Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій позивачка просила суд визнати житловий будинок [ADDRESS] та корову за прізвиськом «Кукла» спільним майном, що набуте під час шлюбу з відповідачем, поділивши його по 1/2 частині, стягнувши з відповідача на її користь 1/2 частину вартості корови у розмірі 3000,00 грн. В ході судового розгляду вимоги позовної заяви позивачкою були зменшені, зокрема позивачка просила визнати житловий будинок [ADDRESS] (далі - спірний будинок) спільним майном, що набуте під час шлюбу з відповідачем, поділивши його по 1/2 частині. В поданому до суду позові позивачка посилається на те, що шлюб з відповідачем вона уклала 11 червня 1988 року, який рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 30.08.2011 року розірвано. За час перебування у шлюбі ними було набуто спірний будинок з господарськими спорудами, в якому в наявний час мешкає відповідач з іншою жінкою. Проте, оскільки купівля спірного будинку здійснювалась на спільні кошти сторін позивачка вказує на те, що також має право на його частку, однак між подружжям не досягнуто згоди щодо поділу спірного будинку, що зумовило її звернення до суду. Сторони у судове засідання не з'явилися. Від представника позивачки [PERSON], відповідача [PERSON] та його представника - адвоката [PERSON] до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При цьому відповідно до письмових заяв представник позивачки [PERSON], що діє на підставі довіреності від 31.03.2014 року позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі у відповідності до зменшених позовних вимог. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] зменшені позивачкою позовні вимоги визнали та не заперечували проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України у попередньому судовому засіданні при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, перевірив матеріали справи, вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси осіб, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб сторони у справі зареєстрували шлюб 11 червня 1988 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області (а.с. 8). Рішенням Арцизького районного суду одеської області від 30 серпня 2011 року, яке набрало законної сили 13 вересня 2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9). Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] значаться зареєстрованими у спірному будинку, що підтверджується копією їх паспортів (а.с. 5 - 6). Відповідно до копії договору купівлі - продажу від 10 грудня 1993 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Мирнопільської сільської ради Одеської області [PERSON], укладеного між [PERSON], яка на підставі діяла від імені колгоспу «Іскра» (далі - продавець) з однієї сторони та [PERSON] (далі - покупець) з другої сторони, продавець продав, а покупець купив житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS]. Право власності [PERSON] за зазначеним договором зареєстровано Арцизьким МБТІ 14 грудня 1993 року під реєстровим номером 3-13, що підтверджено відповідним штампом на договорі (а.с. 41). Право власності відповідача [PERSON] на спірний будинок також підтверджується довідкою виконавчого комітету Мирнопільської сільради Арцизького району Одеської області № 173 від 21.03.2014 року, згідно якої за даними по господарської книги № 2 особовий рахунок [NUMBER] власником житлового будинку [ADDRESS] з господарськими спорудами є [PERSON] (а.с. 10). Отже, судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 11 червня 1988 року по 13 вересня 2011 року, і спірний будинок ними було придбано під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому він є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», коли жоден із подружжя попередньо не вніс на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, враховуючи інтереси кожного з подружжя, зважаючи на вищевказані норми закону, відповідно до яких частки подружжя в спільній сумісній власності є рівними, оскільки згоди між сторонами про поділ майна не досягнуто, суд вважає за необхідне поділити між сторонами спірний будинок та визначити частки колишнього подружжя у житловому будинку [ADDRESS], виділивши [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці спірного житлового будинку та визнати право власності [PERSON] та [PERSON] на виділені 1/2 частини спірного житлового будинку, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. У зв'язку з задоволенням позову в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved