Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 всіх видів його заробітку але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття починаючи з дня подачі заяви до суду. 12.12.2017 року до канцелярії Радивилівського районного суду сторони подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач [PERSON] просить проводити розгляд цивільної справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В разі задоволення позовних вимог, позивачка просить суд не стягувати із відповідача на її користь понесені судові витрати у вигляді сплаченого нею судового збору та надати їй право надалі іменуватися прізвищем [PERSON] (а.с.31). Відповідач [PERSON] в поданій заяві просить проводити розгляд цивільної справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю (а.с.32). Вважаючи на норми ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), які надають сторонам право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторін. Дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Так, у відповідності до свідоцтва про шлюб, між громадянами [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований 05.07.2013 року у відділі державної реєстрції актів цивільного стану реєстраційної служби Радивилівського районного управління юстиції у Рівненській області за актовим записом № 57. Після укладення шлюбу, дружині було присвоєно прізвище чоловіка, а саме [PERSON] (а.с.7). Судом було встановлено, що шлюбні відносини подружжя є фактично розірваними, так як більше двох років вони разом не проживають. У відповідності до ст.111 Сімейного кодексу України (далі СК України), суд під час розгляду даної цивільної справи вживав заходи щодо примирення подружжя. Так, 11.10.2017 року cудом було винесено ухвалу про зупинення провадження по справі та надання подружжю двомісячного терміну для примирення та збереження сімї (а.с.27). Після перебігу терміну для примирення, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] не примирилися, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Суд робить висновок, що подальше спільне життя подружжя суперечить їхнім інтересам, збереження шлюбу є неможливим, тому його необхідно розірвати. Приймаючи рішення про розірвання шлюбу, суд керується нормами ст.24 СК України про те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до норм ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також судом встановлено, що до укладення шлюбу з [PERSON], позивачка іменувалася прізвищем [PERSON] (а.с.7). Згідно з нормами ст. 113 СК України, особа, яка змінила свої прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу й надалі іменуватися цим прізвищем. Позивачка та відповідач є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, беручи до уваги дослідженні письмові докази щодо батьківства відповідача відносно його малолітньої дочки, яка проживає з позивачкою, суд приходить до висновку про наявність у [PERSON] обов'язку щодо утримання своєї дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Визначаючи розмір стягуваних з відповідача аліментів, суд керується ст.182 СК України та враховує матеріальне становище позивача та відповідача, як платника аліментів. Так, встановлено, що відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] мають постійне місце роботи. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, обов'язок по здійсненню таких витрат лягає на обох батьків, у зв'язку з чим, при визначенні розміру аліментів має враховуватись участь кожного з батьків у таких витратах. Норми ч.2 ст. 182 СК України вказують на те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п'ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, вважаючи на дослідженні докази та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від доходу її батька але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Згідно з нормами п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до пункту 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільняються від сплати судового збору під час розгляду цивільної справи позивачі у справах щодо стягнення аліментів. Норми ч.3 ст. 88 ЦПК України вказують, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved