Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У позові вказувала, що 05.01.2016 року уклала шлюб з [PERSON] . Рішенням Вижницького районного суду від 12.08.2020 року шлюб між ними розірвано. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] та дочка - [PERSON] , [INFO] . З часу фактичного припинення шлюбних відносин між ними не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання їх дітей, які перебувають на її утриманні. Відповідач має можливість сплачувати аліменти, оскільки є працездатним, інших дітей та утриманців не має. Наскільки їй відомо, він має мінливий заробіток та отримує доходи, які повністю витрачає на свої потреби. Вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, належно повідомлена про дату, час та місце розгляду справи по суті. В адресованій суду заяві її представник [PERSON] просила справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті. До початку судового засідання надав суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності. Погодився на сплату аліментів у мінімальному розмірі, встановленому законом. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, врахувавши часткове визнання позову відповідачем, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що з 05.01.2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 12.08.2020 року по цивільній справі №713/1111/20 (провадження №2/713/331/20), яке набрало законної сили 14.09.2020 року, шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується його копією. Даним рішенням встановлено, а отже відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України не потребує доказуванню, що до реєстрації шлюбу та під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки про склад сім`ї №1806 від 27.10.2020 року та копії акту обстеження матеріально-побутових умов №168 від 27.10.2020 року, виданих виконавчим комітетом Банилівської сільської ради неповнолітні діти сторін [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач позов визнав частково, а отже визнав, що неповнолітні діти проживають з матір`ю і знаходяться на її утримання, а він допомоги на їх утримання у достатньому розмірі не надає. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином судом установлено, що неповнолітні діти сторін [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають з позивачкою та знаходяться на її матеріальному утриманні, відповідач допомоги у необхідному розмірі на їх утримання не надає. Відповідач визнав, що є здоровим, працездатним чоловіком, аліменти нікому не платить, на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків не має, офіційно не працює. Враховуючи зазначені вимоги закону, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітніх дітей, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.182 СК України та положення ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» суд дійшов висновку, що з [PERSON] необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі по 1100,00 грн. щомісяця на кожну дитину, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ними повноліття. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню із стягненням з відповідача в дохід держави судового збору відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст.180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial