Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що 20 листопада 2014 року між нею та [PERSON], відповідачем по справі було укладено договір позики № 4, за яким вона передала у власність відповідача (Позичальника) грошові кошти у сумі 10000 (десять тисяч) доларів США. На підтвердження отримання коштів відповідач написав 20.11.2015 року розписку до вищезазначеного Договору. Відповідно до п. 1.1 Договору відповідач зобовязувався повернути позивачці суму позики у повному обсязі і в термін, встановлений п. 4.2 Договору, а саме не пізніше 20 травня 2015 року та сплатити за користування позикою щомісячно до 20 числа по 300 (триста) доларів США. Тобто за користування Позикою у період із 20.11.2014 року по 20.05.2015 року відповідач зобовязаний був сплатити 1800 (одну тисячу вісімсот) доларів США. Відповідач вищезазначений борг за договором так і не повернув, чим порушив взяті на себе зобовязання, у звязку з чим вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Крім боргу у сумі 10000 доларів США, відсотків за користування позикою у сумі 1800 доларів США, позивачка просить стягнути з відповідача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на підставі п. 5.2. договору у сумі 2557,2 доларів США, штраф у розмірі 10% від суми заборгованості на підставі п. 5.3. договору у сумі 1180 доларів США, 3% річних на підставі ст.. 625 ЦК України у розмірі 135,78 доларів США. Також просить стягнути з відповідача судовий збір. В судове засідання позивачка не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задоволити у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Причини неявки суду не повідомив. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. 20 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 4, за яким [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 10000 доларів США. На підтвердження отримання коштів [PERSON] написав 20.11.2015 року розписку до вищезазначеного Договору. Відповідно до п. 1.1 Договору [PERSON] зобовязувався повернути [PERSON] суму позики у повному обсязі і в термін, встановлений п. 4.2 Договору, а саме не пізніше 20 травня 2015 року та сплатити за користування позикою щомісячно до 20 числа по 300 (триста) доларів США. Відповідно до п. 4.2. договору позика надана строком до 20.05.2015р. Відповідно до п. 5.2. Договору у разі прострочення повернення позики та плати за користування нею позичальник сплачує позикодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ України, яка діяла на момент прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Відповідно до п. 5.3. Договору у разі прострочення повернення позики та плати за користування нею більше ніж на п`ять календарних днів, позичальник сплачує позикодавцеві штраф в розмірі 10%, від суми заборгованості. Відповідач вищезазначений борг за договором не повернув, чим порушив взяті на себе зобовязання. Вирішуючи даний спір, суд вважає необхідним керуватись наступним. Згідно зі\~статтею 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~статті 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1\~ст. 1049 ЦК України\~визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом\~статті 526 ЦК України\~належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог\~ЦК України\~та інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно\~ст. 545 ЦК України\~наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. У розглядуваній справі борговий документ (Договір позики) знаходиться у позивача. Своїх заперечень проти позовних вимог про стягнення суми боргу за договором позики та доказів, які б підтверджували такі заперечення відповідач суду не надав. Позивачкою доведено належними доказами наявність грошового зобов`язання та передання грошових коштів відповідачеві. Доказів виконання вказаного зобов`язання відповідачем судом здобуто не було. Заборгованість відповідача перед позивачкою за договором позики становить 10000 доларів США. За користування Позикою у період із 20.11.2014 року по 20.05.2015 року відповідач зобовязаний був сплатити 1800 (одну тисячу вісімсот) доларів США відсотків відповідно до п. 1.1. договору. Відтак, вимога про стягнення з відповідача позики у сумі 10000 доларів США, що еквівалентно та відсотків за користування позикою у сумі 1800 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 250986,00грн. - підлягає задоволенню. Стосовно вимоги про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на підставі п. 5.2. договору то розрахунок такої пені здійснений позивачкою невірно. Так, неправильно вказано кількість днів у періоді за який нараховується така пеня. Однак, суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, позивачкою заявлено до стягнення 2557,2 доларів США пені, що в гривневому еквіваленті складає 54391,64грн., які і підлягають до стягнення. Стосовно вимоги про стягнення штрафу у розмірі 10% від суми заборгованості на підставі п. 5.3. договору у сумі 1180 доларів США то суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктом 5.2 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення повернення позики та плати за користування нею, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення У той самий час, згідно з пунктом 5.3.договору позики сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення повернення позики та плати за користування нею більше ніж на п`ять календарних днів. Тобто як п.5.2 так і п. 5.3 передбачають відповідальність за одне й те саме порушення - несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові ВСУ від 21.10.2015 у справі № 6-2003цс15.\~\~ Відтак вимога про стягнення штрафу на підставі п. 5.3 договору задоволенню не підлягає. Стосовно вимоги про стягнення 3% річних на підставі ст.. 625 ЦК України суд зазначає наступне. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу\~(частина перша\~стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті\~625 ЦК\~ нарахування трьох процентів річних від простроченої суми полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав зобов'язання щодо повернення позивачці всієї суми грошових коштів, суд вважає за можливе стягнути з відповідача 3 % річних від простроченої суми боргу що складає 135,78 долларів США, що в гривневому еквіваленті становить 2888,04грн.. Згідно\~ст. 533 ЦК України\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язані визначений грошовий еквівалент у іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалася позивачка, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог. Так з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню борг у сумі 10000 доларів США, відсотки у сумі 1800 доларів США, пеня у сумі 2557,2 доларів США та 3% річних у сумі 135,78 доларів США, а всього 14492,98 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом на 08.10.2015р. становить 308265,68грн. Ч.1\~ст. 88 ЦПК України\~передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі\~3082,63грн.

Outcome: partial