Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - опікунська рада при виконавчому комітеті Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області про позбавлення батьківських прав. Свій позов мотивує тим, що 20.07.2007 року між нею та відповідчем був укладений шлюб, який згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 24.07.2017 року було розірвано. Від цього шлюбу в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з нею. З часом відповідач усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дочки: не спілкується та не бачиться зі своєю дочкою, не цікавиться її життям, не приймає участі у її вихованні, матеріальної допомоги не надає. Зазначає, що з 05.03.2020 року відповідач знаходиться в СІЗО, дочкою не цікавиться. На підставі наведеного, просить позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Не заперечує проти задоволення позову. Відповідач перебуває в ДУ «Луцький слідчий ізолятор», однак повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать матеріали справи. Заяв, клопотань, заперечень проти позову від останнього не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 24.07.2017 року було розірвано (а.с. 6, 8). В шлюбі народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.02.2008 року (а.с.7). Згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 27.09.2017 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 14.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 16). Згідно довідки головного державного виконавця ДВ ДВС у місті Луцьку Білова В.А. заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] станом на грудень 2019 року становить 29548 грн. (а.с. 19). До висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] прийов Виконавчий комітет Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області, що підтверджується висновком опікунської ради від 19.02.2020 року (а.с. 29-30). 09.11.2019 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується актом про укладення шлюбу від 09.11.2019 року №207, після чого прізвище останньої змінено на [PERSON] (а.с. 24). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітьми лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не подав письмових заперечень щодо викладених у позовній заяві доводів, тим самим не спростував жодну із викладених у ній обставин. Таким чином, судом встановлений факт ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачем, що є підставою відповідно до ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав. На підставі ст.ст.164 165 СК України, ст. 18 Конвенції про права дитини, Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved