Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сарненського районного суду Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] в якому просить виділити частки із майна, що є у спільній сумісній власності її та відповідачів, визначивши за нею право власності на 1/3 частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га та право власності на 1/3 частку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0539 га, які знаходять в [ADDRESS] . . Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що за договором купівлі-продажу від 27.04.1972 року №956 нею було придбано 4/15 частину будинку (квартира №2), яка розташована в [ADDRESS] , що згідно технічного паспорту є трьохквартирним одноповерховим будинком, має три окремі входи, які незалежні один від одного. Кожен співвласник будинку користується своєю часткою житлового будинку і господарськими будівлями. Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 17.10.2019 року позивачу виділено в натурі частку майна, що належить їй на праві спільної часткової власності - 4/15 частину жилого будинку, а саме: квартиру [ADDRESS] , якій рішенням Сарненської міської ради Рівненської області присвоєно адресу: [ADDRESS] . Крім того, у спільній власності сторін перебуває земельна ділянка для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.1000 га кадастровий номер 5625410100:01:007:0238 та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0.0539 га кадастровий номер 5625410100:01:007:0239, що знаходяться в [ADDRESS] . Посилається на ч.1, 2 ст.370 ЦК України та просить виділити із частки майна, що є спільній сумісній власності визнавши за нею право власності на 1/3 частки земельних ділянок. Ухвалою суду від 17.03.2020 відкрито спрощене позовне провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю з підстав зазначених в позовній заяві. Зазначив, що будь-яких договорів та домовленостей між сторонами щодо користування земельною ділянкою не має. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав повністю за безпідставністю позовних вимог. Посилається на позицію Верховного Суду щодо заборони поділу майна багатоквартирного будинку. Зазначає, що незважаючи на виділ квартир в окреме домоволодіння не означає, що цей будинок перестав бути багатоквартирним, оскільки будинок є конструктивно поєднаним, багатоквартирним (трьохквартирним) будинком, його неможливо перенести в інше місце не втративши при цьому його цінності. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав повністю. Зазначає, що позивач просить виділити частку майна не обґрунтовуючи при цьому розміру, вказує що позов є передчасним, оскільки виділення та встановлення маж потребує розроблення відповідної технічної документації, якої на даний час не існує. Суд дослідивши надані докази, дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №73491941 від 21.11.2016 року встановлено, що земельна ділянка площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою [ADDRESS] , згідно рішення Сарненської міської ради Рівненської області від 16.09.2016 року належить на праві спільної сумісної власності сторонам по справі (а.с.59). Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №734913569 від 21.11.2016 року встановлено, що земельна ділянка площею 0,0539 га для ведення особистого селянського господарства, за адресою [ADDRESS] , згідно рішення Сарненської міської ради Рівненської області від 16.09.2016 року належить на праві спільної сумісної власності сторонам по справі (а.с.60). Дані земельні ділянки зареєстровані у державному земельному кадастрі, що підтверджується копіями витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.54-58; а.с.61-66). Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 28.08.2019 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визначення меж земельної ділянки позивача відповідно до плану поділу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1000 га. (кадастровий номер 5625410100:01:007:0238) та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0539 га (кадастровий номер 5625410100:01:007:0239), розташованих по [ADDRESS] , а саме: площею 0,0470 га та площею 0,0177 га, які позначені на плані цифрами 1 та 3 - відмовити повністю, за безпідставністю заявлених вимог (а.с.67-69). Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 17.10.2019 року було виділено в натурі частку майна [PERSON] , що належить їй на праві спільної часткової власності - 4/15 частину жилого будинку, а саме квартиру [ADDRESS] , що складається з «2-1» кухня, площею 8,6 м.кв., «2-2» житлова, площею 19,6 м.кв., «2-3» коридор, площею 3,1 м.кв., «204» кладова, площею 3,0 м.кв., всього загальна площа 34,3 м.кв., а також надвірну будівлю : «Ж» - літню кухню, в окреме домоволодіння (а.с.70-71). Рішенням виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області від 18.12.2019 року №444 було присвоєно новоствореному об`єкту нерухомого майна - житловому будинку гр. [PERSON] , що знаходиться в [ADDRESS] , адресу: [ADDRESS] (а.с.72). Рішенням Сарненського районного суду від 06.05. 2015 року було визнано частину будинку, а саме: квартиру [ADDRESS] , що складається із загальна площа 49,6 м.кв. (29,9 м2 житлової площі, 19,7 м2 допоміжної площі) з господарським будівлями належну на праві власності [PERSON] окремим домоволодінням, зобов`язавши Сарненськ міську раду Рівненської області присвоїти цьому будинковолодінню окремий номер (а.с.75). Рішенням виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області від 23.10.2018 року - присвоєно новоствореному об`єкту нерухомого майна - житловому будинку гр. [PERSON] , що знаходиться в [ADDRESS] , адресу: [ADDRESS] (а.с.76). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.09.2020 року, житловий будинок в [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] . Відповідно до статті 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. У разі знищення (руйнування) багатоквартирного будинку майнові права на земельну ділянку, на якій розташовано такий будинок, а також належні до нього будівлі, споруди та прибудинкова територія, зберігаються за співвласниками багатоквартирного будинку. Згідно ст.1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку; співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Із аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм статті 42 ЗК України випливає, що в разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об`єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11.10. 2002 року № 1521 «Про реалізацію Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і допоміжними приміщеннями є майном співвласників, які визначають порядок його використання. Нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини. Доводи позивача про те, що їй на праві власності належить окреме домоволодіння - об`єкт новоствореного майна, у зв`язку з чим до неї на підставі статті 377 ЦК України, статті 120 ЗК України, перейшло право користування спірною земельною ділянкою і вона має право на розробку проектної документації на відведення земельної ділянки, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини першої статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на квартиру у багатоквартирному будинку, право користування на земельну ділянку не переходить. Відповідно до частин першої та другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. З огляду на викладене, в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст. 15,16,181,182,183,316,328,379,383,386 ЦК України,

Outcome: dismissed