Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів на дитину, посилаючись на те, що рішенням Соснівського районного суд м. Черкаси від 18.05.2020 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовною заявою до суду. Вказане рішення набрало законної сили, виконавчий лист подано на виконання, проте належним чином не виконувалось. Позивач уклала новий шлюб з [PERSON] про що видано свідоцтво про шлюб від 10 липня 2020року. Позивач змінила місце постійного проживання та виїхала до держави Фінляндія. Відповідач не надав дозволу на виїзд дитини за кордон для постійного місця проживання з позивачем. З метою отримання права на постійне місце проживання, позивач зобов`язана була перебувати безвиїзно шість місяців у Фінляндії. Перед від`їздом дитина була забезпечена необхідним речами. Після отримання відповідного документу про право на постійне місце проживання позивач прибула до України і дитина проживає разом з позивачем. За час перебування позивача у Фінляндії позивач звернувся до суду і просив припинити стягнення аліментів, у зв`язку з тим, що дитина проживала з ним. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси у справі №712/11322/20 від 07 грудня 2020 року припинено стягнення аліментів. На даний час дитина проживає з позивачем та повністю перебуває на утриманні позивача. Відповідач участі в утриманні дитини не приймає. Припинити стягнення аліментів за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 грудня 2020 року з [PERSON] , на користь [PERSON] , на утримання доньки [PERSON] [INFO] , у зв`язку зі зміною місця проживання дитини. Просить стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, скерував до суду про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей\~12,\~81\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом.\~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Кожна сторона\~несе ризик\~настання наслідків,\~пов`язаних із\~вчиненням чи\~невчиненням нею\~процесуальних дій.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях.\~Суд не\~може збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи,\~крім витребування\~доказів судом\~у випадку,\~коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину:\~ [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 15 липня 2020 року. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси 27 січня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 26 вересня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1459 розірвано. Позивач уклала новий шлюб з [PERSON] про що видано свідоцтво про шлюб від 10 липня 2020року. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.12.2020 року з позивача [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] ,\~ідентифікаційний номер [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] , на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16.11.2020 року. На даний час дитина проживає з позивачем та повністю перебуває на утриманні позивача. Відповідач участі в утриманні дитини не приймає. Відповідно до\~ч.ч.1,\~2\~Конвенції ООН\~про\~права дитини\~від 20\~листопада 1989\~року,\~яка ратифікованою\~ Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою\~статті 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх\~можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі\~інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. За змістом\~Сімейного кодексу України ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину\~до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3\~ст. 181 СК України). За ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума\~яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2\~ст. 182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання\~аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати (ст. 191 СК). Способи захисту\~сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2\~ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до\~п.\~17\~Постанови №3Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року «Про\~застосування судами\~окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. У відповідності до положень\~ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у\~Сімейному кодексі України; статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями\~ст. 273 СК України\~має на меті скасування їх присудження. Аналіз фактичних\~обставин справі\~і зібраних\~у справі\~доказів свідчить про те, що неповнолітня донька сторін [PERSON] фактично проживає разом зі своєю матір`ю - позивачем [PERSON] за її зареєстрованим місцем проживанням, за адресою: [ADDRESS] . Доказів участі батька в утримання дитини матеріали справи не містять. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що на час ухвалення\~рішення Соснівським районним суд м. Черкаси від 07.12.2020 року неповнолітня дитина [PERSON] , дійсно проживала разом з батьком та знаходилася на його матеріальному утриманні. Проте, на даний час неповнолітня [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] та перебуває на повному її утриманні, внаслідок чого остання набула право\~на отримання аліментів з відповідача. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Зважаючи на те, що дитина фактично проживає разом з матір`ю за її зареєстрованим місцем проживанням, за адресою: [ADDRESS] ,\~в судовому засіданні встановлено, що дитина знаходиться на утриманні матері, тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, вказані обставини, з врахуванням загальних принципів регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, на думку суду, мають істотне значення і у відповідності до ч.2 ст.197, ст.181 СК України\~дають підстави для звільнення матері від сплати аліментів і для стягнення таких аліментів з батька дитини. На думку суду, звільнення матері, з якою проживає дитина, від обов`язку сплачувати аліменти на утримання цієї дитини на\~користь батька, відповідає інтересам дитини. Відсутність судового рішення про визначення місця проживання дитини не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів з матері, яка проживає окремо від дитини, враховуючи вимоги ч.2 ст. 29 ЦК України, згідно яких\~фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються\~законом. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача\~про припинення стягнення аліментів з матері на утримання неповнолітньої дитини в зв`язку зі зміною проживання дитини підлягають задоволенню з дня набрання рішенням законної сили. Також, вимоги позивача про стягнення аліментів з батька в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу)\~від дня пред`явлення позову\~підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно\~до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо\~сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь\~\~позивача понесені ним судові витрати, а саме: витрати по сплаті судового збору за вимоги про припинення стягнення аліментів в розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved