Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11 лютого 2011 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Протягом останніх двох років сімейне життя поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їхня дитина, що негативно впливає на її психологічний стан. 11 лютого 2015 року між ними сталася чергова сварка, після якої позивач переїхала разом з донькою до своїх батьків. З того часу ведення спільного господарства між ними припинено. За таких обставин позивач вважала, що збереження шлюбу не можливе. У звязку з цим позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснила, що не проживають разом з відповідачем з лютого 2015 року. Примирення з ним не можливе, оскільки подальше спільне життя суперечить їх інтересам та інтересам дитини. Донька мешкає разом з нею. Відповідач не приймає участі в утриманні дитини. Домовленості щодо утримання дитини не має. Спору про поділ майна не має. В неї на утриманні інших дітей та непрацездатних батьків не має. Хронічних, тяжких захворювань ні вона, ні її донька не мають. Відповідач позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Підтвердив, що не проживає разом з позивачем з 11 лютого 2015 року. Вважає збереження шлюбу не можливим. Дитина має все необхідне, забезпечена одягом та взуттям. За цей час, коли вони не мешкають разом, купував продукти. Гроші позивачу не надавав, оскільки вона витратить їх на власні потреби, а не на дитину. Зараз він працює, а тому не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі ? частини заробітку. Інших дітей, непрацездатних батьків на утриманні не має. Хронічних захворювань не має. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, вважав також, що збереження шлюбу не можливе. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 11 лютого 2011 року виконавчим комітетом Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис за № 4 (а.с.6). Сторони не проживають разом з 11 лютого 2015 року, стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння, відсутність спільних інтересів та взаємне небажання зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. А тому вимоги позивач про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки від позивача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд,

Outcome: approved