Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що разом зі своєю дочкою [PERSON] вона проживає у житловому будинку [ADDRESS] , але зареєстрована по [ADDRESS] цього ж села. З 2007 року вона відкрито володіє та доглядає за житловим будинком по [ADDRESS] , утримує його, робить поточні та капітальні ремонтні роботи. Зазначений будинок на праві власності належить [PERSON] , який помер [INFO] . На теперішній час після смерті [PERSON] право на спадщину ніхто не заявив. У зв`язку з вищевказаним просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок, що розташований [ADDRESS] . В судове засідання представник відповідача не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, однак під час проведення підготовчого судового засідання вимоги позову не визнав повністю. Заслухавши позивачку та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК\~України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~цим кодексом. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. \~ \~ \~ \~В ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] та зареєстрована у будинку в [ADDRESS] (а.с.9). Власником спірного житлового будинку являється [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 2 червня 2005 року, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 серпня 2019 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12 липня 2005 року та технічним паспортом на житловий будинок від 6 травня 2005 року (а.с.11-16). Позивачка відкрито володіє зазначеним нерухомим майном з 2007 року по сьогоднішній день. Зареєстроване місце проживання позивачки є [ADDRESS] . Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст.15,16\~ЦК України, а також ч.4 \~ст.344\~ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. У судовому засіданні позивачка зазначила, що з 2007 року навідувала [PERSON] , приносила йому їжу та прибирала в будинку, однак договору довічного утримання між ними укладено не було, після його смерті в будинку почала жити її дочка з дитиною. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 ст.77 ЦПК України регламентує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. З наведених норм процесуального закону свідчить, що сторона, а в даному випадку позивачка, на яку покладався тягар доказування, повинна була під час розгляду цієї справи обґрунтувати з наданням відповідних належних доказів наявність обставин, що з достовірністю могли б підтвердити правові вимоги. Пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року роз`яснюється, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Незважаючи на встановлений процесуальним законом порядок доказування та не звертаючи увагу на вимоги ст.ст.12,13 ЦПК України, позивачка не обґрунтувала належним чином елементи свого позову, які могли б мати юридичне значення для вирішення справи відповідно до положень ст.263 ЦПК України, та не довела існування факту добросовісного заволодіння нею\~чужим майном,\~а самеспірним\~житловим будинком,\~який може\~мати місце\~лише тоді,\~коли особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Слід також зазначити, що згідно положень ст.ст.76,95 ЦПК України, доказами, як це зазначається вище, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які що мають значення для вирішення справи; письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору; письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Виходячи з встановлених судом обставин, позивачка з достовірністю знала й повинна була знати про те, що підстав для набуття права власності на спірний житловий будинок у неї зовсім не було на час смерті [PERSON] і немає на теперішній час. Проаналізувавши матеріали цивільного провадження за позовом [PERSON] , суд дійшов висновку про неможливість його задоволення у зв`язку з недоведеністю вимог, на які остання посилається

Outcome: dismissed