Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі позивачка зареєструвала шлюб 20 вересня 2016 року у виконавчому комітеті Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області про що складено відповідний актовий запис за № 42 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . За час спільного проживання у шлюбі у сторін народилася одна дитина, дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Із відповідачем по справі проживають окремо одне від одного за різними адресами більше одного року та не підтримують ніяких сімейних стосунків. На даний час між ними зникли почуття любові. За час спільного проживання, у сім`ї постійно виникали сварки та непорозуміння у зв`язку з чим між ними вичерпано терпіння, у сімейних відносинах з`явилася неповага одне до одного, та зникли справжні сімейні почуття. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, про час день та місце судового засідання, на думку суду, повідомлений належним чином, оскільки відмовився від вручення судового виклику. Відзиву, письмових пояснень, клопотань про відкладення розгляду справи відповідач суду не надав. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Сторони зареєстрували шлюб 20 вересня 2016 року у виконавчому комітеті Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області про що складено відповідний актовий запис за № 42 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Так, згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Окрім наведеного, положеннями п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» регламентовано, що «проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, відповідно до ст. 112 СК України, оскільки встановлено, що причина розпаду подружніх відносин між сторонами є справжньою, глибинною. Шлюб між сторонами носить формальний характер, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка наполягає на розірванні шлюбу, тому шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В силу вимог ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу, після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення, для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Таким чином, копію рішення суду, після набрання ним законної сили, слід надіслати у Рахівський районний відділ ДРАЦС Південно-Західного МУ Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), для виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Разом з тим, клопотань про відновлення дошлюбного прізвища чи про залишення шлюбного прізвища позивачка [PERSON] до суду не подавала, а суд не вправі самостійно виходити за межі заявлених позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути 768,40 грн судового збору у користь позивачки [PERSON] .

Outcome: approved