Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, в подальшому уточнивши її, за участю зацікавленої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про встановлення факту приналежності її прабабусі [PERSON] до національності «німкеня», а також просить зобов'язати Відділ ДРАЦС у Приморському районі Одеського міського управління юстиції внести зміни до актового запису про народження її бабусі [PERSON] національність «німкеня» та в графі матері [PERSON] - [PERSON] національність «німкеня». Заявниця обґрунтовує свою заяву тим, що в свідоцтві про народження її бабусі [PERSON] не була вказана національність «німкеня», та в графі її матері [PERSON] також не була зазначена національність. В той же час, [PERSON] була уродженою німкенею, із прізвищем «[PERSON]», та її батьки також були німцями. [PERSON] сповідувала лютеранську віру і проживала на території України, дотримуючись німецьких традицій. Також заявниця зазначає, що встановлення факту приналежності її прабабусі та бабусі до національності «німкеня» їй необхідно для того, щоб відновити та зберегти етнічне походження свого роду та для можливості в подальшому змінити країну проживання. [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник зацікавленої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що заява [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 2 п. 5 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 256 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна, або припинення особистих, майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 300 ЦК України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також на правильний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що [PERSON] є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії [NUMBER], виданий Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 14 серпня 2008 року. В свідоцтві про народження її бабусі [PERSON] не була вказана національність «німкеня», та в графі її матері [PERSON] також не була зазначена національність. В той же час, як вбачається з відповідної архівної довідки, [PERSON] була уродженою німкенею, мала прізвище «[PERSON]», та її батьки також були німцями. [PERSON] звернулась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції з заявою про внесення змін до актового запису про народження її бабусі [PERSON], а саме зазначити в графі національність - «німкеня». Проте, листом Відділу від 15 вересня 2015 року заявниці було відмовлено у внесенні відповідних змін та роз'яснено право на звернення до суду з відповідними вимогами. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, по\-винні мати юридичне значення, тобто від них ма\-ють залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з по\-дальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юри\-дичних фактів. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 256 ЦПК і не є вичерпним. У судовому по\-рядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинен\- ня особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту бать\-ківства, володіння будинком на праві власності тощо. Не можуть бути встановлені в судово\-му порядку факти щодо: 1) трудового стажу (для призначення пенсій та допомоги по тимчасовій непрацездатності, на\- рахування надбавок та інших пільг); 2) причин та ступеня втрати працездатності; 3) групи інвалідності та часу її настання; 4) проходження дійсної військової служби; 5) участі у бойових діях, перебування на фрон\-ті, у партизанських загонах; 6) одержання поранення, контузії в боях при захисті України, СРСР чи при виконанні інших обов'язків військової служби; 7) визнання ветераном чи інвалідом Великої Вітчизняної війни; 8) віку фізичної особи; 9) закінчення учбового закладу й одержання відповідної освіти; 10) усиновлення після смерті усиновленого чи усиновителя, якщо за життя після 1926 р. воно не було належним чином оформлене; 11) належності до певної національності; 12) належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об'єднанні грома\-дян, а також свідоцтв, які видаються органами реєстрації актів цивільного стану; 13) тотожності осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у доку\-ментах; 14) одержання урядових нагород; 15) розкуркулювання та адміністративного виселення громадян; 16) про встановлення належності до ветера\-нів та інвалідів війни; 17) про встановлення факту винесення виро\-ку або постановлення рішення суду щодо відпо\-відної особи; 18) набуття громадянства України громадя\-нином іншої держави. Вищевикладене закріплено в Аналізі судової практики Верховного Суду України №8(144) від 2012 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що встановлення факту належності до певної національності не може бути встановлено в судово\-му порядку. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, суд дійшов висновку, що заява [PERSON]. про встановлення факту, що має юридичне значення, є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed