Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25 вересня 1996 року між [PERSON] та її батьками [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання. Згідно з умовами договору позивач взяла на себе зобовязання довічно утримувати своїх батьків, а вони. В свою чергу, передали їй у власність житловий будинок з господарчими спорудами, розташований за адресою: вул.. Первомайська, 12, сел.. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. 22 жовтня 2004 року [PERSON] помер. В 2014 році виникла необхідність продати будинок, оскільки позивач разом з матірю [PERSON] мають переїхати на постійне місце проживання до іншої області. У звязку з чим позивач звернулася до нотаріуса з метою зняття заборони на відчуження майна, проте нотаріус відмовила у вчиненні такої дії, оскільки відчужити будинок можливо лише після смерті матері або ж за рішенням суду. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 3 березня 2015 року було розірвано договір довічного утримання та за позивачем визнано право власності на житловий будинок з господарчими спорудами, розташований за адресою: вул.. Первомайська, 12, сел.. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В червні 2015 року позивач звернулася до нотаріуса з метою посвідчення договору купівлі-продажу будинку та дізналася, що земельна ділянка, на якій розташовано будинок (присадибна земельна ділянка) належить її батькові, [PERSON] 31 липня 2015 року [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме на земельну ділянку, яка залишилася після смерті [PERSON], проте нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що право власності на будинок, який розташований на земельній ділянці, визнано за позивачем. На підставі вищевикладеного позивач просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1371 га (кадастровий номер 1221055400:02:002:0159), яка розташована за адресою: вул.. Первомайська, 12, сел.. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд задовольнити заявлені позовні вимоги, підтвердив обставини викладені в позовній заяві, зауважив, що іншого шляху оформлення права власності на спірну земельну ділянку, окрім рішення суду про визнання права власності на земельну ділянку за позивачем, не має. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі та про визнання позову. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суду пояснив, що під час розгляду справи про розірвання договору довічного утримання питання про право власності на земельну ділянку, на якій розташовано будинок, право власності на який визнано за позивачем, не розглядалося взагалі. На час укладання договору довічного утримання земельна ділянка, на якій розміщено житловий будинок не була приватизована та знаходилась у користуванні. Вже після укладення договору довічного утримання [PERSON] отримав державний акт на право власності на присадибну земельну ділянку, але на доньку земельна ділянка не була переоформлена. Отримати земельну ділянку у власність в порядку спадкування позивач не має можливості, оскільки вона не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та із спадкодавцем на момент його смерті не проживала. [PERSON] також не може оформити спадкові права на цю земельну ділянку, оскільки право власності на будинок зареєстровано за позивачем. Позивач зверталася до державного реєстратора з метою реєстрації права власності на присадибну земельну ділянку у звязку з переходом до неї права власності на житловий будинок, проте їй було відмовлено у реєстрації такого права, оскільки право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Дніпровська селищна рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 25 вересня 1996 року між [PERSON], [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку було укладено договір довічного утримання, згідно з яким [PERSON] та [PERSON] передали у власність [PERSON] жилий будинок з господарчими та побутовими спорудами та будівлями, розташований за адресою: вул..Первомайська, 12 сел.Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, а [PERSON] зобовязалася довічно повністю утримувати [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). 22 жовтня 2004 року помер [PERSON] (а.с.12). Після його смерті на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 3 березня 2015 року договір довічного утримання від 25 вересня 1996 року було розірвано та за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами, розташований за адресою: вул..Первомайська, 12 сел.Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с.13-14). 24 березня 2015 року право власності [PERSON] на житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами за адресою: вул..Первомайська, 12 сел.Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.5). Після реєстрації права власності на житловий будинок позивач дізналася, що земельна ділянка для обслуговування житлового будинку по вул.. Первомайська, 12 сел.Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ДП ВДДн 0123 належить [PERSON] (а.с. 6). У звязку з чим [PERSON] як спадкоємець після смерті чоловіка, [PERSON], звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: вул.. Первомайська, 12 сел.Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Проте постановою державного нотаріуса Верхньодніпровської державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності на житловий будинок, що розташований за вищевказаною адресою визнано за [PERSON] (а.с.17). [PERSON], в свою чергу також не може отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку після смерті [PERSON], оскільки вона спадщину не приймала (а.с.32). Згідно з ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент укладання договору довічного утримання) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Таким чином внаслідок переходу права власності на жилий будинок з господарчими спорудами та будівлями по вул.. Первомайській, 12 сел.Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області до [PERSON] до неї перейшло право користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку. Разом з тим рішенням Дніпровської селищної ради № 118 від 25 грудня 1996 року, тобто вже після переходу права власності на жилий будинок до [PERSON], [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 146 га по вул.. Первомайській, 12 сел.Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та 23 грудня 1997 року видано державний акт на право приватної власності на землю серія ДП ВДДн 0123 (а.с.6). Станом на 26 лютого 2015 року право власності на земельну ділянку площею 0, 1371 га кадастровий номер 1221055400:02:002:0159), розташована за адресою: вул.. Первомайська, 12 сел. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області зареєстровано за [PERSON], що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.7-11). У звязку з чим суд приходить до висновку, що фактично після оформлення права власності на земельну ділянку по вул.. Первомайській, 12 сел.Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області таке право власності перейшло до [PERSON] у відповідності до договору довічного утримання та положень Земельного кодексу України, проте з невідомих суду причин таке право власності не було переоформлено на позивача у звязку з тим, що позивачу не було відомо про оформлення [PERSON] права власності на земельну ділянку. Окрім того ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент реєстрації права власності на житловий будинок за [PERSON] на підставі рішення суду) передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У звязку з переходом права власності на житловий будинок та після реєстрації такого права, [PERSON] звернулася до державного реєстратора з метою реєстрації права власності на земельну ділянку, проте рішенням № 23781607 від 19 серпня 2015 року їй було відмовлено у державній реєстрації права власності, оскільки право власності на земельну ділянку по вул.. Первомайській, 12 сел.Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області зареєстровано за [PERSON] (а.с.33-34). Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна має право подати позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється и не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним правовстановлюючого документу. Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, передбаченому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Оскільки судом встановлено, що до [PERSON] фактично перейшло право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0, 1371 га (кадастровий номер 1221055400:02:002:0159), що розташована за адресою: вул.. Первомайська, 12 сел. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області у звязку з переходом до неї права власності на житловий будинок, проте це право не визнається, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved