Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу. У позові вказувала, що 22.07.2011 року зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] [PERSON] Ксавери і він прийняв її прізвище [PERSON]. Шлюб зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис №32. Посилалася на те, що з відповідачем не склалися нормальні подружні стосунки різні характери та погляди на життя, у них немає спільних уподобань та інтересів, вони втратили почуття любові один до одного, через що постійно виникають сварки. Також відповідач не забезпечує сімю. В результаті цього, сімейно-шлюбні відносини між ними припинилися, спільного господарства не ведуть, хоча і проживають за однією адресою. В шлюбі дітей немає. Спільно-нажитого майна теж немає. Вона прийшла до висновку, що їх спільне життя неможливе, примирення між ними суперечить її інтересам, а тому їх шлюб необхідно розірвати. Відповідач відмовляється розірвати шлюб у органах РАЦСу, а тому змушена звернутися до суду з даним позовом. Просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], що зареєстрований 22.07.2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис №32. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, в адресованій суду заяві просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. У випадку неявки відповідача, щодо заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням, причини неявки суду не повідомив. Оскільки позивач не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом установлено, що 22.07.2011 року [PERSON] Ксавери, [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстрували шлюб у Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис №32, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія 1-МИ №069598, виданого 22.07.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області та оригіналом Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00010118817 від 17.02.2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вижницького районного управління юстиції Чернівецької області. Після реєстрації шлюбу [PERSON] Ксавери прийняв прізвище [PERSON]. В шлюбі дітей немає. [PERSON] Ксавери є громадянином [PERSON], однак проживає без реєстрації у с. Коритне по вул. Бережницька, 40, Вижницького району Чернівецької області, що підтверджується довідкою Коритненської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №282 від 16.02.2017 року. Відповідно до ст.26 Договору між Україною і [PERSON] про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах (ратифіковано Постановою Верховної Ради України №3941-XII (3941-12) від 04.02.1994 року) розірвання шлюбу проводиться згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи. Якщо в момент порушення справи один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - громадянином іншої Договірної Сторони, розірвання шлюбу проводиться згідно з законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої вони мають місце проживання. Якщо один з подружжя має місце проживання на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, орган якої порушив справу. У справах про розірвання шлюбу, в випадку, передбаченому в пункті 1, компетентним є орган тієї Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя в момент порушення справи. У справах про розірвання шлюбу, в випадку, передбаченому в пункті 2, компетентним є орган тієї Договірної Сторони, на території якої подружжя має місце проживання. Якщо один з подружжя має місце проживання на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, компетентними є органи обох Договірних Сторін. Суд, до компетенції якого належить винесення рішення про розірвання шлюбу, є також компетентним в винесенні рішення про батьківські права і аліменти на користь малолітніх дітей. Статтею 48 вказаного договору передбачено визнання і виконання рішення судів з цивільних справ. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» міститься роз'яснення про те, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Приписами ч.3 ст.10 та ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що шлюб між сторонами існує формально, спільно проживають, однак спільного господарства не ведуть, не підтримують сімейних стосунків, позивач на примирення не згідна, вона довела, що подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, їх сімя розпалась остаточно, а тому позов підлягає задоволенню. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами. На підставі ст.ст.110, 112, 114 СК України, ст.ст.26, 48 Договору між Україною і [PERSON] про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, ЗУ «Про міжнародне приватне право»,

Outcome: approved