Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи [PERSON], про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частину квартири, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила встановити факт проживання однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 01 січня 1997 року до 11 травня 2001 року, а також просила визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач вказала, що з січня 1997 року у неї склалися подружні відносини з відповідачем, вони стали проживати однією сімєю, вести спільне господарство. 12.07.1999 року за сумісні кошти сторони набули трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Дана квартира була оформлена на відповідача. 12 травня 2001 року сторони зареєстрували шлюб. 14 серпня 2001 року у них народилася дитина, [PERSON]. 14 липня 2009 року шлюб позивача з відповідачем було розірвано. З часу набуття квартири і дотепер, позивач проживає разом із дитиною в спірній квартирі, зареєстрована в ній з 30.01.2009 року. Відповідач ніколи не заперечував проти її права на 1/2 частку вищевказаної квартири, оскільки вона була набута за спільні кошти у період спільного проживання. Проте, протягом трьох років після розірвання шлюбу відповідач за різними обставинами ухилявся від розподілу спільного майна, пояснюючі це відсутністю грошей або часу (він виїзджав на заробітки у Російську Федерацію). З часом у відповідача народилися інші діти і на зазначену квартиру була накладена заборона на відчуження виконавчою службою. Відповідач неодноразово запевнював позивача, що як тільки він погасить борги за сплату аліментів, заборона на відчуження квартири буде знята, і він оформить належну їй половину квартири нотаріально - шляхом договору розподілу спільно набутого майна або шляхом дарування. На теперішній час відповідач не знайшов можливості погасити борги за сплату аліментів, він не заперечує проти її права власності на 1/2 частку спірної квартири, але він не може оформити договір розподілу спільно набутого майна нотаріально, оскільки на квартиру накладена заборона Сєвєродонецьким міським відділом Державної виконавчої служби МЮУ ГТУЮ у Луганській області. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач уточнені позовні вимоги визнав повністю. В судовому засіданні третя особа не заперечувала проти задоволення уточнених позовних вимог. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що 12.07.1999 року між [PERSON] в якості продавця та [PERSON] в якості покупця був укладений договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] за № 3558, згідно із яким продавець передав, а покупець прийняв у власність та зобовязався сплатити обумовлену грошову суму за квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В договорі вказано, що продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 10000,00 грн., які продавець отримав від покупця до підписання договору, а загальна вартість квартири за даними Сєвєродонецького міського БТІ становить 17711,00 грн. Згідно із копією свідоцтва про одруження серії І-ЕД № 079922, виданого 12 травня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Сєвєродонецького міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] 12 травня 2001 року одружилися, про що зроблено відповідний актовий запис № 250. Прізвище дружини після одруження [PERSON]. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 63412340 від 14.07.2016 року вбачається, що право власності на спірну квартиру за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON]. Крім того, на вищевказану квартиру накладено арешт, згідно із постановою Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції серія АВ № 820823 від 04.05.2007 року. Суд зазначає, що згідно із ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 встановлено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і зясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сімєю; спільного побуту; взаємних прав та обовязків (ст. ст. 3, 74 СК України). Судом на підставі пояснень сторін, які визнали нижченаведений факт, встановлено, що з 01 січня 1997 року сторони проживали разом, у тому числі в спірній квартирі, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Вони мали спільний побут, вели спільне господарство. Вирішуючи питання про строк, протягом якого належить встановити факт проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу, суд враховує [PERSON] та [PERSON] (позивач по справі) зареєстрували шлюб 12.05.2001 року. В інших шлюбах сторони в період з 01 січня 1997 року по 11 травня 2011 року не перебували. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що необхідно встановити факт проживання однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01 січня 1997 року до 11 травня 2001 року, тобто в той період, коли сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу та не перебували у іншому зареєстрованому шлюбі. Стосовно позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної квартири, суд зазначає наступне. Статтею 74 Сімейного кодексу України закріплено, що на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу Главою 8 Сімейного кодексу України регулюється право спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд враховує, що квартира [ADDRESS] була придбана 12.07.1999 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] в якості продавця та [PERSON] в якості покупця. Тобто, спірна квартира була придбана [PERSON] в період спільного проживання з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу. Отже, судом встановлено, що спірна квартира була придбана за рахунок спільних коштів сторін в період спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, у звязку із чим підлягає задоволенню позовна вимога про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позивач в судовому засіданні не просила стягувати судові витрати з відповідача, суд вважає справедливим судові витрати з відповідача не стягувати. Вказаний підхід до розподілу судових витрат не зашкодить справедливості судового розгляду, а також не зашкодить належному фінансуванню судової системи України, адже судові витрати за розгляд цієї справи було сплачено в повному обсязі до Державного бюджету України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved