Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування м.Івано-Франківська про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітнього сина без згоди батька, стягнення судових витрат, посилаючись на те, що в шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу 17.07.2012 року залишений на проживання з позивачкою. З 14.01.2012 року відповідач участь у вихованні, оздоровленні та фінансовому утриманні сина не приймає. З метою забезпечення належного оздоровлення дитини, відпочинку, а також надання дитині можливості розширення світогляду, духовного, інтелектуального розвитку, позивачка має бажання здійснювати поїздки за кордон оскільки, це буде відповідати інтересам дитини. Однак, на даний час відповідач не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон, не мотивуючи таку відмову жодними аргументами. Просила суд надати їй дозвіл на тимчасовий вивіз сина [PERSON] за кордон без згоди батька [PERSON] терміном на три роки в країни Шенгенської зони, країни Євросоюзу, в Хорватію, в Чорногорію, в Болгарію, в Туречиину; стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, просила задоволити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечила (а.с. 24). Відповідач [PERSON], представник третьої особи органу опіки та піклування м.Івано-Франківська в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 23, 13). З урахуванням думки позивачки та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу виїзду малолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження Серія [NUMBER], виданого 18.01.2012 року (а.с. 3). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.07.2012 року, яке набрало законної сили 21.09.2012 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 09.08.2003 року відділом РАГС Івано-Франківського міськвиконкому, актовий запис №1134. Неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], залишено на утриманні матері, [PERSON] (а.с. 4-5). Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. В силу дії ч.ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідач [PERSON] добровільно не надає згоди на виїзд малолітнього сина за кордон, що не відповідає інтересам дитини. Тому такий дозвіл слід надати позивачці. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Враховуючи встановлену частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини норму про приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, вищезазначені положення Сімейного кодексу України, досліджені в судовому засіданні дані щодо обох батьків, вік дитини, суд вважає, що право дитини на вільне пересування та виїзд за кордон не може бути обмежене, а виїзд дитини за кордон на строк не більше 90 календарних днів впродовж кожного року не порушує прав [PERSON], як батька дитини та вчиняється матір'ю в інтересах сина [PERSON], [INFO]. На переконання суду виїзд дитини за кордон на строк, який перевищує 90 календарних днів впродовж року, може завадити побаченню батька та дитини в Україні, а також створити перешкоди для виховання дитини, як громадянина в Україні. За таких обставин,

Outcome: approved