Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом , вимоги за яким в подальшому збільшила , до [PERSON] про розірвання договору та відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19 .03. 2016 року між нею та підприємцем [PERSON] був укладений договір на виготовлення кухні за індивідуальним проектом. Окрім письмового договору був укладений також усний договір. Цього ж дня внесла завдаток в сумі 5\~000,00 грн. , 21 березня 2016р. внесла завдаток в сумі 15\~000,00грн. . В загальному внесла завдаток в сумі 20\~000,00 грн (двадцять тисяч гривень). Після внесення завдатку повідомили, що протягом кількох днів прийде людина від них і зробить заміри кухні, після чого буде виготовлений проект. Станом на 9.09.2016 року проект так і не був виготовлений. Не було зроблено замірів, не узгоджено розміри секцій кухні, не було узгоджено кошторис, який є доповненням до проекту. Проект не бачила і нічого не підписувала. Жодних робіт, спрямованих на виконання умов договору виконано не було у звязкуз чим зверталася зі скаргами до відділу поліції ГУНП в Рівненській області, Головного управління держпродспоживслужби в Рівненській області. Після перевірок відповідачем булоповернуто 5000,00 грн.15000,00 грн. не повернуто по даний час Вважає умови договору несправедливими, а тому бажає договір розірвати. З врахуванням уточненої позовної заяви просила, з врахуванням ст..625 ЦК України за період з 19.03.2016р. по 18.07.2017 р. стягнути з відповідача на її користь: 15\~000,00 грн. борг по внесеному завдатку, 3712,76 грн. інфляційні витрати та 683,37 грн.3% річних. Так, готуючись до встановлення кухні: повністю викинула всі меблі, обрізала воду. Кухню вони так і не зробили, а вона усе літо провела без води на кухні. Таким чином, [PERSON] такими незаконними діями завдала їй не тільки матеріальні збитки, а й довела її і її сім'ю до моральних страждань. Тому моральну шкоду оцінює в 5 000 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов в межах доводів позовної заяви та уточненої заяви, просила задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача адвокат [PERSON] позов визнала частково. Не заперечила проти розірвання договору на індивідуальне замовлення від 19.03.2016р. оскільки позивачка не виконала умов договору та не внесла передоплату за виготовлення кухні в повному розмірі її вартості. Не заперечила повернути 15\~000,00 грн., боргу. Просила відмовити в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних витрат та 3% річних, оскільки їх вини у невиконанні умов договору немає. Крім того, просила відмовити у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди. Заслухавши пояснення позивачки,представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково. Відповідно до ч. 1ст. 3\~ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України, передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Згідно\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, згідно Аналізу судової практики Верховного суду України з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів за 2009-2012 рр. (розділ\~Докази), зазначено, що при вирішенні спорів про захист прав споживачів слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові). Відповідно до\~ст. 865 ЦК України\~за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до\~ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Статтею 843 ЦК України\~передбачено, що у договорі підряду визначається: ціна роботи або способи її визначення. Згідно\~ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобовязаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобовязання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Судом встановлено, що 19.03.2016р. між [PERSON] (виконавцеь) та [PERSON] (замовник) укладено договір № 1144/19 за яким замовник доручає, а виконавець зобовязується організувати роботу по виготовленню та передачі у власність меблів за розцінками виконавця. Замовник зобовязалася оплатити вартість виробів в сумі 33377,00 грн. Після виконання п.3.1. Виконавець зобовязується передати у власність Замовника виготовлені Вироби на протязі 90 робочих днів з моменту укладення договору. (п.1,2,.1,3.2 Договору). Відповідно до п.8.6. повна проплата проводиться за три дні до встановлення продукції. Отже, судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем 19.03.2016 року було укладено саме договір побутового підряду. Згідно ч.1\~ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як встановлено судом, [PERSON] на виконання умов договору сплатила 5000,00 грн. завдатку 19.03.2016р., та 15000,00 грн. завдатку 21.03.2016р. Доказів того, що виконавець послуг проводили заміри на місці, виготовив ескізи меблів в період з 19.03.2016р. до вересня 2016р., судом не здобуто. З огляду на умови договору, суд прийшов до висновку, що зазначеним договором не передбачено повна оплата замовлення до початку виконання робіт, оскільки п.8.6. договору передбачена повна проплата за три дні до встановлення продукції. А виготовлення виробів мало відбутися протягом 90 робочих днів з моменту укладення Договору. Судом також встановлено, що з причин невиконання [PERSON] умов договору, [PERSON] зверталася зі скаргами: до Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області, згідно відповіді від 10.09.2016р., вбачається, що за результатами перевірки встановлено, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини; та до Головного управління Держпродспоживслужби в Рівненській області, з відповіді яких вбачається, що [PERSON] погодилася повернути внесені [PERSON] кошти. Судом встановлено, що 26.09.2016р. [PERSON] повернула [PERSON] з 20\~000,00 грн. внесеного завдатку - 5000,00 грн, отже борг становить 15\~000,00 грн. , який підлягає до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав умови, у звязку з чим замовник бажає розірвати договір у звязку з його невиконанням, тому суд прийшов до висновку, що вимога в частині розірвання договору на індивідуальне замовлення для виготовлення та встановлення метало-пластикових конструкцій, дверей та меблів № 1144/19 від 19.03.2016р., укладений між [PERSON] та підприємцем [PERSON] підлягає до задоволення, так як волевиявлення сторін на його існування відсутнє, та необхідності стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, а саме: аванс на виготовлення меблів в розмірі 15\~000,00 грн. + 2036,54 грн. в порядку 625 ЦК України за період з 27.09.2016р. по 18.07.2017р. інфляційні витрати + 362,70 грн. 3% річних , тобто вимога в частині інфляційних витрат та 3% річних підлягає до задоволення частково. А всього підлягає до стягнення 17399,24 грн. матеріальної шкоди. Суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог про стягнення з відповідача суми моральної шкоди, оскільки\~ЗУ «Про захист прав споживачів»\~відшкодування моральної шкоди не передбачено. Питання про судові витрати вирішити за правилами\~ст. 88 ЦПК України, шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки 1102,40 грн., які нею були сплчені при предявленні позову до суду за вимоги про розірвання договору 551,20 грн. та стягнення матеріальної щкоди 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial