Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона разом з відповідачем є спадкоємцями в рівних частках після померлого [INFO] їх батька - [PERSON] . Спадкове майно, на яке 24.10.2002 року сторонам було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Іскра Леніна» Кременчуцького району Полтавської області. Згідно схеми паювання земель сертифікат на право на земельну частку (пай) від 08.01.1997 року був виданий [PERSON] на земельну ділянку № [NUMBER] . 08 листопада 2002р., у зв`язку з прийняттям сторонами спадщини, до сертифіката на право на земельну частку (пай) були внесені відповідні зміни, а саме: право на земельну частку (пай) передано: 1/2 частка [PERSON] , [NUMBER] частка [PERSON] . Розмір земельної частки (паю) 3,08 в умовних кадастрових гектарах. 03 листопада 2005 року головою Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області було прийнято розпорядження №452 «Про погодження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та надання у власність земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам на території Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області», додатком до якого був затверджений Список громадян, які мають право на одержання державних актів на право власності на земельні ділянки на території Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області Як виходило з цього [PERSON] , відповідач отримав право на одержання державного акту на право власності на земельну ділянку № [NUMBER] площею 2,89 га, а позивач отримала право на одержання державного акту на право власності на іншу земельну ділянку № [NUMBER] площею 2,89 га. 22 січня 2007 року відповідач [PERSON] одержав державний акт на право власності на земельну ділянку, згідно якого отримав право власності на земельну ділянку площею 2,89 га, розташовану на території Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, з цільовим призначенням (використанням) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий № [NUMBER] . 25 січня 2007 року позивач [PERSON] , одержала державний акт на право власності на земельну ділянку, згідно якого вона отримала право власності на іншу земельну ділянку площею 2,89 га, розташовану на території Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, з цільовим призначенням (використанням) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий № [NUMBER] . У [NUMBER] році, після відмови в укладанні договору на виготовлення документацій із землеустрою та отримання з Міськрайонного управління у Кременчуцькому районі та мм. Кременчуці, Горішніх Плавнях управління Держгеокадастру у Полтавській області повідомлення, [PERSON] дізналася про те, що державний акт серія [NUMBER] , виданий їй на земельну ділянку кадастровий № [NUMBER] , площею 2,89 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, зареєстрований за №010754800005 від 25.01.2007р. був виданий помилково, через що даний акт не породжує для неї жодних юридичних наслідків. Таким чином, оскільки в державному акті ПЛ №129220 від 22.01.2007р. на земельну ділянку кадастровий № [NUMBER] , виданому [PERSON] , вона як співвласник Ѕ частки даної земельної ділянки, не зазначена, а інший державний акт ПЛ №129221 від 25.01.2007р. на земельну ділянку кадастровий № [NUMBER] виданий їй помилково, то для поновлення порушених прав просить вищевказані державні акти визнати недійсними з одночасним прийняттям судом рішення про визнання за [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частині у праві власності на земельну ділянку площею 2,89 га кадастровий номер [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області. Позивач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні звернулася з заявою, в якій просила справу розглядати за її відсутності за наявними у справі документами. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про визнання ним позову його сестри [PERSON] та просив його задовольнити. Представник [PERSON] - адвокат Василишин М.Р. також звернувся з заявою про визнання позовних вимог відповідачем, виходячи з того, що він розуміє те, що позивач не отримала право власності на половину спадщини після померлого [INFO] батька сторін - [PERSON] через помилку, внаслідок якої [PERSON] був помилково виданий правовстановлюючий документ на суміжну земельну ділянку. Вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Представник просив справу розглядати за його відсутності за наявними у справі документами. Третя особа Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області в особі Міськрайонного управління у Кременчуцькому районі та мм. Кременчуці, [PERSON] , в судове засідання не з`явилась. На адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без їх участі, Третя особа Кременчуцька районна державна адміністрація Полтавської області в судове засідання не з`явилась. На адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без їх участі. Третя особа - Сектор з питань державної реєстрації Кременчуцької районної державної адміністрації в судове засідання не з`явилась. На адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без їх участі, \~ \~ \~ \~Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд , за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому суд має встановити, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне: Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.05.1998р., виданим Недогарківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області. На підставі заповіту, посвідченого Ялинцівською сільською радою Кременчуцького району від 04 квітня 1988 року за реєстром №34, спадкоємцями майна померлого [PERSON] , є в рівних частках позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON] . 