Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Полтави з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон без згоди та супроводу батька. Свій позов мотивує тим, що відповідач [PERSON] є батьком їх спільних малолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час позивач планує із синами відпочинок та оздоровлення за кордоном. Згоди на тимчасовий виїзд дітей отримати у відповідача немає можливості. Тому вона змушена звернутись до суду та просить суд надати дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] до Арабської республіки Єгипет, Грузії, країн Шенгенської зони в період з 01.08.2017 року по 31.01.2018 року без згоди їх батька [PERSON] та надати дозвіл на виїзд дітей без згоди батька до досягнення дітьми 16 років. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він не заперечує проти виїзду його синів на відпочинок за межі України, але він бажає знати на який строк та до якої країни. В судовому засіданні була оголошена перерва для вирішення спору мирним шляхом. Після перерви відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача просив суд продовжити розгляд справи без участі відповідача, оскільки спір мирним шляхом не врегульовано. Представник третьої особи Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, попередньо надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши думку представника позивача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив наступне. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, згідно свідоцтва [NUMBER] від 02.08.2006 року батьком малолітнього [PERSON] записаний - [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Згідно свідоцтва [NUMBER] від 10.02.2004 року батьком малолітнього [PERSON] записаний - [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч.3 ст. 313 Цивільного Кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Суд враховує той факт, що відповідач не надав письмової згоди на виїзд дітей за межі України, а також враховує інтереси малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], приходить до висновку про необхідність задоволення даного позову в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON], у супроводі матері - [PERSON] до Арабської республіки Єгипет, Грузії, країн Шенгенської зони без супроводу батька дитини - [PERSON] в період з 01.08.2017 року по 31.01.2018 року. Що стосується позовної вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в період з 15.01.2020 року по 14.07.2022 року, тобто до досягнення дітьми 16 років суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні з таких підстав. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одно з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Згідно ст. 141 ЦК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. З аналізу вказаних правових норм випливає, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Лише бажання оздоровлювати дітей без зазначення конкретних обставин не є підставою до задоволення позову. Крім того, надавши дозвіл на виїзд дітей на майбутнє - до досягнення дітьми 16 років без згоди батька, буде порушено баланс інтересів сторін: а саме: співвідношення права матері, з якою проживає дитина, та інтересів батька, який проживає окремо. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в сумі 640 гривень судового збору, оскільк позов задоволено частково. Враховуючи встановлені судом факти та відповідні їм відносини,

Outcome: partial