Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов обґрунтовує тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.01.2014 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маневицького районного управління юстиції Волинської області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 7. Від шлюбу спільних дітей немає. Вказує, що разом не проживали, оскільки шлюб був зареєстрований під час відбування чоловіком покарання у Маневицькій виправній колонії. Познайомились через переписку, однак не почавши разом спільного життя в них постійно стали виникати конфлікти. Через постійні погрози чоловіка відчуває загрозу своєму життю та здоров'ю. Шлюб існує формально. Покликаючись на викладені обставини, шлюб, укладений з відповідачем, просила розірвати та стягнути з відповідача в її користь судові витрати по справі та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. До початку розгляду справи позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 21.01.2014 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маневицького районного управління юстиції Волинської області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданий 21.01.2014 року(а.с.4). Сімейне життя між сторонами не склалося, оскільки відповідач відбуває покарання у Маневицькій виправній колонії, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. На основі наведеного та виходячи із вимог ст.112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що мають істотне значення, тому шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до змісту ст. 79 ЦПК, до судових витрат відносяться витрати сторін на правову допомогу, а ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Судом встановлено, що 27.03.2014 року між [PERSON] та Адвокатом [PERSON] був укладений договір про надання правової допомоги замовнику щодо підготовки позову про розірвання шлюбу. Виходячи із тривалості судових засідань, а саме 1 год. розміру мінімальної заробітної плати, що становив з 01.01.2014 року - 1218 грн., з врахуванням вимог Постанови КМ від 27.04.2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави», в якій зазначено, що граничний розмір витрат на правову допомогу, що підлягає відшкодуванню, не повинен перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи, понесені відповідачем витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню на суму 400 грн. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача в користь позивача слід стягнути 243,60 грн. сплаченого судового збору. На підставі ст.ст. 8, 10, 60, 212-215, 224України,

Outcome: partial