Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька, вказавши наступне. 19 вересня 2000 року позивачка уклала шлюб з відповідачем. Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 18 вересня 2013 року їх шлюб розірвано. Від шлюбу мають синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] відмовляється надати позивачці нотаріально посвідчену згоду на виїзд їх дітей за кордон для відпочинку та оздоровлення. Вважає, що виїзд дітей за кордон сприятиме розширенню їх світогляду, їх духовному та інтелектуальному розвитку, поглибить знання про культуру і побут інших народів світу, розширить кругозір дітей і таке відповідатиме інтересам самих же дітей. Відмовляючи у наданні такого дозволу, відповідач порушує, у першу чергу, інтереси самих дітей. Таким чином, позивачка просила наданти дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди їх батька, а також оформити без згоди батька відповідні проїзні документи. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак подала заяву, згідно якої просила справу розглянути за її відсутності, позов підтримує, просить задоволити. Уточнила, що бажає вивозити дітей в Угорщину, де проживає її матір. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, своєчасно, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення розгляду справи не подавав, тому на підставі ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечує позивачка. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши всі обставини, які мають значення для правильного її вирішення, суд приходить до наступного. Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, документальне оформлення документів для зарубіжних поїздок регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», який також визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Частиною першою статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частинами першою, другою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова відповідача від надання дозволу на виїзд за кордон на відпочинок та оздоровлення його синам є безпідставною, йде врозріз з інтересами самих дітей. Відмовляючи в наданні вказаного дозволу, відповідач зловживає своїми батьківськими правами і здійснює їх всупереч інтересам малолітніх дітей та перешкоджає позивачці у їх вихованні, піклуванні про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створенні належних умов для розвитку їхніх природних здібностей, підготовці їх до самостійного життя та праці. При цьому згідно п. 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо інший з батьків відсутній у пункті пропуску. Отже, законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового), а не надання рішенням суду дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної країни та періоду перебування за кордоном, що в порушення ст. 153, 157 СК України фактично позбавляє батька дитини можливості брати участь в її вихованні та особисто спілкуватись. За таких обставин, неможливо задовольняти вимогу про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей без зазначення конкретної країни прямування, а враховуючи заяву позивачки, у якій вона вказала, що бажає вивозити дітей до Угорщини, слід надати їй можливість вивозити дітей саме до цієї країни. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про те, що відмова відповідача є безпідставною, створюючи дитині складнощі у виїзді за кордон з метою оздоровлення, відпочинку, духовного й культурного розвитку дитини, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено будь-яких обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог на виготовлення відповідних документів для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини, а також надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон без дозволу (згоди) або супроводу батька за межі України до Угорщини строком до кінця 2017 року. Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», пунктів 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724), статей 141, 155 Сімейного кодексу України, статей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial