Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини. В позові вказувала, що 21.09.2010 року зареєструвала шлюб з [PERSON] у виконкомі Берегометської селищної ради, актовий запис №50. Її дівоче прізвище [PERSON]. У шлюбі [INFO] народилася дочка, [PERSON], яка проживає з нею та знаходиться на її матеріальному утриманні. Посилалася на те, що одруження виявилося невдалим. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім'ю, відповідач нехтує сімейними цінностями, між ними постійно виникають сварки, скандали, безпідставно ревнує її, не забезпечує сім'ю. Своєю поведінкою спричиняє душевні страждання. Не допомагає по господарству, зовсім не піклується про дитину, не приділяє їй належної уваги та батьківської любові. Відповідач не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між ними на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги і уже з травня 2014 року вони не проживають разом. Подальше сімейне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх дитини, що має істотне значення. Крім того відповідач, знаючи що дочка потребує постійної батьківської уваги, допомоги, та піклування і догляду, фактично ухиляється від виконання батьківських обов'язків упродовж практично всього подружнього життя. З моменту припинення спільного проживання взагалі не надав дитині матеріальної допомоги, навпаки під час хвороби дитини та транспортування її до медичного закладу, брав кошти на пальне, хоча віз дитину їх спільною машиною, яку придбали за кошти, подаровані на весілля. Впродовж дев'яти місяців відповідач матеріально не допомагає їй в утриманні дитини. Стверджувала, що відповідач працює на лісопереробному підприємстві в смт. Берегомет в приватного підприємця та заробляє близько 4000,00 грн., що є значною сумою та підтверджує його змогу надавати дитині та їй матеріальну допомогу до досягнення дитиною трирічного віку. Просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 21.09.2010 року у виконавчому комітеті Берегометської селищної ради, актовий запис №50. Стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Стягувати з [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. Стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати пов'язані з розглядом справи. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов підтримали, послались на обставини, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, підтвердив, що офіційно працює на лісопереробному підприємстві в смт. Берегомет у приватного підприємця і його заробіток становить приблизно 1200,00 грн. на місяць. Погодився на розірвання шлюбу та сплату аліментів на утримання дитини. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини заперечував. Суд, заслухавши позивача [PERSON], її представника [PERSON], відповідача [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, 21.09.2010 року між сторонами у виконавчому комітеті Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №50, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] від 21.09.2010 року. У шлюбі, [INFO] народилася дочка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 01.10.2012 року, виданого виконавчим комітетом Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» міститься роз'яснення про те, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Приписами ч.3 ст.10 та ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, останні проживають окремо з травня 2014 року, спільного господарства не ведуть, сімейних стосунків не підтримують, на примирення не згідні, відповідач позов визнав, а отже їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, їх сім'я розпалась остаточно, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Також судом встановлено, що позивач після реєстрації шлюбу прийняла прізвище [PERSON]. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] надалі іменуватись шлюбним прізвищем [PERSON]. Крім того судом встановлено, що малолітня дочка, [PERSON] на даний час проживає з позивачем та знаходиться на її матеріальному утриманні, що підтверджується в суді належними доказами: довідкою виконавчого комітету Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №321 від 05.02.2015 року. Відповідач належної допомоги на утримання дитини не надає, доказів протилежного ним не надано. Також судом встановлено та визнається сторонами, а отже не потребує доказуванню, що відповідач офіційно працює на лісопереробному підприємстві в смт. Берегомет у приватного підприємця і його заробіток становить 1200,00 грн. на місяць. Згідно з положеннями ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки, відповідач не надає матеріальної допомоги добровільно позивачу на утримання малолітньої дочки, має постійне місце роботи де отримує заробітну плату, є здоровим, працездатним чоловіком, інших дітей чи непрацездатних батьків не має, а тому вимога про стягнення аліментів на її утримання є обґрунтованою, але підлягає до задоволення. Що стосується вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, то суд вважає, що з урахуванням вищевикладених обставин вона підлягає до часткового задоволення, оскільки стягнення аліментів на утримання дружи у розмірі 1/5 частки його заробітку буде значним для відповідача, і у сукупності з аліментами на дитину буде становити більше половини його заробітку (доходу), що є недопустимим відповідно до ч.3 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.3 ст.84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню із стягненням з відповідача в дохід держави та на користь позивача судового збору відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі наведено, ст.ст.84, 110-112, 114, 180-183, 191 СК України,

Outcome: partial