Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у користуванні власністю. В ході судового розгляду, позивачка декілька разів уточнювала свої позовні вимоги, а остаточно просила суд усунути перешкоди у користуванні їй [PERSON] майном та майном, яке знаходиться у її з відповідачем [PERSON] сумісному користуванні, згідно їхньої мирової угоди від 18.02.2014р., ухваленої Ленінським районним судом м.Запоріжжя, по цивільній справі №334/11502/13-ц, а саме : знести самочинно побудований відповідачем паркан від кута його гаражу літ.Г до кута моєї прибудови літ.а надати доступ до дробини та моїх дверей на горище та горищем моєї ? частини будинку літ.А, та до водопроводу №3, який є нашою сумісною власністю та знаходиться у сумісному користуванні, у який знаходиться мій водяний лічильник, знести самочинно побудований відповідачем паркан від гаража л.Г до літньої кухні літ.Б, надати доступ до городу, знести самочинно побудований відповідачем паркан із сітки рабіци на городі, зняти зі стіни моєї прибудови літ «а» електричний кабель, укладений відповідачем [PERSON], від його гаража літ.Г до його будинку літ. А1. Зобов,язати [PERSON] не чинити їй [PERSON] перешкоди майном, яке належить їй, та майном яке знаходиться у їх з відповідачем сумісному користуванні, згідно їхньої мирової угоди від 18.02.2014р., ухваленої Ленінським районним судом м.Запоріжжя, по цивільній справі №334/11502/13-ц, а за адресою [ADDRESS] а саме : її прибудовою літ.а, дробиною та її дверми на горище та горищем її ? частини будинку літ.А та до водопроводу №3, який є їхньої сумісною власністю та знаходиться у сумісному користуванні, у який знаходиться її водяний лічильник, надати доступ до городу, стіни прибудови літ «а», яка належить їй на праві власності. Також позивачка просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь витрати на судовий збір у розмірі 1280 грн. та витрати за судову будівельно-технічну експертизу у розмірі 4000 грн. Позивачка у судовому засіданні доводила суду, що До 10.10.2017р. позивачка та відповідач користувалися будинком та господарськими спорудами, згідно вищенаведеної угоди. На початку жовтня відповідач встановив паркан з хвірткою від гаража л.Г до літньої кухні літ.Б який перешкоджає позивачці користуванням городом. Також, відповідач встановив паркан з сітки рабиці від кута його гаражу літ.Г до кута прибудови позивача літ.а яким перешкоджає їй користуватися та обслуговувати її ? частину будинку літ.А та прибудову літ.а а також, дробиною та дверми на горище та горищем її ? частини будинку літ.А, до тепер вона не не має доступу. Із-зі побудованого паркану позивачка з 10.10.2017 року не має можливості користуватися водяним лічильником, яким позивачка користуюся для зняття свідчень витрат по воді, який знаходиться в колонці №3, яка за ухвалою суду знаходиться у загальному користуванні. Крім того, відповідач, без згоди позивача, провів по стіні її прибудови літ.а електричний кабель від свого гаража літ.Г до його будинку літ. А1, проти чого вона категорично заперечує. З 10.10.2017 року відповідач закрив на замок хвіртку від гаража л.Г до літньої кухні літ.Б який перешкоджає користуванням городом. Та також демонтував паркан №2 який за ухвалою суду знаходився у сумісному користуванні співвласників. В 20-х числах жовтня 2017 року відповідач встановив на городі паркан із сітки рабіци, захопив значну частину городу позивача, проти чого вона категорично заперечую. Вищенаведене підтверджується фототаблицею, яка додана до справи, а також висновками судової будівельно-технічної експертизи, яка була проведена під час підготовчого засідання, за висновками якої встановлено, що на момент візуального огляду за адресою : [ADDRESS] доступ співвласника [PERSON] до прибудови літ «а» (приміщення 1-1) , до частини стіни приміщення 1-2 житлового будинку літ»А», до водопроводу №3, а також до входу на горище її ? частини будинку літ.»А» відсутній. На підставі вищевказаного, позивачка просила у повному обсязі задовольнити її позовні вимоги, а також стягнути судові витрати по справі. Оскільки частину позовних вимог вона залишила без розгляду, просила суд повернути їй судовий збір у розмірі 640 гривень. Відповідач заперечував проти позову та доводив суду, що ніяких перешкод він не чинить позивачці. Усі паркани та інше він може демонтувати без рішення суду. Відповідач доводив, що він змушений був так зробити, оскільки між співвласниками виникали сварки, тому, щоб не заважати один одному, він встановив паркан та інше. Відповідач також заперечував щодо стягнення з нього витрат на проведення експертизи. Він вважає, що сплачувати його послуги повинен той, хто її замовляв. