Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеному будинку разом з нею зареєстрований відповідач [PERSON] , який є її колишнім чоловіком. Відповідач [PERSON] в зазначеному будинку не проживає більше п`яти років і відсутній без поважних причин. Він виїхав до іншого місця проживання, забравши свої речі. За комунальні послуги відповідач не сплачує, чим порушує її права і змушує нести додаткові витрати. Відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації. Наявність реєстрації відповідача у будинку порушує її права та інтереси, як власника будинку, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування вказаним будинком. Оскільки відповідач відсутній за місцем реєстрації більше ніж один рік, то втратив право користування вказаним будинком. Просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що [PERSON] живе з новою родиною у смт. Біловодськ Луганської області. Він відмовився приїхати, щоб знятися з реєстрації у спірному будинку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про місце, день і час судового розгляду справи, що підтверджується даними рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, діючи відповідно до приписів п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона знайома з [PERSON] , з якою у неї сусідські стосунки. Її сусідом також був [PERSON] , який мешкав у будинку [ADDRESS] . Вона бачила, як сусід [PERSON] ходив на роботу з вказаного будинку. Більше 5 років вона його не бачить. Від [PERSON] їй відомо, що [PERSON] мешкає в іншому місті з новою родиною. Він виїхав з власної волі, його речей у будинку немає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона знайома з [PERSON] , у неї з якою сусідські стосунки. Також вона знає [PERSON] , який жив по [ADDRESS] , з [PERSON] . Вона часто бачила, як [PERSON] їздив на роботу на велосипеді. Приблизно 5-6 років назад [PERSON] перестав жити в будинку з [PERSON] . 16.09.2020 року судом постановлено ухвалу про прийняття до розгляду позовної заяви, відкрито провадження у справі і призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Вислухавши пояснення позивача, свідчення свідків, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.01.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю.М., копією витягу з Державного реєстру правочинів від 21.01.2008 року №5320027, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.02.2008 року №17863125. Згідно з копією домової книги для реєстрації громадян, що проживають за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 17.12.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Сватівського районного управління юстиції в Луганській області, 17.12.2002 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно з довідкою Борівської селищної ради від 01.12.2020 року за адресою: [ADDRESS] , з 22.07.2008 року по теперішній час зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який з липня 2015 року не мешкає за вказаною адресою. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON] не проживає у вищевказаному будинку більше п`яти років, оскільки виїхав на постійне проживання до іншого міста. Зазначена обставина підтверджується свідченнями свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що їх сусід [PERSON] виїхав приблизно 5 років назад із спірного будинку самостійно до іншого місця проживання, його речей в будинку немає. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач перешкоджає проживанню відповідача в спірному будинку. Отже в судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає з липня 2015 року у спірному будинку, власником якого є [PERSON] . Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Аналізуючи свідчення свідків у сукупності з іншими обставинами, встановленими під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] виїхав з будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на проживання до іншого постійного місця проживання. Наведене свідчить про те, що відповідач не проживає в спірному будинку без поважних причин понад один рік, а отже втратив інтерес до вказаного житлового приміщення. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved