Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даною заявою мотивуючи тим, що з 1981 року вона проживала однією сім'єю з [PERSON], з яким не перебувала в зареєстрованому шлюбі і який помер [INFO] року. З цього періоду з ними також жила тітка чоловіка [PERSON]. Вони вели спільне господарство, піклувалися одне про одного, мали спільний бюджет. [INFO] року [PERSON] померла і після її смерті залишилася спадщина, яку вона прийняла, однак при зверненні до нотаріальної контори постало питання доведення факту проживання із спадкодавцем однією сім'єю, оскільки кровно спорідненими родичами вони не були. Крім того в нотаріуса з'ясувалося, що в державному акті серії [NUMBER], відповідно до якого останній належала земельна ділянка на території Успенської сільської ради, кимось зроблено допис ручкою букви «Ї» в по батькові спадкодавця, у зв'язку з чим просила встановити належність їй цього правовстановлюючого документу. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в заяві. Представник заявниці [PERSON] вважав, що заява підлягає задоволенню, оскільки факти, які просила встановити заявниця мають для неї юридичне значення. Представник заінтересованої особи в задоволенні заяви не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмово листом. Свідки [PERSON] та [PERSON], кожна окремо, підтвердили, що знали [PERSON] з дитинства, вона проживала із своїм племінником [PERSON] у восьмидесятих роках до них прийшла жити [PERSON], яка співмешкала з [PERSON] без реєстрації шлюбу близько 30 років. У трьох вони жили до дня смерті [PERSON], вели спільне господарство та побут. Вислухавши пояснення заявниці та її представника, покази свідків, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина (а.с.8). З довідки Успенської сільської ради вбачається, що на день смерті останньої з нею проживали та були зареєстровані племінник - [PERSON] та його співмешканка [PERSON] - заявниця по справі. Як встановлено судом [PERSON] співмешкала з [PERSON] без реєстрації шлюбу з 1987 року, з ними проживала тітка останнього [PERSON]. Вони вели спільне господарство, мали спільний побут, взаємні права та обов'язки, що підтверджується показами свідків, довідкою Успенської сільської ради. Із свідоцтва про смерть (а.с.7) вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року. Як вбачається з витягів із спадкового реєстру, за життя [PERSON] заповіту не посвідчувала, спадкових договорів не укладала і спадкові справи після її смерті не заводилися. Тобто спадщина до теперішнього часу залишається відкритою. Частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Як вбачається з роз'яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Згідно ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту , визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти від яких залежить виникнення,зміна або припинення особистих немайнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим, що [PERSON] проживала однією сім'єю із [PERSON] не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, тобто з [INFO]Крім цього, судом встановлено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] ввійшла земельна ділянка площею 2,48 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Успенської сільської ради, право власності на яку було посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с.10). Однак до вказаного правовстановлюючого документу внесено незастережні виправлення в по батькові власника, а саме виправлено букву «І» на букву «Ї». Порядок заповнення та складання державних актів регламентувався відповідними інструкціями згідно часу їх оформлення, зокрема «Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» затвердженої наказом Деркомзему України від 04.05.1999 року №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 року за №354/3647, а також «Інструкцією про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою» затвердженої наказом Держкомзему України 22.06.2009 року №325 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 06.08.2009 року за №735/16751. При цьому жодна з них не передбачала можливості виправлень орфографічних чи технічних помилок у бланку державного акту, однак вони втратили чинність згідно наказів Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03.07.2013 року №404 та від 09.09.2013 року №537. Також, у зв'язку з внесенням змін до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з 01 січня 2013 року державні акти на право власності на земельні ділянки не видаються, однак документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою видані до набрання чинності цим Законом , є дійсними (п.10 ст.28-1 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр»). Як вбачається з листа відділу Держгеокадастру у Буринському районі від 13.01.2016 року, направленого на звернення заявниці, виправити допущену помилку у вказаному правовстановлюючому документі, окрім як встановлення в судовому порядку відповідного факту заявницею, вони не спроможні (а.с.11). Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, даючи оцінку наведеним вище доказам, суд немає сумнівів в належності державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] саме спадкодавцю [PERSON]. Від встановлення вищевказаних фактів залежить вирішення питання щодо спадкових прав заявниці, при цьому вони не пов'язуються з наступним вирішенням спору про право.

Outcome: approved