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, оцінивши та дослідивши у сукупності усі надані сторонами докази суд приходить до наступних висновків. Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статті 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У відповідності до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Передбачене у ст. 41 Конституції України щодо володіння, користування і розпорядження своєю власністю порушується іншими особами. Зокрема, поширеними є випадки у створенні перешкод у користуванні земельними ділянками (наприклад, облаштування паркану на чужій земельній ділянці, влаштування самовільного проїзду через земельну ділянку, тощо). Одним із варіантів вирішення даної ситуації є звернення до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. «г» та п. «е» ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. В ході судового розгляду було встановлено та підтверджено належними доказами, що кожному із сторін - позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] належить по ? частини будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом виданого 15.06.2013р. державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори, реєстровий № 1-1020, копія якого додана до справи. 15.06.2013 року позивачка зареєструвала своє право власності на ? частку будинку у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності, що підтверджується витягом, копія якого додана до справи. 18.02.2014року ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя, була затверджена мирова угоду по цивільній справі №334/11502/13-ц провадження №2/334/643/2014, яку уклали між собою позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON], згідно якої: визначений порядок користування житловим будинком [ADDRESS], між [PERSON] та [PERSON] у відповідності до ідеальних часток у праві власності на будинок - по ? частці у кожного, наступним чином: виділено [PERSON] в будинку літ. А в користування кімнати 1-2 площею 9.8 кв.м., 1-3 площею 15.1 кв.м., 1-4, площею 10.7 кв.м., кухню 1-5 площею 8.1 кв.м, коридор 1-1(прибудова літ.а) площею 5.8 кв.м., а також господарські споруди: навіси літ. И, З, Н, вбиральню літ. К, Е, замощення І. Виділено відповідачу, [PERSON] в будинку літ. А в користування кімнату 2-2 площею 12.4 кв.м. і кімнату 2-4 площею 17.6 кв.м., коридор 2-1 площею 4.2 кв.м., санвузол 2-3 площею 2.8 кв.м., та господарські споруди: навіси літ. М, літню кухню літ. Б., гараж літ. Г, сараї літ. б, У, О, вольєр літ. П, погріб з шийкою літ. Т. Санвузол 1-6 площею 6.9 кв.м. залишено тимчасово до 01.05.2015р. у спільному користуванні, з подальшим встановленням капітальної перегородки посередині зазначеної кімнати, з метою облаштування двох санвузлів. Паркани № 2, 4, 5, 6, водопровід залишити у спільному користуванні. В рахунок компенсацій та взаємних поступок позивачка [PERSON] та відповідач, [PERSON], домовились, що кожна сторона самостійно забезпечує під'єднання своєї частини будинку до мереж водо-, газо-, електропостачання, прокладення каналізаційної мережі, встановлення побутових лічильників до 01 грудня 2015 року. Сторони зобов'язалися не перешкоджати одна одній у підключенні до мереж водо-, газо-. електропостачання, у прокладенні каналізаційної мережі. В рахунок компенсацій та взаємних поступок [PERSON] зобов'язався: надати позивачці [PERSON] доступ до котла опалення, який розташований у санвузлі 1-6 до 01 травня 2015 року; не перешкоджати [PERSON] у проведенні власної системи опалення. В рахунок компенсацій та взаємних поступок позивачка [PERSON] зобов'язалася: надати [PERSON] доступ до санвузла 1-6 до 01 травня 2015 року; надати [PERSON] можливість спільного з [PERSON] користування вбиральнею літ. К. яка виділена у користування [PERSON] - до 01 травня 2015 року. Позивачка [PERSON] та відповідач, [PERSON] домовились за спільні кошти встановити капітальну перегородку у санвузлі 1-6 та обладнати дверний отвір у санвузлі 1-6 з частини будинку, виділеної у користування [PERSON], до 01 травня 2015 року, копія ухвали додана до справи. До 10.10.2017р. позивачка та відповідач користувалися будинком та господарськими спорудами, згідно вищенаведеної угоди. Але, на початку жовтня відповідач встановив паркан з хвірткою від гаража л.