Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона з 04.01.2006 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому у них народилася дочкаБоюк [PERSON], [INFO]. З відповідачем відносини суттєво погіршилися, шлюбні відносини носять лише формальний характер. Просить також встановити аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) [PERSON], щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач також зазначила, що відповідач не сплачує аліменти на інших дітей. Місце проживання дитини просить визначити з матірю. Відповідач в судовому засіданні суду пояснив, що через відсутність взаємопорозуміння, збереження шлюбу стало неможливим. В той же час, відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, задоволення позову в частині сплати аліментів на утримання доньки, висловивши свою готовність сплачувати кожного місяця 1/4 частину від власного заробітку на користь позивача, та не заперечував визначити місце проживання дитини з матірю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] орестович та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.01.2006 р., згідно Свідоцтва про шлюб серії І-НМ № 010621 від 04.01.2006 р., виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 14 (а.с.12). В ході судового розгляду справи встановлено, що станом на даний час шлюбно-сімейні відносини між сторонами остаточно припинені. Сторони зазначили про те, що їхні цінності та погляди на життя суттєво відрізняються. Згідно з ч. 2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. В ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України). Відповідно до розяснень, викладених в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). В судовому засіданні сторони проти надання їм часу для примирення заперечили, посилаючись на його недоцільність та неможливість їх примирення через фактичне небажання продовжувати сімейні відносини. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, миритися вони не бажають, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а збереження шлюбу є недоцільним. Під час перебування у шлюбі 21.10.2007 року у сторін народилася дочка [PERSON], згідно копії Свідоцтва про народження (а.с.7). Відповідно до ст. 141, 180 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як зазначено ст.183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідач зазначив, що визнає позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки власних доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Частина 1 ст.182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 ст.182 СК України визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму, визначеного державою для відповідної категорії дітей. Дослідивши обставини справи та письмові докази, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовну вимогу щодо стягнення аліментів на неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно до досягнення дитиною повноліття слід також задовольнити: визначити розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 10.07.2015 року (з часу звернення з позовом до суду). Що стосується вимоги щодо визначення місця проживання дочки [PERSON], то сторони дійшли згоди про залишення їхньої дочки проживати з матірю. За ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. А тому, вимога позивача про те, що прізвище «Боюк» при розірванні шлюбу не змінювати на дошлюбне, також підлягають задоволенню. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі ст. 104, 105, 110, 112, 113, 180, 181,182, 184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved