Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом [PERSON]В, в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], укладений 24 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 24 вересня 2011 року між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як продавцем було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу нежитлового приміщення - педікюрного кабінету, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Вказане майно належало продавцю на підставі договору купівлі-продажу окремого індивідуально визначеного майна нежитлового приміщення, що підлягає приватизації, шляхом викупу, посвідченого нотаріально 01 грудня 2009 року на реєстровим № 3473 та зареєстрованого в реєстрі під № 3734222. На виконання угоди позивачем за домовленістю з відповідачем за придбане нежитлове приміщення зараховані кошти, отримані нею в борг. 31 жовтня 2011 року позивачем на виконання взятих на себе зобов'язань за договором також було отриману декларацію про початок будівельних робіт, а в кінці листопада 2011 року отримане рішення про дозвіл [PERSON] внести зміни до складу замовників. Після виконання нею зобов'язань покупця відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду з позовом. Позивач вважає, що оскільки вона повністю сплатила кошти за нерухоме майно відповідачеві, прийняла майно та користується ним, наглядає за ним, тобто сторони досягли всіх істотних умов договору, а відповідач безпідставно ухиляється від нотаріального посвідчення договору, то вказаний договір підлягає визнанню дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України. В судове засідання сторони не з'явились, надавши до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач визнає, третя особа не заперечує проти задоволення позову та також просить справу розглянути за її відсутності. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог позивача відмовити з наступних підстав. Судом по справі встановлено, що 24 вересня 2011 року між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як продавцем було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу нежитлового приміщення - педікюрного кабінету, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У зазначеному договорі зазначено, що вказане майно належало продавцю на підставі договору купівлі-продажу окремого індивідуально визначеного майна нежитлового приміщення, що підлягає приватизації, шляхом викупу, посвідченого нотаріально 01 грудня 2009 року на реєстровим № 3473 та зареєстрованого в реєстрі під № 3734222. Умовами договору визначено вартість спірного майна в 3000 грн., які були зараховані позивачем в рахунок оплати боргу відповідача перед нею за договором позики, що укладалася також в простій письмовій формі. Позивач в своєму позові посилається на те, що після виконання нею зобов'язань покупця, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, однак згідно наданої суду заяви [PERSON] - остання не заперечує проти задоволення позову, тобто спір між сторонами відсутній. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч. ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 210 ЦК України право чин, який підлягає державній реєстрації є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, на яку позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Аналізуючи вищенаведені норми права, суд приходить до висновку, що підстав для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України в спірних правовідносинах не має, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації і момент вчинення такого правочину пов'язується з держреєстрацією, а отже спірний договір є неукладеним і не створює прав та обов'язків для його сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed