Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що вона з [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 03.11.2015. З листопада 2016 року між ними припинені фактичні шлюбні стосунки у зв'язку з різними поглядами на життя. Позивач переконана, що подальше сімейне життя та збереження шлюбу з відповідачем неможливе, на примирення не згодна. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка залишається проживати разом з позивачем. Також позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». У підготовче засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за його відсутності, а також вказала, що позов підтримує у повному обсязі. Відповідач у підготовче засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, а також зазначив, що проти позову не заперечує. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які містяться в матеріалах справи, як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У ч. 4 ст. 206 ЦПК України зазначається, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 03 листопада 2015 року Виконавчим комітетом Бараниківської сільської ради Кремінського району Луганської області, актовий запис № 03, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). Від цього шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних відносин чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Із позовної заяви судом встановлено, що з листопада 2016 року між подружжям припинені фактичні шлюбні стосунки у зв'язку із різними поглядами на життя. Позивач переконана, що подальше сімейне життя та збереження шлюбу з відповідачем неможливе, на примирення вона не згодна, за домовленістю сторін дитина залишається проживати з позивачем. Відповідачем до суду не надано доказів, які спростовують доводи позивача, також не надано доказів, що підтверджують можливість подальшого спільного життя подружжя та збереження їх шлюбу. В той же час, у наданій суду заяві відповідач також наполягає на розірванні шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У ч. 3 ст. 105 СК України зазначається, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Оскільки судом встановлено, що дана родина розпалася, позивач наполягає на розлученні, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та розірвати шлюб між ними. Крім того, згідно з ч. 4 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за можливе залишити позивачу після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». На підставі викладеного,

Outcome: approved