Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом у зв`язку з розпадом сім`ї, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки шлюбних стосунків з відповідачем не підтримує, а тому подальше збереження сім`ї є неможливим і суперечить її інтересам. Крім того посилалася на те, що відповідач не надає кошти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , тому просить присудити на її користь виплату коштів розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила про задоволення позову. Відповідач подав заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12 липня 2014 року, від якого мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки про доходи від 02 лютого 2020 року № 061/20107-137 [PERSON] з 03 січня 2020 року працює в Київській міській клінічній шкірно-венерологічній лікарні та в січні 2020 року отримала заробітну плату в розмірі 5887 грн. 58 коп. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України Подальше спільне життя подружжя й збереження сім`ї є неможливим та інтересам кожного з них не відповідає, що згідно ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Малолітня дитина проживає разом із позивачкою, відповідач проживає окремо, за твердженням позивачки участі в утриманні дитини не приймає, що змусило її звернутись до суду. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як передбачено ч. 2 і 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів, суд виходить зі змісту позовних вимог, які визнані відповідачем та згідно ст. 182 СК України враховує матеріальний позивачки, яка самостійно утримує малолітню дитину та потребує матеріальної допомоги відповідача, а тому вважає необхідним визначити аліменти в розмірі 1/4 частини від доходів відповідача щомісячно і таким чином позовні вимоги задовольнити. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону й підлягають задоволенню.

Outcome: approved