Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. Посилається на те, що з 05.08.2013 р. Тячівським районним судом було ухвалено рішення про розірвання шлюбу. В шлюбі у них із відповідачем народився син [PERSON] , який проживає разом з нею у Чеській республіці та перебуває на її повному утриманні і вихованні. Вона офіційно працює в Чеській республіці, а дитина ходить там до школи. Відповідач сплачує аліменти на утримання сина, але більше не приймає ніякої участі в його вихованні та становленні його як особистості. У зв`язку з чим, просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньому сину до Чеської Республіки в її супроводі або уповноваженою нею особою на період шість років, тобто до строку дії її закордонного паспорту. Представник позивачки надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Надав суду нотаріально посвідчену заяву про те, що не заперечує проти виїзду сина [PERSON] , [INFO] , за межі території України в період (або протягом) з 28.08.2020 року до 28.08.2121 року до Чехії з [PERSON] та/або [PERSON] та/або [PERSON] та/або [PERSON] . У відзиві на позовну заяву зазначив, що регулярно сплачує аліменти на утримання сина й кожного року він надає згоду на виїзд дитини за кордон. Саме через те, що син проживає та навчається у Чеській Республіці він не в змозі приймати активну участь у його вихованні. Представник третьої особи органу опіки та піклування в особі Тячівської РДА у судове засідання не з`явився і не повідомив причини неявки. Просить справу розглянути в її відсутності. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. Статтями 200 ч.ч. 3, 4, 206 ч.ч. 1 та 4 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. 4. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на утриманні позивачки. 05.08.2013 р. рішенням Тячівського районного суду шлюб між сторонами було розірвано. 30.06.2020 року між роботодавцем MOCHITO TRADE, s.r.o. та працівником [PERSON] укладено трудовий договір, у якому вказано, що працівник працюватиме менеджером компанії з 01.07.2020 року. Із перекладу листа директора базової школи [PERSON] від 29.08.2020року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є учнем їхньої школи з 01.09.2019 року. Статтею 313 ч. 3 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Згідно п. п. 3 та 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують . Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копі ї рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3, пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У Постанові від 04.07.2018 у справі N 712/10623/17 (провадження N 14-244цс18) Велика Палата Верховного Суду відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі N 235/139/16-ц (N 6-15цс17), згідно з якою пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини. У своїй Постанові від 04.07.2018 р. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Враховуючи права батька щодо виховання дитини та на спілкування з нею, його відношення до подібного виду цивільно-сімейних правовідносин які виникли між ним та позивачкою, а саме, надані ним в якості доказів нотаріально посвідчені заяви від 16.10.2017 р. та 28.08.2020 року про надання позивачці права для виїзду закордон без його згоди, а також вимоги законодавства в яких чітко визначено вимоги щодо часового проміжку перебування дитини за кордоном та необхідності визначення держав, в яких інший з батьків має право виїжджати, суд вважає за необхідне надати позивачці [PERSON] право для тимчасового виїзду за кордон сина [PERSON] , [INFO] , до Чеської Республіки протягом строку дії його паспорту громадянина України для виїзду за кордон - 11.09.2021 р., без згоди батька - [PERSON] . У відповідності до ст. 141 ч. 2 п. 1 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати у сумі 840.80 грв. За таких обставин,

Outcome: partial