Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси до [PERSON] про стягнення грошових коштів за борговою розпискою. Позов обґрунтовує тим, що 31.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, на підтвердження якого позичальником було власноручно написано розписку в якій вказано, що позичальник отримав від позикодавця суму в розмірі 25000 доларів США, та зобов`язався повернути позику в вищезазначеному розмірі позикодавцю в строк до 31.12.2020 року. Однак відповідач у встановлений в договорі строк свої зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 29.06.2021 року в судовому засіданні представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не заперечує проти часткового задоволення позову з урахуванням 2000 доларів США,, які були повернуті позивачу. В подальшому позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Білоглазенко Г.П. надала до суду заяву, в якій просила провести судове засідання без її участі. Позов просила задовольнити з урахуванням відзиві на позовну заяву. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій справу просила розглянути у її відсутність Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). В матеріалах справи містяться розписка з якої вбачається, що [PERSON] , взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 25000 доларів США, які зобов`язався повернути протягом п`яти років до 31.12.2020 року. Те, що [PERSON] отримав в борг грошові кошти від кутах О.Є. підтвердила в судовому засіданні представник відповідача. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також, засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятому у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13. Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі кошів і їх отримання відповідачем згідно розписки між позивачем і відповідачем укладено правочин, який по суті є договором позики. Згідно розписки позичальник [PERSON] зобов`язався повернути суму позики отриману ним в строк до 31.12.2020 року, однак в порушення умов договору позики, частково повернув борг в сумі 2000 доларів США 05.05.2017 року, що підтверджується розпискою, яка була написана [PERSON] 05.05.2017 року. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1\~\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання виконав частково в сумі 2000 доларів США, а отже зобов`язаний повернути позивачу загальну суму боргу за договором позики в розмірі 23000 доларів США. В Постанові Великої Палати Верхового суду від 16 січня 2019 року ( справа № 464/3790/16-ц ) зроблений наступний\~\~\~висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за позовом [PERSON] підлягають до часткового задоволення. За таких обставин, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача понесені нею витрати пов`язані із розглядом справи, а саме зі сплати судового збору в розмірі 7110 грн. На підставі ст. ст. 526, 533, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: partial