Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на 2/3 частин домоволодіння [ADDRESS] , що належить спадкодавцю на підставі ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 вересня 2012 року про затвердження мирової угоди. Позивачка є спадкоємцем першої черги після смерті батька. Однак, у визначений законом строк, заяву про прийняття спадщини після смерті батька вона не подала, оскільки постійно проживає у м. Париж Французька Республіка, і в зв`язку із станом здоров`я та з введенням карантинних обмежень урядами Французької Республіки та України не змогла вчасно подати заяву про прийняття спадщини за місцем свого фактичного проживання, а також і перетнути кордон та повернутися до України для подачі відповідної заяви за місцем відкриття спадщини. Зважаючи на це, позивач обґрунтовує те, що пропустила встановлений законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Враховуючи викладене, позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить визначити їй додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 червня 2020 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 20 липня 2020 року. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. 20 липня 2020 року представником позивача адвокатом Петренком О.В. подано заяву про уточнення прізвища відповідача, в якій просив вважати правильним у всіх частинах позовної заяви прізвище відповідача « [PERSON] » замість « [PERSON] ». 28 липня 2020 року [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Вказує, що, викладені у позовній заяві, причини пропуску строку на подачу [PERSON] заяви про прийняття спадщини після смерті батька не є поважними, оскільки позивач постійно спілкується із її сином [PERSON] в соціальній мережі і саме від її сина позивачка дізналась, що [INFO] її батько помер. Проте [PERSON] повідомила сину, що приїхати вона не зможе, оскільки тільки отримала роботу, а про хворобу мови не було. У зв`язку із цим, повністю на неї були покладені витрати на поховання брата, а позивачка їй жодної матеріальної підтримки на його поховання не надала. Крім того, відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує і на те, що довідка від лікаря, який працює в м. Парижі, судом має бути оцінена критично, оскільки у цій довідці не зазначено, який конкретно стан здоров`я мала позивачка та який санітарний стан був на вересень 2019 року на території Франції. Також у відзиві [PERSON] вказує на той факт, що з дня відкриття спадщини після смерті [PERSON] і до дня введення карантину минуло більше чотирьох з половиною місяців, що, на думку відповідача, було достатнім приїхати на Україну і подати заяву про прийняття спадщини за місцем її відкриття чи звернутись до Посольства України у Французькій Республіці та здійснити значимі для неї юридичні дії. Крім того, відповідач у відзиві зазначає, що нотаріальні контори в Україні, у період часу з 04 квітня по 12 травня 2020 року працювали для подачі заяв про прийняття спадщини, але доступ до них був обмежений - лише з дотримання карантинних вимог. У зв`язку із цим, відповідач просила суд у визначенні позивачу додаткового строку для прийняття спадщини відмовити повністю. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 03 серпня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13 жовтня 2020 року. Розгляд справи 13 жовтня 2020 року відкладено на 24 листопада 2020 року у зв`язку із надходженням від відповідача заяви про перебування на лікарняному її представника адвоката Багмет Н.М. У судовому засіданні 24 листопада 2020 року судом оголошено перерву до 02 грудня 2020 року. Представник позивача адвокат Петренко О.В. у судовому засіданні позовні вимоги, викладені у позовній заяві від 09 червня 2020 року, підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка та її представник адвокат Багмет Н.М. у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог із підстав, викладених у відзиві від 28 липня 2020 року. Крім того, у судових дебатах представник відповідача адвокат Багмет Н.М. звернула увагу суду на постанову Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі №172/888/18 як на практику застосування судом касаційної інстанції положень ч.3 ст.1272 ЦК України. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов такого висновку. Обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо спадкування. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , що видане 31 жовтня 2019 року Смілянським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Черкаській області, [INFO] в м. Сміла Черкаської області помер [PERSON] . Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 04 серпня 1993 року Смілянським міським РАЦС Черкаської області, батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] . Відповідно до ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 вересня 2012 року, постановленої у справі №2315/5016/2012р. (провадження №2/2315/1772/2012), [PERSON] належить 2/3 частин будинковолодіння [ADDRESS] . Відповідно до довідки завідувача Смілянською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , із заявою про прийняття спадщини звернулась його рідна сестра [PERSON] ; на підставі заяви [PERSON] в Смілянській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа №115/2020. Як вбачається з відмітки в закордонному паспорті [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 22 серпня 2011 року, вона перетнула державний кордон України в бік виїзду за межі країни 25 серпня 2014 року та після цього на територію України не поверталась. Із виду на постійне проживання № [NUMBER] від 03 квітня 2012 року судом встановлено, що [PERSON] компетентними органами Французької Республіки надано право постійного проживання у цій країні строком до 02 квітня 2022 року. Згідно довідки лікаря М.Гетти від 20 травня 2020 року вбачається, що позивачу були суворо заборонені поїздки будь-якого виду у зв`язку із її станом здоров`я і зважаючи на санітарний стан. Із інформації, що була розміщена 20 березня 2020 року на офіційному веб-сайті Посольства України у Французькій Республіці, роздруківка з якого була безпосередньо досліджена судом, з огляду на динаміку поширення вірусу Covid-19 та за результатами засідання Уряду та РНБО України, яке відбулось ввечері 13 березня 2020 року, Міністерством закордонних справ України увалено рішення про негайне переведення закордонних дипломатичних установ України у дистанційний режим роботи. Проведення консульського прийому відвідувачів, у тому числі видача виготовлених закордонних паспортів, припиняється до 24 квітня 2020 року (включно). Судом також була досліджена роздруківка із офіційного веб-сайту Міністерства закордонних справ України щодо оперативної інформації про заходи, які вживаються іноземними країнами з протидії розповсюдження COVID-19 за станом на 18.00 год 02 червня 2020 року. Із вказаної оперативної інформації вбачається, що у Франції 17 березня 2020 року введені обмеження на пересування без нагальної потреби. Дозволялось: відвідування лікарів, купівля продуктів харчування, прямування на роботу (яку не можливо виконувати дистанційно), індивідуальні заняття спортом на свіжому повітрі. В країні обмежені міжміські перевезення пасажирів та пересування містом/країною без нагальної потреби (за порушення застосовуються штрафні санкції). З 11 травня 2020 року відбулось послаблення карантинних обмежень (дозволено роботу не продуктових магазинів, збільшено інтенсивність руху громадського транспорту, тощо). Статтями 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Положенням ч.1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким, відповідно до ч.2 ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася в день його смерті, тобто [INFO] , при цьому спадщина не була прийнята позивачкою з підстав того, що вона не подала, у визначений законодавством шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини. Водночас від прийняття спадщини свого батька позивачка не відмовлялася. Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини судам слід перевіряти наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Як встановлено судом, позивач, як спадкоємець після смерті батька набула право на прийняття спадщини за законом. У встановлений законом строк для прийняття спадщини позивач не звернулася із відповідною заявою до нотаріальної контори, оскільки через стан здоров`я, зважаючи на санітарний стан, їй були суворо заборонені поїздки будь-якого типу із вересня 2019 по червень 2020 року, а також через впровадженні Урядами України та Французької Республіки карантинні заходи та обмеження у період часу із другої декади березня по 11 травня 2020 року, запровадженні через поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Вказані вище перешкоди для подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті батька суд визнає поважними з огляду на таке. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID - 19» № 211 від 11 березня 2020 року, починаючи з 12 березня 2020 року по 03 квітня 2020 року, а потім продовжено, зокрема до 11 травня 2020 року (згідно Постанов Кабінету Міністрів України №255 від 02 квітня 2020 року та №291 від 22 квітня 2020 року відповідно до 24 квітня та 11 травня 2020 року), було установлено на всій території України карантин та введено відповідні карантинні заходи та обмеження. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України №343 від 04 травня 2020 року «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», що набрала чинності 11 травня 2020 року, підпункт 8 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID - 19» доповнено абзацом, згідно якого дозволено діяльності адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів Також, на виконання Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року, Міністерством закордонних справ України увалено рішення про негайне переведення закордонних дипломатичних установ України у дистанційний режим роботи, в тому числі і Посольство України у Французькій Республіці, на період із 16 березня по 11 травня 2020 року. Частиною 3 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Запровадження карантину на території як України, так і Французької Республіки в зв`язку з пандемією захворюваності на COVID - 19, суд визнає загальновідомими, а тому ці обставини не підлягають доказуванню, тим більше, вони врегульовані на законодавчому рівні. Враховуючи викладене, а також ту обставину, що у зв`язку з поширенням епідемії гострої респіраторної хвороби COVID-19 як на території України, так і Французької Республіки урядами цих країн були прийняті відповідні міри по запровадженню карантинних обмежень, в тому числі суттєве зменшення інтенсивності транспортного сполучення в середині країни, а також і його повне зупинення між цими країнами та неможливість повернення позивача в зв`язку з цими обставинами на територію України для подачі заяви до нотаріальної контори у визначені законодавством строки, а також неможливість звернення позивача до Посольства України у Французькій Республіці з підстав припинення консульського прийому громадян України, суд вважає за можливе визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька. Суд також зазначає, що шестимісячний строк для подачі позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті батька сплинув 29 квітня 2020 року, тобто у період часу, коли як в Україні, так і у Французькій Республіці, де постійно проживає позивач, були запровадженні суворі протиепідемічні заходи поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Ці обставини обумовлюють поважність причин пропуску позивачем шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини, оскільки вони пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Крім того, суд приймає до уваги надану позивачем довідку лікаря М. Гетти від 20 травня 2020 року, що легалізована шляхом проставлення апостилю на виконання положень ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» №2709-IV від 23 червня 2005 року та ст.2-4 Конвенції, що скасовує вимогу іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року, що набрала чинності для України 22 грудня 2003 року, в контексті того, що позивачу були заборонені будь-які види поїздок, зокрема у період пандемії поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. У зв`язку із чим, суд вважає, що позивач об`єктивно не мала можливості подати заяву про прийняття спадщини після смерті батька як безпосередньо до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, так і засвідчити свій підпис на відповідній заяві компетентною посадовою особою Посольства України у Французькій Республіці, тобто за місцем постійного проживання, через непереборні, істотні труднощі, що не залежали від її волі, а були зумовлені світовою пандемією гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 . При цьому, суд не приймає до уваги заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, що стосуються обставин неповажності пропуску позивачем шестимісячного строку на подачу заяви про прийняття спадщини, зумовлені працевлаштуванням [PERSON] на роботу, а не виявленою у неї хворобою, з огляду на таке. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На спростування підстав позовних вимог, заявлених позивачем, відповідач посилається на переписку у соціальній мережі між своїм сином [PERSON] та безпосередньо позивачкою. Проте суд відхиляє цей доказ з підстав того, що повідомлення у роздруківці, наданій відповідачкою, зроблені іноземною мовою. Жодного перекладу компетентною установою або будь-яким спеціалістом, який має право на вчинення дій пов`язаних із перекладом документів із іноземної на українську мову, відповідач суду не надала. Крім того, суд відхиляє твердження відповідача про достатність часу для подачі позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що минув із дня відкриття спадщини до часу введення карантину, з огляду на таке. Частиною 1 ст.1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст.251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. З аналізу наведених норм матеріального права, суд робить висновок, що заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця спадкоємець може подати на протязі усього шестимісячного строку. У той же час, Цивільний кодекс України, зокрема глава 87 «Здійснення права на спадкування» Книги шостої «Спадкове право» не зобов`язує спадкоємця подати заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця якомога швидше після часу відкриття спадщини. Також суд відхиляє посилання представника відповідача, що були зроблені у судових дебатах, про необхідність застосування практики Верховного Суду, що викладена у постанові від 30 липня 2020 року у справі №172/888/18, оскільки фактичні обставини вказаної справи не є ідентичними тим, що є предметом конкретної цивільної справи. Так, події, що були предметом касаційної перевірки цивільної справи №178/888/18, мали місце у 2018 році, коли світової пандемії гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, іще не було, всі державні інституції працювали, а люди мали можливість вільно рухатись як в межах країни, так і поза її межами. За таких обставин, враховуючи, що підстави пропуску визначеного законом строку для прийняття спадщини, на які позивач посилається у позовній заяві, знайшли своє підтвердження, суд визнає поважними причини пропуску строку позивачем для звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори і вважає за належне визначити позивачу додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] строком у три місяці з дня набрання рішенням законної сили, який суд вважає достатнім для подання відповідної заяви. Вимог про стягнення з відповідача судового збору позивач не заявив, а тому їх слід віднести на його рахунок. На підставі наведеного,

Outcome: approved