Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON]. про поділ майна, набутого в шлюбі, а [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частину майна набутого у шлюбі. В судове засідання позивач - відповідач по справі [PERSON] не прибула, однак від неї та її представників поступила заява в якій просять справу розглянути в їхню відсутність, позовні вимоги викладені в позовній заяві в уточненому вигляді підтримують, яку просять задоволити, а зустрічний позов не визнають. Представник відповідача-позивача [PERSON] -[PERSON] повторно в судове засідання не прибув, однак про час і місце розгляду справи був повідомлений вчасно належним чином рекомендованою кореспонденцією. Суд, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст. 60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, а в зустрічному позові [PERSON] слід відмовити виходячи з наступних підстав: Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнанихабо оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ст.70 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. А згідно ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовляться про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Також ч.3 ст.368 ЦК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі в період з 09.11.1996 року до 09.03.2011 року перебували у шлюбі, який розірвано в судовому порядку згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області. Від шлюбу у сторін по справі народилося двоє дітей-дочок:[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають та перебувають на утриманні у позивачки-відповідачки по справі. Сторони по справі проживаючи у шлюбних відносинах вели спільне господарство, проживали однією сім'єю, разом працювали, виховували дітей, а зароблені кошти в них були спільними. Під час перебування у шлюбі сторони по справі придбали трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.08.2912 року за відповідачем-позивачем по справі [PERSON] визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS](ас.5). Дане рішення сторонами по справі не оскаржувалося в апеляційному порядку та вступило в законну силу. Крім того, сторони по справі перебуваючи у шлюбі придбали автомобіль ВАЗ-2108, 1992 р.в., днз [NUMBER], який був зареєстрований на відповідача-позивача по справі [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу тадовідки УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області від 23.12.2013 року №16/467(ас.7; 27). Однак, провести розподіл даного транспортного засобу сторони по справі в добровільному порядку не змогли. Згідно висновку про вартість майна автомобіля «ВАЗ-2108», 1992 р.в., днз [NUMBER],складеного оцінювачем [PERSON] становить 19 100 грн.(ас.8) Дана суму вартості автомобіля не оспорюється сторонами по справі. Однак, враховуючи те, що транспортний засіб - автомобіль «ВАЗ-2108», 1992 р.в., днз [NUMBER] зареєстрований на відповідача-позивача по справі [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а згідно відмітки в ньому позивач-відповідач по справі [PERSON] має право керувати ним та довідки УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області від 23.12.2013 року №16/467, в тому числі наявність у нього водійських прав та навиків керувати транспортним засобом, а тому суд приходить до найбільш оптимального вирішення даного спору враховуючи інтереси сторін по справі, а також те, що у позивачки-відповідачки по справі на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, які проживають з нею. При цьому суд вважає, що спірний транспортний засіб-автомобіль «ВАЗ-2108», 1992 р.в., днз [NUMBER] слід залишити у власності відповідача-позивача [PERSON], а в користь позивачки-відповідачки з останнього слід стягнути 1/2 частину його вартості. Згідно п.25 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч.4,5 ст.71 СК України щодо обов'язкової грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. За ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню всіх обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. А відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Однак, безспірних, достовірних та достатніх доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 57, 58 ЦПК України в судовому засіданні з цього приводу представником відповідача-позивача по справі не надано. А тому суд, враховуючи вищенаведене, виходячи з принципів рівності часток у спільному майні приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову [PERSON] визнавши за кожною із сторін по справі право власності на ? частину автомобіля та зобов'язати відповідача-позивача сплатити в користь позивача-відповідача половину вартості автомобіля, що становить 9550 грн., а в зустрічному позові [PERSON] слід відмовити, оскільки він безпідставний. На підставі ст. ст.368 ч.1, 372 ЦК України, ст. ст. 60, 70, 74 СК України,

Outcome: approved