Г до літньої кухні літ.Б який перешкоджає позивачці користуванням городом. Також, відповідач встановив паркан з сітки рабиці від кута його гаражу літ.Г до кута прибудови позивача літ.а яким перешкоджає їй користуватися та обслуговувати її ? частину будинку літ.А та прибудову літ.а а також, дробиною та дверми на горище та горищем її ? частини будинку літ.А, до тепер вона не має доступу. Із-зі побудованого паркану позивачка з 10.10.2017 року не має можливості користуватися водяним лічильником, яким позивачка користуюся для зняття свідчень витрат по воді, який знаходиться в колонці №3, яка за ухвалою суду знаходиться у загальному користуванні. Крім того, відповідач, без згоди позивача, провів по стіні її прибудови літ.а електричний кабель від свого гаража літ.Г до його будинку літ. А1, проти чого позивачка категорично заперечувала. З 10.10.2017 року відповідач закрив на замок хвіртку від гаража л.Г до літньої кухні літ.Б який перешкоджає користуванням городом. Та також демонтував паркан №2 який за ухвалою суду знаходився у сумісному користуванні співвласників. У жовтні 2017 року відповідач встановив на городі паркан із сітки рабіци, захопив значну частину городу позивача, проти чого позивачка заперечувала. Відповідно до ст. 391 ЦК України та ч. 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю земельною ділянкою. Позов про усунення порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню, якщо позивач доведе, що він є власником земельної ділянки, і що діями відповідача порушується його право власності. У судовому засіданні позивачкою доведено, а відповідачем не було спростовано, що ним було встановлений паркан з хвірткою від гаража л.Г до літньої кухні літ.Б; встановлений паркан з сітки рабиці від кута його гаражу літ.Г до кута прибудови позивача; проведено електричний кабель від гаража позивача літ.Г до будинку відповідача літ. А1, а також зроблений замок хвіртку від гаража л.Г до літньої кухні літ.Б. Також відповідач не заперечував проти того, що ним було встановлено на городі паркан із сітки рабіци. Проте усі дії були спрямовані на усунення будь яких сварок з боку позивача. Визнання відповідачем в суді фактів, якими друга сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, не є для суду обов'язковим. Проте, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що стороною позивача в судовому засіданні доведено обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Стосовно стягнення з відповідача судових витрат, проти яких він заперечує, суд зауважує, що питання розподілу судових витрат регулюється гл. 8 розд. І ЦПК (ст. 133-142) та гл. 8 розд. І ГПК (ст. 123-130). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Таким чином, усього можна виділити 5 видів судових витрат: судовий збір; витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; витрати, пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; витрати, пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. При призначенні судом у справі експертизи сторона (сторони) зобов'язана її оплачувати до початку проведення оскільки це передбачено ст. 86 ЦПК України. Згідно ст. 88 ЦПК України під час ухвалення рішення суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами, де враховує витрати понесені стороною на проведення експертиз. Оскільки, на вимогу позивача була призначена та проведена експертиза, вартість якої вона сплатила, то відшкодування витрат полягає на відповідача у разі задоволення позову. Дане відповідає нормам ч.2 ст. 88 ЦПК України, де сказано, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Щодо повернення судового збору: Такі підстави визначені у ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», якою встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі: повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям позивача або за його клопотанням); закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Позивачкою до початку слухання по справі залишені без розгляду вимоги в частині визначення порядку користування земельною ділянкою. Дана вимога була сплачена судовим збором у розмірі 640 гривень, а звідси мають бути поверненні позивачу.

Outcome: approved