Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору недійсним. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.08.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11206892000. Вказаний кредитний договір визначений сторонами як споживчий кредит. Позивач вважає, що під час укладення договору, банк: приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо валютних ризиків - можливості грошових втрат суб'єктів валютного ринку внаслідок коливань валютних курсів; не здійснив належно детальний, достовірний та обєктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача; не зазначив належно вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості; не визначив належно реальну процентну ставку; не визначив та не вказав належно про абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді; не встановив застереження щодо попередження позичальника про настання валютних ризиків; не зазначив про умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи, а також про всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у звязку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; не визначив строк дії кредитного договору та не визначив порядок припинення його дії; не встановив істотної умови договору про його дострокове розірвання; не визначив відповідальності кредитора при порушені умов договору щодо умов повернення і зарахування кредиту; не здійснив оприлюднення інформації про умови іпотечного кредитування, не встановив положення про інфляційне застереження та не узгодив домовленості про розрахунки індексації щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки. Позивач вважає, що був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та валютних ризиків, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту, дізнався про укладення договору під впливом обману лише після подання банком позову від 31.03.2016 року з розрахунком заборгованості. Просить суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 11206892000 від 30.08.2007 року, який укладений між банком і [PERSON] У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, представництво її інтересів здійснювала представник [PERSON],\~яка позовні вимоги [PERSON] підтримала повністю, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечила позовні вимоги, подала письмові заперечення від 03.07.2017 р. № 017-1 із додатками (а.с. 62-71), де вказує, що позичальник своїм підписом у договорі засвідчив факт та згоду з умовами цього договору, підтвердив свої права та обовязки, погодився з ними, підтвердив свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови договору цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими, а перед укладенням цього договору він отримав від банку інформаційний лист. Вважає позовну заяву безпідставною та необґрунтованою,просила у задоволенні позову відмовити повністю. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 30 серпня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (банк) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір про надання споживчого кредиту №11206892000, відповідно до якого банк зобовязувався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) у формі поновлюваної кредитної лінії в іноземній валюті у доларах США в сумі 50000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 252500 грн. за курсом НБУ на день укладання Договору, а позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) у повному обсязі не пізніше 29 серпня 2018 року, та сплачувати проценти за користування кредитом (а.с. 110-117). Оскільки позичальник [PERSON] не здійснювала платежів для погашення кредиту, банк у квітні 2016 р. звернувся з позовом до неї та до поручителів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів та пені. Відповідно до заочного рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2016 року по справі № 566/306/16-ц позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11206892000 від 30.08.2007 року в розмірі 18072,13 дол. США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 35293,43 грн. Стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму сплаченого судового збору в розмірі 7653,47 грн., в рівних частках з кожного по 1913,37 грн. (а.с. 56-59). Лише поручитель [PERSON] звернулась до Апеляційного суду Рівненської області із апеляційною скаргою на заочне рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2016 року по справі № 566/306/16-ц. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 30 червня 2017 року по даній справі апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, заочне рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2016 року по справі № 566/306/16-ц в частині стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11206892000 від 30 серпня 2007 року в розмірі 18072,13 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 35293,43 гривень змінено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11206892000 від 30 серпня 2007 року в розмірі 18072,13 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 35293,43 гривень; стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11206892000 від 30 серпня 2007 року в розмірі 18072,13 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 35293,43 гривень. В решті рішення залишено без змін (а.с. 118-119). При цьому судами першої та апеляційної інстанції встановлено факт надання банком та отримання позичальником кредиту у формі поновлюваної кредитної лінії з лімітом у розмірі 50000 доларів США. [PERSON], яка є позичальником, не оскаржувалось рішення суду першої інстанції про стягнення з неї заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У травні 2017 року між позивачем та відповідачем виник спір щодо дійсності укладеного сторонами договору про надання споживчого кредиту № 11206892000 від 30 серпня 2007 року. Виходячи з положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша\~статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдана у зв'язку з вчиненням цього правочину. Згідно з ч. 1\~ст. 229 ЦК України, істотне значення мають природа правочину, права та обов'язки сторін, такі властивості і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Як роз'яснено у п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких введено в оману, і сам факт обману повинні довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. \~\~\~\~ Згідно зі\~ст.ст. 10, 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. \~\~\~\~ Однак [PERSON] не подано суду доказів на підтвердження навмисного введення банком позивача в оману щодо обставин, які впливали на вчинення оспорюваного правочину. Правове регулювання відносин, повязаних з наданням споживчого кредиту, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Законі України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Згідно ст.ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Положеннями ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, діючої на момент укладення оспорюваного договору, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинній на час укладення спірного договору, тобто 30 серпня 2007 року,перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинній на час укладення спірного договору, договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Відповідно до ч. 6 цієї ж ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», чинної станом на 30.08.2007 р., споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Як вбачається із матеріалів справи, а саме довідок-розрахунків заборгованості за кредитом, по процентам за користування кредитом, пені за несвоєчасне погашення заборгованості (а.с. 23-35), виписки за кредитним договором № 11206892000 від 30 серпня 2007 рокуза період з 30.08.2007 р. по 27.06.2017 р. (а.с. 83-108) позивач [PERSON] не відкликала свою згоду на укладення оспорюваного договору про надання споживчого кредиту, користувалась кредитними коштами, здійснювала платежі на виконання умов цього договору. Відповідно до пункту 7.12 договору про надання споживчого кредиту №11206892000 від 30.08.2007 року, сторони домовилися вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обовязки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед підписанням даного договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів». Договір підписаний позивачем, у ньому вказано, що оригінал отриманий [PERSON] 30.08.2007 р. Сторонами також підписано Графік погашення кредиту, що є додатком до договору про надання споживчого кредиту № 11206892000 від 30.08.2007 року (а.с. 112-114), додаткову угоду № 1 від 30.08.2007 р. до вказаного договору (а.с. 114), де позичальник підтверджує, що є клієнтом банку і ознайомлений з усіма тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню, додаток № 2 Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (а.с. 115-117), де передбачені дати платежів, суми платежів за розрахунковий період в доларах США, погашення основної суми кредиту в доларах США, комісія за надання кредиту, платежі за надані супутні послуги на користь третіх осіб, повязані із страхуванням, сплатою державного мита за посвідчення договору іпотеки/застави, послугами нотаріусів, сплатою вартості послуг за проведення незалежної експертної оцінки предмету забезпечення, реальна процентна ставка, абсолютне значення подорожчання кредиту. Крім того, у пункті 1.1 оспорюваного договору зазначено, що позичальник, укладаючи цей договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов даного договору, внаслідок чого може виникнути потреба у доплаті Позичальником за рахунок власних коштів повної вартості продукції, яку останній придбає за рахунок кредитних коштів банку. Що стосується строку дії договору, то в п. 1.2.2 спірного договору зазначено, що позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 29 серпня 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін. Таким чином, позивач отримав перед укладенням договору від банку інформацію згідно з вимогами чинного на момент укладення законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів», сторони погодили усі його істотні умови, форма та зміст договору відповідає положенням ст. 203 ЦК України. Доводи позивача про невідповідність законодавству істотних умов договору про надання споживчого кредиту від 30 серпня 2007 року № 11206892000 не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, як і не знайшло підтвердження умисне введення відповідачем позивача в оману щодо істотних умов договору, ціни та валютних ризиків, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту. Отже, відсутні підстави для визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту від 30 серпня 2007 року № 11206892000. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed