Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу ВЕР 038842 від 29.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Чутівського районного нотаріального округу Савіновою Н.М., належить будинок [ADDRESS] . За зазначеною адресою, в тому числі, зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . У вищевказаному будинку відповідачі не проживають без поважних причин, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку немає та даним житловим приміщенням зазначені особи взагалі не цікавляться. Позивач зазначає, що вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та вказала, що відповідачі, які не є членами її родини, не хочуть самостійно знятися з місця реєстрації за вищевказаною адресою. Крім того, позивач зазначила, що не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Перший відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи належним чином була повідомлена шляхом розміщення оголошення про виклик до суду останньої на офіційному веб - сайті судової влади. Другий відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений шляхом розміщення оголошення про виклик до суду останнього на офіційному веб - сайті судової влади. З огляду на неявку в судове засідання відповідачів, які належним чином були повідомленими про час та місце розгляду справи, а також згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши вступне слово позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу ВЕР 038842 від 29.05.2007 року, виданого приватним нотаріусом Чутівського районного нотаріального округу Савіновою Н.М., та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за №2116030, будинок [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 6-7). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15382178 [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.8). Згідно розпорядження Чутівської селищної ради №8 від 15.02.2016 року вул. Щорса смт Чутове перейменовано на вул. Весняну смт Чутове (а.с.95). Згідно відомостей про зареєстрованих осіб №867/05-26 від 03.03.2021 року та №3168/07-29 від 14.07.2021 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.12; 94). Згідно актів обстеження житлового будинку [ADDRESS] на предмет проживання громадян [PERSON] та [PERSON] , складених 09.03.2020р., 20.08.2020р., 20.02.2021р., членами комісії встановлено, що останні за вказаною адресою не проживають та їхні особисті речі відсутні (а.с.13-18). Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача, дали показання, що не бачили відповідачів за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] тривалий час. Таким чином матеріалами справи та показаннями свідків підтверджується, що відповідачі не проживають за зареєстрованим місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Як вбачається з матеріалів справи, перший та другий відповідачі вселилась у будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] в якості членів сім`ї позивача і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Якщо перший та другий відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані, їхнє право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц, від 16 жовтня 2019 року по справі № 243/9627/16-ц, від 23 жовтня 2019 року по справі № 766/12748/16-ц. Судом встановлено, що позивач є власником будинку і як власник надавала право першому та другому відповідачам користуватись ним. Останні припинили бути членами сім`ї позивача, оскільки протягом тривалого часу не проживають із позивачем, не ведуть спільного господарства, не пов`язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов`язків. Тому, право першого та другого відповідачів на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. На підставі вищезазначеного, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за зазначеною адресою. З огляду на вищевикладене, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 259, 263, 264-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved