Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним первісним позовом та обгрунтувала його тим, що вона є власником жилого будинку, що розташований [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрований як колишній член її сім`ї [PERSON] з яким вона розірвала шлюб у 2008 році. Оскільки відповідач не займається вихованням їх дочки, зловживає спиртними напоями, ображає та принижує дитину, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї, унеможливлює їх спільне проживання у вказаному будинку. Тому [PERSON] просить суд усунути перешкоди в користуванні жилим будинком, визнати втрату права користування жилим будинком, позбавити [PERSON] права користування жилим будинком, зобов'язати його знятись з реєстраційного обліку, зобов'язати управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] за вищевказаною адресою та стягнути на її користь витрати по справі. Відповідач [PERSON] пред`явив зустрічний позов та обгрунтував його тим, що 08.08.1999 року він зареєстрував шлюб із [PERSON], яка на той час вже була власником жилого будинку незакінченого будівництвом з процентом готовності 47%, що розташований [ADDRESS]. Вони добудували вказаний жилий будинок за спільні кошти, як подружжя, в якому він згодом був зареєстрований. 31.01.2008 року шлюб між сторонами було розірвано. До серпня 2013 року вони продовжували проживати однією сім'єю, вели спільне господарство. 19.10.2013 року прийшов рідний брат [PERSON] - [PERSON] і почав наполягати, щоб він взяв гроші в сумі 3000 гривень та 1500 доларів США, написав розписку, забрав деякі речі по списку, який склала їх мати [PERSON] та залишив будинок. На заперечення [PERSON], [PERSON] почав наносити йому удари по голові та обличчю. Після цього [PERSON] звернувся до Барського РВ УМВС з відповідною заявою і в подальшому був госпіталізований до Барської ЦРЛ. Під час перебування на лікуванні йому стало відомо, що [PERSON] перевезла деякі його речі з будинку, що розташований по [ADDRESS], до його сестри [PERSON] 24.10.2013 року, коли він повернувся додому після лікування, [PERSON] не впустила його в будинок. Це відбулось в присутності дільничного інспектора Барського РВ УМВС [PERSON] [PERSON] просить суд вселити його у жилий будинок по [ADDRESS] та стягнути на його користь витрати по справі. В судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], яка діє згідно ордера від 07.11.2013 року (а.с.92), первісний позов підтримують та просять суд задовольнити його. В судовому засіданні [PERSON] та його представник адвокат [PERSON], яка діє згідно ордера від 07.11.2013 року (а.с.87), первісний позов не визнають, просять суд відмовити в його задоволенні. [PERSON] пред`явив зустрічний позов: просить вселити його в будинок [ADDRESS]. [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] не визнають зустрічний позов та просять суд відмовити в його задоволені. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, хоча у встановленому порядку повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення повістки про виклик у суд на 29.01.2014 року (а.с.147). Вислухавши пояснення сторін та їх представників адвокатів [PERSON] та [PERSON], допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов слід задовольнити з таких підстав. Встановлено, що 02.08.1999 року [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) купила незакінчений будівництвом жилий будинок, що має 47% готовності, розташований [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу, зареєстрованого 03.08.1999 року в Барському бюро технічної інвентаризації (а.с.6,30). 08.08.1999 року між сторонами було укладено шлюб, який 14.01.2008 року розірвано, що підтверджується копіями свідоцтв про одруження та про розірвання шлюбу (а.с.8,18). 21.11.2003 року Балківською сільською радою Барського району на підставі рішення виконкому Балківської сільської ради №8 від 25.01.2001 року на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] (а.с.7) Станом на 31.12.2012 року домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Барське районне бюро технічної інвентаризації» (а.с.35). Встановлено, що після завершення будівництва будинку, що розташований [ADDRESS], [PERSON] дозволила [PERSON] вселитись в цей будинок, а згодом зареєструватись за вказаною адресою. Те, що [PERSON] рахується членом сім`ї [PERSON] і з 21.09.2005 року зареєстрований в вищевказаному жилому будинку, підтверджується довідкою про склад сім'ї від 04.07.2013 року, випискою із погосподарської книги по с.Чемериси Барські Барського району від 27.08.2013 року (а.с.11,31) та повідомленням адресного довідкового бюро державної міграційної служби України у Вінницькій області від 05.08.2013 року (а.с.21). Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] у встановленому порядку набув право користування будинком [ADDRESS]. У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким законом є ч.2 ст.16 ЦК України, в якому міститься перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Цей перелік не є вичерпним, адже суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом. При уточнені позовних вимог [PERSON] та її представник наполягали на задоволенні вимог, які зазначені в первісному позові. Вважають, що підставою для позбавлення [PERSON] права користування жилим будинком є систематичне порушення ним правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а тому на правовідносини, що виникли поширюється норма закону, передбачена ст.116 ЖК України. При цьому не було конкретизовано в який спосіб слід позбавити [PERSON] такого права. Частиною 1 статті 116 Житлового кодексу України (далі ЖК) передбачено виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення у тому випадку, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в будинку, а заходи запобігання громадського впливу виявились безрезультатними. Встановлено, що [PERSON] 22.08.2011 року та 11.12.2012 року притягувався Барським районним судом до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КпАП України, що підтверджується копіями постанов (а.с.9,10). Враховуючи відомості щодо [PERSON], які характеризують його з позитивної сторони, як жителя громади на території Балківської сільської ради Барського району та працівника за місцем роботи в відокремленому підрозділі Жмеринської дистанційної колії «Південо-західної залізниці», що підтверджується відповідними характеристиками, суд вважає, що дані докази спростовують обгрунтування [PERSON] щодо ведення [PERSON] антигромадського способу життя (а.с.46,138). Допитаний в судовому засіданні свідок дільничний інспектор Барського РВ УМВС [PERSON] показав, що протягом останніх років [PERSON] неодноразово зверталась до правоохоронних органів з метою притягнення [PERSON] до кримінальної або адміністративної відповідальності. Під час розгляду заяв [PERSON] було встановлено, що причиною цих звернень є житловий спір із її чоловіком [PERSON], який на даний час теж звернувся до правоохоронних органів з приводу чинення [PERSON] перешкод в користуванні житлом та його побиття братом [PERSON] - [PERSON] Оскільки [PERSON] не надала достатніх доказів щодо триваючої антигромадської поведінки [PERSON], про вжиття до нього заходів попередження або громадського впливу і, що вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів, тому підстав застосувати дану норму закону щодо [PERSON], відсутні. Крім того, [PERSON] не звертається до суду з вимогою про виселення [PERSON] з жилого будинку, що розташований [ADDRESS], тому посилання на статтю 116 Житлового кодексу, є помилковими. В даному випадку на правовідносини, що виникли поширюється глава 6 розділу ІІІ ЖК, якою визначено порядок користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду. Згідно ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 ст.156 ЖК члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ч.2 ст.64 ЖК до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч.3 ст.64 ЖК якщо особи, зазначені в ч.2 цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Як роз`яснив Верховний Суд України в узагальненні практики розгляду справ про захист права власності та інших речових прав, правило ст.391 ЦК не поширюється на правовідносини, які виникли між власником будинку (квартири) та колишніми членами його сім`ї. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє права колишніх членів його сім`ї на користування займаним приміщенням. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що в жовтні 2013 року на прохання свої сестри [PERSON], він приймав участь у виселенні [PERSON] з жилого будинку [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст.47 Конституції України позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Те, що [PERSON] добровільно погодився на виселення з жилого будинку [ADDRESS], не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Відомості про те, що [PERSON] оформив спадщину після смерті своєї матері та є власником спадкового жилого будинку і проживає в ньому, відсутні. Встановлено, що [PERSON] 19.10.2013 року виселений з жилого будинку [ADDRESS], де він зареєстрований та проживав як колишній член її сім`ї, без відповідних на те правових підстав, і з того часу [PERSON] перешкоджає йому вселитись в вищевказаний жилий будинок. Підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користуватися вищевказаним жилим будинком, або позбавлення його права користуватися будинком, відсутні. Згідно ч.1 ст.7, ч.1 ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки станом на час розгляду цивільної справи не набрало законної сили рішення суду про виселення [PERSON] з жилого будинку або про визнання його таким, що втратив право користування ним, тому підстави для припинення реєстрації його місця проживання в жилому будинку відсутні. З огляду на ці обставини в сукупності суд вважає, що у задоволенні первісного позову належить відмовити, а зустрічний позов слід задовольнити. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Встановлено, що у задоволенні первісного позову відмовлено. Тому підстави для відшкодування [PERSON] витрат на сплату судового збору та на правову допомогу відсутні. Зустрічний позов задоволено. Тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на сплату судового збору у розмірі 114 гривень 70 коп. та 1000 гривень витрат на правову допомогу, які документально підтверджені (а.с.23, 137). На підставі ч.3 ст.47 Конституції України, частин 2,3 ст.64 ЖК України, ч.1 ст.109 ЖК України, ч.1 ст.116 ЖК України, ст.150 ЖК України, частин 1,4 ст.156 ЖК України, ч.3 ст.116 ЖК України, ч.2 ст.16, ст.391 ЦК України, ч.1 ст.7, ч.1 ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved