Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до територіальної громади в особі Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, [PERSON] районної державної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання права на земельну частку (пай). В позові вказала, що на початку 1997 року вона переселилася з с. Залавя Рокитнівського району Рівненської області на постійне місце проживання в [INFO]. 28.06.1997 року згідно протоколу №5 засідання правління КСП «Червоний лан» на підставі поданої нею заяви була прийнята в члени КСП «Червоний лан» та працевлаштована до даного підприємства. 06.03.2000 року звільнилася за власним бажанням. Разпаювання земель КСП «Червоний лан» було проведено 30.04.1996 року. На даний час їй стало відомо, що згідно Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року, вона мала право на земельну частку(пай), але з невідомих причин не була включена до списку на отримання земельної частки (паю). З приводу отримання права на земельну частку (пай) вона звернулася до Литвяківської (на даний час Засульської ) сільської ради Лубенського району Полтавської області, але листом від 16.03.2017 року їй було відмовлено у наданні земельної частки (паю). [PERSON] районною державною адміністрацією їй було також відмовлено у вирішенні цього питання. А листом Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області №3404/6-17 від 31.03.2017 року було розяснено, що спори, які виникають у процесі застосування указів Президента України, інших нормативних актів, що регулюють правовідносини, повязані з реформуванням аграрного сектору економіки й зокрема проведення приватизації землі, використання її власниками, вирішуються в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене позивач прохає суд поновити їй строк звернення до суду, як пропущений з поважних причин та визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 3,54 умовних кадастрових гектари на території Литвяківської сільської ради (нині Засульської сільської ради) Лубенського району Полтавської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав, прохає їх задовольнити. Представник відповідача - територіальної громади в особі Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області в судове засідання не зявився направивши до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі (а.с.18). Представники відповідачів [PERSON] районної державної адміністрації та головного управління Держгеокадастру у Полтавській області направили до суду письмові заперечення щодо позовних вимог позивача (а.с.19-23, 28-30). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав . Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 09.04.1997 року зареєстрована та проживає в [INFO] (Литвяківська сільська рада) (а.с.4). Відповідно до рішення чергової девятнадцятої сесії сьомого скликання Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 29.12.2016 року «Про припинення сільських рад та їх виконавчих комітетів як юридичних осіб публічного права в результаті реорганізації шляхом приєднання до Засульської сільської ради» Литвяківська сільська рада обєдналася з Засульською сільською радою. 28.06.1997 року згідно протоколу №5 засідання правління КСП «Червоний лан» на підставі поданої позивачем [PERSON] заяви вона була прийнята в члени КСП «Червоний лан» та працевлаштована до даного підприємства, що підтверджується архівним витягом архівного відділу [PERSON] райдержадміністрації від 16.02.2017 року (а.с.6) та копією трудової книжки [PERSON] (а.с.5). Звільнена з роботи 06.03.2000 року. Відповідно до повідомлення управління Держгеокадастру у [PERSON] районі Полтавської області Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Червоний лан» виданий 15.05.1996 року, реєстраційний номер 1. Разом з тим, у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Червоний лан» Лубенського району Полтавської області прізвище позивача відсутнє (а.с.7). Пунктом 7 Указу Президента України Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям від 8 серпня 1995 року встановлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Як на підставу своїх вимог позивач [PERSON] посилається на те, що 31.03.1997 року згідно протоколу №5 засідання правління КСП «Червоний лан» на підставі поданої нею заяви вона була прийнята в члени КСП «Червоний лан» та працевлаштована до даного підприємства, тобто позивач посилається саме на ці підстави, які передбачені п.7 Указу Президента України Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям . При вирішенні питання щодо наявності чи відсутності у позивача права на земельну частку (пай), суд враховує, що право на земельну частку (пай) має особа, яку приймають у члени сільськогосподарських підприємств або яка переселяється у сільську місцевість для постійного проживання. Згідно листа виконкому Засульської сільської ради від 16.03.2017 р. землі запасу (резервний фонд), що надаються в приватну власність громадянам жителям сільської ради, знаходяться в оренді. Земель запасу (резервного фонду) в межах населеного пункту немає, повноваження щодо розпорядження землями за межами населеного пункту не належать сільській раді (а.с.8). Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені статтею 122 Земельного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст.122 Земельного кодексу України Районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва. Таким чином, надання у власність земельної ділянки із земель резервного фонду чи земель запасу не належить до повноважень [PERSON] районної державної адміністрації, а тому в задоволенні позову до даного відповідача слід відмовити. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Разом із тим, як вбачається із матеріалів справи, позивач з приводу виділення йому земельної частки (паю) зверталася до Засульської сільської ради та до [PERSON] районної державної адміністрації в березні 2017 року і, отримавши відмову, звернулася з даним позовом до суду. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем строк позовної давності не пропущено. На підставі викладеного та

Outcome: partial