Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача виконавчий комітет Берегівської міської ради в особі служби у справах дітей, про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки. Позовна заява мотивована тим, що наприкінці 2009 року донька позивачки - відповідачка [PERSON] потай від першої та її чоловіка почала зустрічатися зі своїм знайомим, від якого вона згодом завагітніла. Позивачка з чоловіком вирішили, що допомагатимуть дочці у вихованні її майбутньої дитини. [INFO] у відповідачки народився син [PERSON]. У 2012 році відповідачка почала зустрічатися з іншим чоловіком, від якого [INFO] вона народила дочку [PERSON]. З самого народження дітей їх вихованням та утриманням займалися фактично позивачка з чоловіком. Вони намагаються хоча б частково замінити дітям їхніх батьків. У липні 2013 року відповідачка поїхала на заробітки в Росію, з тих пір вона жодного разу не навідала своїх дітей, ні разу навіть не зателефонувала, щоб поцікавитись, як у них справи. Відповідачка вже більше року не виявляє до своїх дітей ніякої турботи, не піклується про їхнє здоров'я, фізичний та духовний розвиток. Остання фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків. У зв'язку з вищенаведеним, вважає, що відповідачка має бути позбавлена батьківських прав відносно її дітей, а над останніми має бути встановлена опіка. При цьому, оскільки і до цього вихованням та утриманням дітей займалася фактично позивачка, тому вона бажає оформити опікунство над ними. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила задоволити. Представник позивачки Пуканич Е. В. також підтримав позов з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що до висновку органу опіки та піклування слід ставитись критично, адже викладені у ньому обставини грунтуються переважно на суб'єктивному ставленні осіб, які його готували, і тому їх не слід брати до уваги, адже працівниками органу не проведено належної перевірки, висновок є упередженим та грунтується на обмеженій інформації; піклування позивачки щодо її похресниць було припинено, так як вони повиходили заміж, і жодних порушень обов'язків піклувальника [PERSON] не встановлено. Пояснив, що встановлення опікуном над малолітніми дітьми їх бабусі є необхідним, зокрема, при влаштуванні дітей у дитсадок, що вона планує зробити у Самборі, де вони з чоловіком проживають та працюють. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні не заперечила проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітніх дітей. Позов визнала. Зазначила, що дітьми не займалася, так як чоловік її покинув. Півроку тому вона працювала з матір'ю у Самборі, а зараз проживає з новим чоловіком у Комарівцях, і дітьми не займається. Представник третьої особи за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечила, при цьому надала висновок, згідно з яким Берегівська міська рада як орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її малолітніх дітей, адже їй лише виповнилося 18 років, і їй слід усвідомити відповідальність про долю дітей, крім того, відповідачка дітей не кидала та вона й надалі спілкується з сім'єю. Також пояснила, що позивачка уже була піклувальником для трьох своїх похресниць, і піклування було припинено, так як вона не проживала з ними, що свідчить про неналежне виконання нею функції піклувальника. Прокурор Микулець В. Ю. у судовому засіданні також заперечив проти задоволення позову, зазначивши, що позов є безпідставним, а висновок органу опіки та піклування обгрунтованим; а дії позивачки з відповідачкою спрямовані на отримання соціальної допомоги. Звернув увагу суду, що поведінка позивачки і відповідачки по відношенню одна до одної є неприродною як для даної категорії справ. Зазначив також, що якщо б дійсно відповідачка неналежно виховувала своїх дітей, то позивачка звернулася б до органу опіки та піклування чи до кримінальної міліції у справах дітей, чого не було. Заслухавши пояснення учасників розгляду, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши всі обставини, які мають значення для правильного її вирішення, суд приходить до наступного. Те, що відповідачка не займається своїми дітьми протягом тривалого проміжку часу, підтверджується матеріалами позовної заяви, поясненнями позивачки та її представника, а також визнанням цього факту відповідачкою. Так, діти [PERSON] - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають без їх матері з бабусею [PERSON], яка забезпечує їх утримання та виховання. За таких обставин, суд критично ставиться до висновку органу опіки та піклування, пояснень представника цього органу та прокурора щодо неможливості позбавлення батьківських прав відповідачки та встановлення опіки. Так, відповідачка у судовому засіданні позов визнала повністю та усвідомлюючи значення своїх дій та їх наслідків, які їй були роз'яснені прокурором під час судового розгляду заявила, що не має наміру займатися вихованням своїх малолітніх дітей (яким вона ніколи і не займалася), так як у неї новий чоловік і вона вже більше півроку проживає разом з ним у с. Комаровці Ужгородського району. На момент розгляду справи відповідачка досягла повноліття, даних про те, що остання має якійсь вади у психічному розвитку в ході судового розгляду справи не здобуто. Будь-яких обставин, які б свідчили про об'єктивну неможливість відповідачки займатися вихованням своїх дітей, у ході судового розгляду справи встановлено не було. Позбавлення батьківських прав у першу чергу спрямоване на захист прав та інтересів дітей, батьки яких не займаються їх вихованням та утриманням. У випадку встановлення судом обставин, які свідчать про те, що батьки свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків і такі не бажають і в подальшому їх виконувати, залишення дітей на вихованні таких батьків мало б наслідком продовження порушення їх гарантованих законом прав (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», статті 150 Сімейного кодексу України), що є неприпустимим. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відтак, виходячи з положень вищенаведених норм закону позбавлення батьківських прав осіб, які свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків і не беруть участь в утриманні та вихованні своїх дітей, є фактично обов'язком суду по захисту порушених прав таких дітей. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Аналогічні за змістом приписи містяться у статті 150 Сімейного кодексу України. В свою чергу, стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з частиною першою статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Водночас, позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Суд у певній мірі погоджується з доводами органу опіки та піклування, що позивачка - не ідеальний кандидат на опікуна малолітніх дітей відповідачки, але разом з тим, суд враховує і те, що вказані діти, як було встановлено в судовому засіданні, з самого народження перебувають на вихованні та утриманні їхньої бабусі (позивачки), а отже на сьогоднішній день між ними існує тісний зв'язок; позивачка забезпечує дітей всім необхідним, у тому числі їжею та одягом, що було визнано і представником органу опіки та піклування; остання прагне забрати дітей з собою у м. Самбір, де живе та працює її чоловік, щоб вони могли проживати однією сім'єю. Разом з тим, у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи представника третьої особи та прокурора про те, що піклування позивачки щодо її похресниць було припинено внаслідок неналежного виконання нею своїх обов'язків, навпаки, піклування було припинено за заявою позивачки, адже, як вона сама пояснила, похресниці повиходили заміж. Таким чином, порушення нею обов'язків опікуна чи піклувальника не встановлено. Також слід зазначити, що чинним законодавством (ст. 169 СК України) передбачено право батьків, позбавлених батьківських прав, на звернення до суду з позовом про поновлення їх батьківських прав, а тому, позбавлення батьківських прав не є чимось невідворотним. При цьому слід зазначити, що позбавлення батьківських прав є одним із заходів впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки. Вжиття такого заходу, на думку суду, є виправданим у разі свідомого ухилення та небажання батьками займатися вихованням та утриманням своїх дітей. Відповідно до статті 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (ч. 3 ст. 60 ЦК України). Згідно з частинами першою, четвертою статті 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов'язковою (ч. 4 ст. 19 СК України). При цьому, за приписами частини п'ятої статті 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5. ст. 19 СК України). Органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (ч. 1 ст. 56 ЦК України). Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладається на служби у справах дітей (п. 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866).

Outcome: approved