Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дітей. В обґрунтування позову покликається на те, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 29.03.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від даного шлюбу у сторін є двоє дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду від 16.09.2019 року присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі по 1400 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.05.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Вказує, що син [PERSON] поступив на платне навчання денної форми в Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» за спеціальністю «073.Менеджмент» з терміном навчання з 01.09.2019 року по 30.06.2023 року, вартість навчання за весь термін становить 122400 грн. без врахування інфляції. Тому вважає за необхідне заявити вимогу про стягнення з відповідача 50% вартості навчання старшого сина [PERSON] , що становить 7650 грн. за перший семестр та поетапні внесення коштів відповідачем за наступні семестри навчання допоки дитина буде навчатися. Малолітній син [PERSON] проходить платні навчання в «Школі усного рахунку «Соробан», плата за навчання в місяць становить 800 грн. За період з січня 2018 року по вересень 2019 року нею було сплачено 15200 грн. Таким чином, вартість, яку мав би сплатити батько становить 7600 грн. Покликаючись на викладені обставини та із врахування заяви про уточнення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на її користь 7600 грн. додаткових витрат на утримання малолітнього сина [PERSON] та 50% вартості навчання неповнолітнього сина [PERSON] , що становить 7650 грн./семестр - до закінчення його навчання - 30.06.2023 року. Стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 2300 грн. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справ у його відсутності. Просить суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги не визнає із підстав зазначених у відзиві. Просить суд в задоволенні позову відмовити. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. В шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Батьками дітей є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду від 29.03.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 16.09.2019 року присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі по 1400 грн. на утримання кожної дитини щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.05.2019 року і до досягнення дітьми повноліття(а.с. 5). З матеріалів справи встановлено, що згідно договору №3122/19д-238 [PERSON] поступив на платне навчання денної форми в Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» за спеціальністю «073.Менеджмент» з терміном навчання з 01.09.2019 року по 30.06.2023 року, вартість навчання за весь термін становить 122400 грн. без врахування інфляції (а.с. 6). Із наданої суду квитанції вбачається, що позивач сплатила кошти за навчання дитини за семестр в розмір 15300 грн. (а.с. 7). Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що до участі у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Враховуючи, що необхідність у додаткових витратах на дитину викликана особливими обставинами, а саме навчанням сина, а законом обов`язок з утримання дитини покладений на обох батьків, суд визнає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача половину вартості понесених додаткових витрат, що становить 7650,00 грн. Підстав для стягнення наперед з відповідача в користь позивача витрат на навчання сина до закінчення навчання, суд по справі не вбачає. Відповідно до ч. 1 ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. З матеріалів справи встановлено, що син сторін [PERSON] народився [INFO] . Отже, [INFO] він досягне повноліття. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання передбачений статтею 199 СК України. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15. Як вбачається з матеріалів справи позивач просить стягнути також з відповідача на її користь 7600 грн. додаткових витрат на малолітнього сина [PERSON] , а саме половину витрат понесених нею на оплату навчання в «Школі усного рахунку «Соробан». Надану суду довідку №5 ФОП [PERSON] , суд не приймає до уваги, оскільки зазначена довідка не є розрахунковим документом. Крім того, як зазначено в довідці вона видана про оплату інформаційно-консультативних послуг, які отримав син сторін [PERSON] у зазначеній школі. Отже, дана довідка не є належними та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 77, 78, 80 ЦПК України. Крім того, позивачем не доведено необхідність таких додаткових витрат. Адже за змістом ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Дане положення стосується виключно особливих обставин. Позивачем не доведено, що отримання інформаційно-консультативних послуг у «Школі усного рахунку «Соробан» є крайньою необхідністю чи викликано особливими обставинами в розумінні положень статті 185 СК України, а також не доведено, що відвідування даної школи спрямовано на розвиток здібностей дитини і не є способом проведення дозвілля. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання [PERSON] , не обґрунтовані належними чином, не підтверджені доказами і не підлягають до задоволення. Вимога позивача про стягнення з відповідача в її користь витрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення повністю. Оскільки відповідачем відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України не надано суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, з [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути 2300 грн. таких витрат. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з [PERSON] в дохід держави слід стягнути 768,40 судового збору. На підставі ст.ст. 6, 141, 185, Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

Outcome: partial