Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Дернівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області про визнання права власності як на частку в спільному майні подружжя та в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно, що складається із житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] . Зазначає, що вона є спадкоємцем померлого за законом та має частку в спільній сумісній власності, однак, при зверненні в нотаріальну контору для оформлення спадщини їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, а тому просить в судовому порядку визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 08.07.2020 року відкрито загальне провадження у вищевказаній справі та призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, подала до суду заяву про підтримання позову та просила його задовольнити. Представник Лернівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області у підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву про визнання позовних вимог та проведення розгляду справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.06.1995 року /а.с.9/. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26.05.1984 року, померлий [PERSON] та позивач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.05.1984 року /а.с.8/. Враховуючи те, що відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на момент виниклих правовідносин, майно нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, і частки є рівними (ст. 28 цього Кодексу), аналогічні норми містяться в статтях 60, 70 СК України, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 370 ЦК України, позивач [PERSON] має право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] . До складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] ввійшла 1/2 частина житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] . Наявність у власності [PERSON] вищевказаного спадкового майна та права на нього підтверджується довідкою для прийняття спадщини №415 від 15.05.2020 року, реєстраційним посвідченням від 28.07.1988 року, інвентаризаційною справою від 30.06.1988 року та технічним паспортом на зазначений будинок від 30.06.1988 року /а.с.11-20/. Відповідно до п.п. 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), який набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, до спірних правовідносин щодо питань про прийняття спадщини слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс 1963 року (далі -ЦК 1963 року). За змістом ст. ст. 524, 548 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст. 549 цього Кодексу). Однак, постановою № 538/02-31 від 19.06.2020 року державний нотаріус Ківерцівської держнотконтори відмовив [PERSON] , у видачі свідоцтва про право власності та свідоцтва на спадщину за законом через відсутність у спадкодавця оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту державної реєстрації, відсутність належно оформлених правовстановлюючих документів на нерухоме майно у померлого спадкодавця унеможливлює позивачу по справі оформити свідоцтво про право на спадщину, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити у відповідності до заявлених вимог.

Outcome: approved