24 жовтня 2002 року сторонам у справі було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори Сапко О.Б., зареєстрований в реєстрі за № 6160. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24.10.2002р., складається з права на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП «Іскра Леніна» Кременчуцького району Полтавської області, площею 4,09 га, (згідно розпорядження голови Кременчуцької райдержадміністрації від 06.11.2001р. №538 площа становить 3,08 га) в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Зазначене спадкове майно належало померлому [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого 08.01.1997 року на підставі розпорядження Кременчуцької райдержадміністрації від 23.12.1996 року за №697. Сертифікат був зареєстрований 15 січня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 472. Згідно схеми паювання земель сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , від 08.01.1997 року був виданий [PERSON] на земельну ділянку № [NUMBER] . 08 листопада 2002р., у зв`язку з прийняттям [PERSON] та [PERSON] спадщини, до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 08.01.1997р. були внесені відповідні зміни, а саме: право на земельну частку (пай) передано: Ѕ частка [PERSON] , [NUMBER] частка [PERSON] . Розмір земельної частки (паю) 3,08 в умовних кадастрових гектарах. 03 листопада 2005 року головою Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області було прийнято розпорядження № 452 «Про погодження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та надання у власність земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам на території Недогаркіської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області» (далі, також «Розпорядження»). Пунктом 5 цього Розпорядження у власність громадянам надані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірах, вказаних в додатку 1 до нього. Додатком 1 до вищевказаного Розпорядження є Список громадян, які мають право на одержання державних актів на право власності на земельні ділянки на території Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі «Список»). Згідно витягу зі [PERSON] , [PERSON] отримав право на одержання державного акту на право власності на земельну ділянку № [NUMBER] площею 2,89 га, а [PERSON] отримала право на одержання державного акту на право власності, але вже на іншу земельну ділянку № [NUMBER] той же площею 2,89 га. 22 січня 2007 року [PERSON] одержав державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010754800003. Згідно даного державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] передано земельну ділянку площею 2,89 га, розташовану на території Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, з цільовим призначенням (використанням) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий № [NUMBER] . 25 січня 2007 року [PERSON] одержала державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010754800005. Згідно даного державного акту на право власності на земельну ділянку мені передано земельну ділянку площею 2,89 га, розташовану на території Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, з цільовим призначенням (використанням) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий № [NUMBER] . Згідно листа фізичної особи-підприємця [PERSON] за вих. № 29 від 07.06.2018р. наданого [PERSON] та [PERSON] у відповідь на їх клопотання щодо виготовлення технічної документації з землеустрою було відмовлено в укладанні договорів на розробку такої документацій через допущення помилок при видачі правоустановчих документів, а саме: -на ім`я [PERSON] заповнено бланк державного акта право власності на земельну ділянку ПЛ № [NUMBER] від 22.01.2007р. з розмірами земельної ділянки № [NUMBER] кадастровий № [NUMBER] без зазначення в ньому співвласника; -на ім`я [PERSON] заповнено бланк державного акта право власності на земельну ділянку ПЛ № [NUMBER] від 25.01.2007р. з розмірами земельної ділянки № [NUMBER] кадастровий № [NUMBER] (суміжна земельна ділянка, що належала іншій особі [PERSON] ). Крім того, у 2014 році право власності на земельну ділянку № [NUMBER] (з присвоєнням кадастрового № [NUMBER] ) площею 2,8892 га посвідчили діти померлого [PERSON] [PERSON] та [PERSON] . Як виходить з листа №31-16-0,171-1186/122-18 від 15.11.2018р. Міськрайонного управління у Кременчуцькому районі та мм. Кременчуці, Горішніх Плавнях управління Держгеокадастру у Полтавській області, державний акт серія [NUMBER] , виданий [PERSON] на земельну ділянку кадастровий № [NUMBER] , площею 2,89 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, зареєстрований за №010754800005 від 25.01.2007р. був виданий помилково. Відомості про дану земельну ділянку в державному земельному кадастрі відсутні. На дану земельну ділянку посвідчене право власності за гр. [PERSON] та гр. [PERSON] з кадастровим номером № [NUMBER] . Також дані обставини підтверджуються інформацією з Державного земельного кадастру від 15.06.2018 року. Суд встановив, що в Списку (Додаток № 1 до відповідного Розпорядження), було допущено помилку у нумерації земельних ділянок, а саме: при наданні [PERSON] права на одержання державного акту на право власності на земельну ділянку, замість вірного № [NUMBER] земельної ділянки з кадастровим № [NUMBER] , яку вона разом з [PERSON] отримали у спадщину в рівних частках, помилково був зазначений №432 суміжної земельної ділянки. Через це, на підставі розпорядження голови Кременчуцької райдержадміністрації Полтавської області від 03.11.2005р. №452, [PERSON] було помилково видано державний акт ПЛ [NUMBER] від 25.01.2007р. на земельну ділянку № [NUMBER] (кадастровий № [NUMBER] ), яка фактично належить іншим особам з присвоєнням іншого кадастрового номера [NUMBER] . Згідно Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» (затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.99р., далі «Інструкція»),яка діяла на час оформлення та видачі [PERSON] та [PERSON] державних актів на право власності на земельну ділянку,було передбачено, що до державного акта на право власності на земельну ділянку, що видається товариствам всіх видів або співвласникам, обов`язково додається затверджений список членів даного товариства або співвласників (Пункт 2.10 Інструкції ). Відповідно до Наказу №404 Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03.07.2013р. зазначена Інструкція втратила чинність з 23.08.2013р. З набранням чинності 01.01.2013р. постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17.10.2012р. №1051, втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі». Починаючи з 01.01.2013 року Порядки, на підставі яких здійснювалась державна реєстрація земельних ділянок, державна реєстрація та видача державних актів на право власності на земельні ділянки, втратили свою чинність відповідно до положень частини 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру». Також з набранням чинності з 01.01.2013 року Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року № [NUMBER] та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051, посвідчення права власності на земельну ділянку здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» без оформлення державних актів. Відповідно до положень пункту 9 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр», видача державних актів на право власності на земельні ділянки здійснювалась територіальними органами Держкомзему України при проведенні державної реєстрації земельної ділянки лише до 01 січня 2013 року. Таким чином, в зв`язку зі змінами в законодавстві, що регулюють земельні відносини та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 року №1051 з 01.01.2013 року, державні акти на право власності на землю в даний час не видаються, а тому відповідно, будь-які дії, що передбачалися Інструкцією, на даний час не належать до компетенції органів Держгеокадастру. За таких обставин, станом на сьогодні не можливо внести зміни до державного акту ПЛ №129220 від 22.01.2007р. на земельну ділянку площею 2,89 га, кадастровий № [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] . У відповідності до ч.ч. 1 4 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відомості про межі, цільове призначення, економічну оцінку земельної ділянки вносяться на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок. Проте, у зв`язку з тим, що при заповненні бланків державних актів на право власності на земельну ділянку були допущені грубі помилки, на теперішній час неможливо виготовити документацію із землеустрою та внести до Державного земельного кадастру відомості про належну позивачу [NUMBER] частку земельної ділянки кадастровий № [NUMBER] . Отже відсутні підстави для подальшої державної реєстрації права власності на належне позивачу майно. За відсутності державної реєстрації права власності на належну [PERSON] Ѕ частку земельної ділянки кадастровий № [NUMBER] , вона позбавлена права повноцінно використовувати своє майно, а саме права володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як вбачається із ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ст.ст. 86, 87 ЗК України, земельна ділянка може перебувати у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності ( спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності ( спільна сумісна власність). Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: при добровільному об`єднанні власниками належних їм земельних ділянок; при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; за рішенням суду. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, уразі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 2305,20 грн., а тому, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду даної справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 1152,60 грн., як 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви. Так як позов задоволено, то відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати, що підтверджено документально. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved