Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

[PERSON] , звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом, в якому просить, визнати за нею, право власності на квартиру [ADDRESS] . Припинити право власності відповідача [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Визнати право власності на автомобіль TOYOTA COROLLA сірого кольору, 2008 року випуску, кузов № [NUMBER] за [PERSON] , мотивуючи позов тим, що 23 вересня 2006 року між нею та відповідачем, був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Немирівського районного управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 100 від 23 вересня 2006 року. За час перебування в шлюбі, мають двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час між нею та відповідачем фактично припинені шлюбні відносини. В Немирівському районному суді на розгляді перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до неї про розірвання шлюбу. Між позивачкою та відповідачем існує спір щодо розміру належних їм часток у майні спільної сумісної власності, порядку та способу поділу спільного майна, а отже добровільно вирішити порядок поділу майна вони не можуть. 10.06.2011 [ADDRESS] , за спільні кошти, ними придбано квартиру № 11 загальною площею 50,1 м2 . , та 03.11.2016 придбано автомобіль TOYOTA COROLLA сірого кольору, 2008 року випуску, кузов № [NUMBER] . Відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій вказує, що викладенні позовні вимоги [PERSON] не є справедливими та порушують його право на частку в спільному майні, у зв`язку з цим, просить суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] до нього, та задовольнити його зустрічний позов, відповідно до якого поділити майно наступним чином, виділити [PERSON] у власність Ѕ частину квартири, визначивши порядок користування квартирою наступним чином: виділити у користування [PERSON] кімнату [ADDRESS] , [PERSON] виділити у власність Ѕ частину квартири, а також виділити у користування кімнату № 8 площею 16,2 м. кв. та балкон 30% площею 3,0 [ADDRESS] , решту приміщень квартири, а саме: коридор 1 площею 5,4 м.кв., коридор 2 площею 2,5 м.кв., туалет 3 площею 1,2 м.кв., ванна 4 площею 2,5 м.кв., кухня 5 площею 8,5 м.кв., кладовка 6 площею 0,5 м.кв., кладовка 7 площею 0,5 м.кв., залишити у загальному користуванні. Виділити [PERSON] у власність наступне рухоме майно, на суму 32 500 грн., а саме: стіл дерев`яний (1500 грн), витяжка (500 грн), куточок кухонний (500 грн), телевізор LG (2500 грн), мультиварка (500 грн), газова плита з електродуховкою (4000 грн), душовий бокс (8000грн), прихожа меблі (1500 грн), стіл письмовий з поличками - 2 шт.(2000 грн х 2= 4000 грн). офісне крісло з шкірозамінником (3000 грн), ноутбук Леново (3000 грн), планшет (500 грн), шафа двох дверна (1000 грн), спальний комплект: ліжко, шафа 2 шт., комод (2000 грн). Виділити [PERSON] у власність майна на суму 32 500 грн, а саме: мікрохвильова піч Самсунг (1000 грн), кухонні меблі комплект (3000 грн), електром`ясорубка (2000 грн), холодильник Вірпул (8000 грн), пральна машинка LG (6000 грн), бойлер (1000 грн,) пилосос Самсунг (1000 грн), телевізор (3000 грн), двохповерхове ліжко дерев`яне (2000 грн), ортопедичні матраци 0,8Х0,9 - 2 шт (2000 грн х = 4000 грн), офісне крісло 2шт (500 х 2 =1000 грн), стіл дерев`яний (500 грн). Залишити автомобіль Toyota Corolla, сірого кольору, 2008 року випуску кузов № [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , у власність [PERSON] , стягнувши при цьому з [PERSON] на корить [PERSON] у власність 108 000 (сто вісім тисяч) грн. В судовому засіданні представник позивачки та позивачка, первісний позов підтримали в повному обсязі, просив його задовольнити з мотивів наведених в позовній заяві, проти задоволення зустрічного позову заперечують. Відповідач в судовому засіданні заперечує проти задоволення первісного позову в повному обсязі та просить задовольнити зустрічний позов. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] , 23.09.20006 року було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Немирівського районного управління юстиції. Також за час перебування у шлюбі [PERSON] було придбано квартиру № 11 загальною площею 50,1 м2 ., та 03.11.2016 придбано автомобіль TOYOTA COROLLA сірого кольору, 2008 року випуску, кузов № [NUMBER] .Факт придбання квартири [ADDRESS] , підтверджується договором купівлі-продажу від 10.06.20121 посвідченого приватним нотаріусом Немирівського районного нотаріального округу м. Немирів Вінницької області. Факт придбання автомобіля TOYOTA COROLLA сірого кольору, 2008 року випуску, кузов № [NUMBER] , підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу від 03.11.2016 посвідченого адміністратором сервісного центру РСЦ МВС в Вінницькій області № 0544. Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Як випливає зі змісту ст. 3 СК, характерною ознакою сім`ї є спільне проживання осіб, які пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши його у Постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В ст.71 СК України встановлені способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і вказано, що майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Можлива компенсація вартості за частку у майні одному з подружжя у разі його згоди. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11від 21 грудня 2007 р., поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пункт 23 Постанови Пленуму ВСУ № 11від 21 грудня 2007 р., передбачає, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. З огляду на викладені обставини вбачається, що спірний автомобіль та квартира придбані під час перебування сторін у шлюбі, тому відповідно до вищевказаних положень сімейного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя. Доводи [PERSON] про те, що спільний автомобіль був придбаний останнім з доплатою грошових коштів які він отримав з продажу належної йому земельної ділянки, не спростовує висновків суду, що вказане майно є спільним сумісним майном подружжя, враховуючи, що відповідно до ст.65 Сімейного Кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за основним позовом є такими, що не підлягають до задоволення, а зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial