Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем зареєструвала шлюб 01 листопада 2008 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №1533 від 01 листопада 2008 року. Під час спільного проживання у них народилася спільна дитина син [PERSON], [INFO], який мешкає разом із нею. З початком проведення на території Донецької області антитерористичної операції - 18 листопада 2014 року, вони були вимушені виїхати з постійного місця проживання до Словянська, де і мешкають до сьогодні. Вказала, що на протязі останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, відповідач почав їй зраджувати, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сімю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сімї доброзичливої сприятливої морально психологічної атмосфери. Зазначила, що відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в сімї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби. Спільне господарство вони не ведуть з квітня 2015 року, фактично шлюбні відносини припинені з квітня 2015 року. Втрачені усі фізичні і духовні звязки між ними. На даний час відповідач пішов з сімї, проживає окремо. Шлюб з відповідачем розривається вперше. Спору про місце проживання дитини та поділу спільного сумісного майна не має. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Просить суд, шлюб, зареєстрований 01 листопада 2008 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1533, між нею та відповідачем, розірвати. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Мотильова». Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання (а.с.14). В позовній заяві заявила Клопотання про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.2-3). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. 19 вересня 2017 року на електрону адресу суду надіслав Заяву в якій просить розглядати справу без його участі (а.с.15). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 01 листопада 2008 року, який було зареєстровано Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1533 (а.с.11). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], про що свідчить Свідоцтво про народження серії 1-НО № 262807 видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області (а.с.10). Їх сімя фактично розпалася у квітні 2015 року, її збереження стало неможливим через відсутність взаєморозуміння і по цій причині сімейні відносини припинені. Таким чином, їх сімя фактично розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення позивач вважає недоцільним, так як всі можливості зберегти сімю вичерпані. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у звязку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~ ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] не просить суд відновити дошлюбне прізвище і бажає надалі іменуватися прізвищем «Мотильова». Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сімї неможливе. Позивач [PERSON] не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved