Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом, в якому просить суд усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON] та [PERSON]. В позовній заяві зазначено, що позивачці на праві власності належить однокімнатна квартира [ADDRESS]. У 2006 році її син одружився [PERSON], та після народження дитини вони зареєструвалися у її квартирі. Після розірвання шлюбу, відповідачка з донькою пішли з квартири та зібрали усі свої речі. На теперішній час, позивачка вирішила продати свою однокімнатну квартиру та купити собі будинок у сільській місцевості для ведення господарства, але зареєстровані у квартирі колишня невістка та дитина чинять перешкоди у розпорядженні позивачем своєю власністю. Добровільно знятися з реєстрації відповідачка не бажає, тому позивачка змушена була звернутися до суду. У судовому засіданні позивачка наполягаючи на фактах, викладених у позові просила суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. До того ж позивачка доводила суду, що прописати [PERSON] та їх дочку, [PERSON], у неї в квартирі за адресою: [ADDRESS] її вмовив син, який намагався взяти кредит у банку, але в банка була умова, щоб він для отримання кредиту мав був прописаний у квартирі один. На теперішній час, позивачка не може продати квартиру у зв'язку з тим, що там прописані інші особи, хоча і не проживають в ній. Даний факт [PERSON] підтвердила актом, який склали працівники ЖЕУ від 07.08.2013 р. Крім того, позивачка надала суду завірену у нотаріальній конторі заяву її сина, який є батьком неповнолітньої [PERSON], який не заперечує проти реєстрації своєї доньки у квартирі [ADDRESS]. Дана квартира є його власністю, тому права дитини не будуть порушені. Відповідачка у судовому засіданні не заперечуючи проти фактів, викладених у позовній заяві, просила суд залишити реєстрацію її доньки за адресою: [ADDRESS], оскільки іншого житла, де б можливо було зареєструвати дитину у неї не має. Вислухавши пояснення позивачки стосовно реєстрації неповнолітньої [PERSON] за місцем реєстрації її батька, відповідачка не заперечувала. Представник органу опіки та піклування Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради у судовому засіданні висловив заперечення щодо зняття з реєстрації малолітньої дитини [PERSON], оскільки це порушує її житлові права, але не заперечує проти того, що батько дитини зареєструє дитину за місцем свого мешкання. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази та прийняв до уваги покази свідків, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст..3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цивільним процесуальним кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держані та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Зі змісту статей 11, 15 ЦК України вбачається, що цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів викладено у ст.. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини. Позивач просить усунути перешкоди у користуванні власністю. Суд вважає, що позивачем обрано спосіб захисту порушеного права, який передбачено законом і відповідає змісту порушеного права. Згідно ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Так, ст.. 131 ЦПК України передбачає, що сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі права власності належить однокімнатна квартира [ADDRESS]. Дії позивача не суперечать нормам діючого цивільного законодавства, зокрема ст.. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 316 ЦК України визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Аналогічні приписи містяться у ст.. 319 ЦК України, згідно якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Аналіз наведених норм діючого законодавства дає суду підстави вважати, що позивач набув право власності на підставах не заборонених законом, і згідно ст.. 321 ЦК України та ст.. 41 Конституції України його право є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Реєстрація відповідачки у належній позивачу на праві власності частці будинку створює для неї перешкоди у реалізації всіх прав власника, оскільки перешкоджає їй вільно розпоряджатися належним нерухомим майном. Згідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, доведено, що відповідачка [PERSON] не користується житлом без поважних причин, внаслідок чого має бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Стосовно зняття з реєстрації малолітньої дитини, суд виходив з наступного: У відповідності до ст..161 ЖК України наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. У судовому засіданні було доведено, що батько дитини [PERSON] має на праві власності двокімнатну квартиру [ADDRESS] та не заперечує проти постійної реєстрації своєї доньки [PERSON] Таким чином, зняття з реєстрації малолітньої дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не порушує її житлове право та не створює негативних наслідків.

Outcome: approved