Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом, в якому просить суд усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON]. В позовній заяві зазначено, що на підставі рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18.09.2008р. вона є власницею 1/3 частки житлового будинку [ADDRESS]. Разом з нею у зазначеній частці будинку зареєстрований та постійно проживає її чоловік [PERSON]. У 2004 року вона за проханням [PERSON], яка є її донькою зареєструвала її за вказаною адресою. Незважаючи на наявність реєстрації, донька не проживає у належному позивачу будинку. Там відсутні її особисті речі. Місце проживання [PERSON] їй не відомо, оскільки донька веде аморальний спосіб життя. На теперішній час, позивачка не має можливості розпоряджатися своєю власністю через реєстрацію [PERSON], яка крім негідної поведінки не бере участі в утриманні майна. Просить суд усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON]. У судовому засіданні позивачка наполягаючи на фактах, викладених у позовній заяві, просила суд задовольнити її вимоги, з підстав, викладених у позові. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, заперечень на позов не надала, з заявою про розгляд справи у її відсутність до суду не зверталася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст. 169, 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані суду докази та прийняв до уваги покази свідків, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст..3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цивільним процесуальним кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держані та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Зі змісту статей 11, 15 ЦК України вбачається, що цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів викладено у ст.. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини. Позивач просить усунути перешкоди у користуванні власністю. Суд вважає, що позивачем обрано спосіб захисту порушеного права, який передбачено законом і відповідає змісту порушеного права. Згідно ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Так, ст.. 131 ЦПК України передбачає, що сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі права власності належить 1/3 частка житлового будинку [ADDRESS] (а.с.6). Дії позивача не суперечать нормам діючого цивільного законодавства, зокрема ст.. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 316 ЦК України визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Аналогічні приписи містяться у ст.. 319 ЦК України, згідно якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Аналіз наведених норм діючого законодавства дає суду підстави вважати, що позивач набув право власності на підставах не заборонених законом, і згідно ст.. 321 ЦК України та ст.. 41 Конституції України його право є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Реєстрація відповідачки у належній позивачу на праві власності частці будинку створює для неї перешкоди у реалізації всіх прав власника, оскільки перешкоджає їй вільно розпоряджатися належним нерухомим майном. Крім того, доведено, що відповідачка уклала декілька кредитних договорів з різними банківськими установами; платити за своїми зобов'язаннями [PERSON] відмовляється. Оскільки відповідачка зареєстрована у належному позивачу будинку, на її адресу постійно приходять листи із банківських установ з вимогами погасити борг за кредитними договорами та погрозами щодо майна, що спричиняє позивачу значні незручності. Згідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, доведено, що відповідачка не користується житлом без поважних причин, внаслідок чого має бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Наведені у суді обставини підтверджуються витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, довідкою з місця проживання, Актом про не проживання відповідачки [PERSON] від 11.08.2014р., копією будинкової книги. Крім того, доведені обставини підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Оцінивши у сукупності докази та установленні фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на законі і доведені відповідними доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved