Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. Обгрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що [INFO] року померла її мати - [PERSON], яка постійно проживала в с. Довгалівка Миргородського району. Внаслідок смерті матері відкрилась спадщина, зокрема, на житловий будинок з надвірними побудовами по [ADDRESS], який належав спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу будинку від 22 квітня 1988 року, нотаріально посвідченого виконавчим комітетом Хомутецької сільської Ради народних депутатів. Вона, як спадкоємець за законом першої черги, прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Карбан Є.О. 25 січня 2016 року проведено реєстрацію спадкової справи та роз'яснено, про необхідність подати правовстановлюючий документ та витяг з Реєстру прав власності відповідно до п. п. 4.15 та 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5. При оформлення спадщини виявилося, що оригінал Договору купівлі-продажу будинку від 22 квітня 1988 року, нотаріально посвідченого виконавчим комітетом Хомутецької сільської Ради народних депутатів, втрачено. Згідно довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 25 березня 2016 року право власності на будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] не зареєстровано. Згідно технічного паспорта від 25 березня 2016 року та довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 25.03.2016 р. будинковолодіння складається з житлового будинку А- 1, прибудови а, погребу а 1, сараю Б, сараю прибудови б, сараю В, сараю Г, колодязя № 1, загальної вартістю 44588 гривень. Сарай Г вартістю 18 230 гри., збудовано самочинно. Отримати правовстановлюючий документ (або його дублікат) позивач не може у зв'язку з тим, що цивільна правоздатність особи, на ім'я якої видавався документ, припинилася в момент її смерті. Постановою від 15 березня 2016 року приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Карбан Є.О. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок. Інших спадкоємців, що прийняли спадщину в установленому законом порядку, не має. В зв'язку з вказаними обставинами відсутні умови для одержання в органах нотаріату свідоцтва про право на спадщину і вона змушена звернутися до суду про визнання права на спадщину . В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за відсутності позивача позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити(а.с.38). Представник відповідача Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності свого представника, заперечень проти заявленого позову не має, просить постановити рішення на користь позивача ( а. с. 37 ). В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 197 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. З ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. І ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Спадщина може бути визнана відумерлою та передана у комунальну власність в порядку визначеному ст. 1277 ЦК України і тому саме сільська рада за місцем відкриття спадщини є відповідачем по справі. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 8 ЦК України та ст. 8 ЦПК України передбачають застосування аналогії закону: якщо цивільні відносини не врегульовані Цивільним кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно роз'яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 7 постанови роз'яснено, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва». Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: пунктом 3.1. ро'яснено до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у негосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними негосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у негосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТ1 не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності». Відповідно до копії витягу з погосподарської книги Хомутецької сільської ради по особовому рахунку № [NUMBER] с. Довгалівка за 1986-1990 роки в розділі «Дополнительные сведения» зазначено про переведення номера згідно договору купівлі-продажу будинку від 22.04.88р. на спадкодавця [PERSON] і вона зазначена одним членом двору - головою сім'ї(а.с.22). Стаття 128 ЦК УРСР, що діяла на момент придбання будинку, передбачала, що право власності у набувача майна по договору виникло з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно довідки Хомутецької сільської ради на момент смерті [INFO] року [PERSON] проживала разом з дочкою [PERSON] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про народження та Витягів з реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с.8-10). Згідно довідки ДКП Миргодтехінвентаризація №91 від 25.03.2016 року, при проведенні інвентаризації будинковолодіння по [ADDRESS] встановлено, що вона в цілому складається з житлового будинку А-1, прибудови а, погребу а1, сараю Б, сараю прибудови б, сараю В, колодязя № 1 загальної вартістю 44588 гривень та самочинно збудованого сараю Г, вартістю 18 230 грн.(а.с.14). Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», роз'яснено у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб(не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає до задоволення. В зв'язку з задоволенням позову, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved