн. 70 коп., яка не виплачена позивачу і на день звернення до суду, в силу чого, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію за невикористанні дні щорічної відпустки в сумі 13400 грн. 70 грн. Позивач будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак, представник позивача [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить справу розглянути без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, повідомлення про причини своєї неявки та заяву про розгляд справи за їх відсутності суду не надіслав, в силу чого, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, що регламентується ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, взявши до уваги відсутність заперечення з боку позивача про можливий заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд вивчивши матеріали справи, визначив, встановив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини: Судом встановлено, що копія трудової книжки серія [NUMBER], виписана на ім'я [PERSON], [INFO], містить запис № 34 від 27.09.2005 року про прийняття водієм 1-го класу на Відкрите акціонерне товариство «Вінницьке Управління механізації і автотранспорту будівництва», та містить запис № 38 від 18.08.2016 року про звільнення з роботи за власним бажанням ст. 38 КЗпП України, наказ № 67-к від 18.08.2016 року, при цьому запис № 37 вказує на перейменування ВАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» на Публічне акціонерне товариство «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва». (а.с. 3 (на звороті), 4). Згідно копії наказу директора Публічного акціонерного товариства «Вінницьке Управління механізації і автотранспорту будівництва» Захарчука А.В. № 67-к від 18.08.2016 року [PERSON], водія, було звільнено 18 серпня 2016 року за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України. Бухгалтерії провести повний розрахунок, у тому числі виплатити компенсацію за невикористанні відпустки з 27.02.2008 р. по 27.02.2009 р. 11 календарних днів; з 27.02.2009 р. по 27.02.2016 р. 168 календарних днів; з 27.02.2016 р. по 18.08.2016 р. 11 календарних днів. Всього 190 календарних днів. ( а.с. 6). Зміст Довідки про середню заробітну плату (дохід) № 9 від 30.10.2016 року, виданої ПАТ «Вінницьке Управління механізації і автотранспорту будівництва», вказує, що [PERSON] працював на ПАТ «Вінницьке Управління механізації і автотранспорту будівництва» водієм, його заробітна плата за період з грудня 2015 року по липень 2016 року склала 25177 грн. 74 коп., кількість календарних днів - 357. Середньоденна заробітна плата становить 70 грн. 53 коп. (а.с. 6). Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При ухваленні даного рішення, суд керується виключно тими доказами, що є в матеріалах справи, оскільки неявка сторін в судове засідання унеможливлює суд реалізувати повноваження в порядку ч.4 ст. 10 ЦПК України та роз'яснити сторонам про надання додаткових належних та допустимих доказів. Стаття 116 КЗпП України вказує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Зміст ст. 238 КЗпП України вказує, що при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. За даних обставин, враховуючи надані суду докази, беручи до уваги те, що позивач звільнився з підприємства, на якому працював, за власним бажанням, при цьому, виходячи із його позиції, яка не спростовано належними та допустимими доказами, йому не було виплачено компенсацію за невикористанні дні щорічної відпустки, за період з 27.02.2008 року по 18.08.2016 року загальною тривалістю 190 календарних днів, врахувавши довідку про середню заробітну плату (дохід), сформовану відповідачем 30.10.2016 року, з якої вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача становила 70 грн. 53 коп., а тому, сума невиплаченої компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки становить 13400 грн. 70 коп. (190 х 70,53 грн.), що беззаперечно вказує на порушення відповідачем трудового законодавства, в силу чого, з огляду на норму ст. 238 КЗпП України, суд вважає, що позов є обгрунтований та підлягає до задоволення в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача 13400 грн. 70 коп., що становить невиплачену компенсацію за невикористанні дні щорічної відпустки, розподіливши судові витрати в порядку ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та ст.ст. 116, 238 КЗпП України, ст. ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved