Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначила, що вона згідно договору дарування квартири від 14.06.2011 року, є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстроване місце проживання [PERSON]. Відповідач не проживає в даній квартирі більше шести років, своїх речей в ній не зберігає. Реєстрація місця проживання у її квартирі відповідача [PERSON] позбавляє її права на отримання субсидії на житлово-комунальні послуги. Вона є пенсіонеркою, отримує невелику пенсію і не спроможна оплачувати квартплату та комунальні послуги в повному обсязі без оформлення субсидії. Добровільно знятися з реєстрації місця проживання у її квартирі відповідач не бажає. Тому, вона вимушена звернутися в суд та просити визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву згідно якої просила справу розглянути у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, не заперечує щодо задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового Кодексу України) необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування квартири від 14.06.2011 року посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області Наревською М.Л., витягом з Державного реєстру правочинів №10009459 від 14.06.2011 року, витягом про державну реєстрацію прав №30555345 від 08.07.2011 року, копією з технічного паспорта на квартиру. В квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], що підтверджується відповіддю на адвокатський запит наданий виконавчим комітетом Ладижинської міської ради Вінницької області. За змістом ст. 16 ЦК України особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Тому суд вважає, що [PERSON], як користувач майна, має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування майном шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11. Відповідно до вказаного рішення Верховного Суду України, зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що що відповідач [PERSON] не є наймачем житлового приміщення в належній [PERSON] квартирі. Договір найму жилого приміщення у вказаній квартирі між сторонами не укладався. Відповідач був членом сім'ї власника квартири, однак він втратив право користування цим житлом, так як був відсутній без поважних причин у квартирі понад один рік. А тому він не має права користування житловим приміщенням у даній квартирі. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] будучи зареєстрованим в належній позивачу квартирі, тривалий час не проживає в ній, а тому обмежує право позивача на користування даною квартирою. При цьому судом не встановлено жодних поважних причин, які б перешкоджали відповідачу користуватись будинком. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. Оскільки позов визнано відповідачем до початку розгляду справи по суті суд повертає позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved