Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про примусове вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням, усунення перешкод в оформленні прав власності, стягнення матеріальної шкоди. Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначала, що згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29.04.2014 року за нею було визнано право власності на 61/100 частки квартири [ADDRESS], а за [PERSON] право власності на 39/100 частки вказаної квартри. Позивач зазначає, що відповідач створює перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], відмовляється добровільно впустити її в квартру, не надає ключи від квартири. Позивач зазначає, що через неправомірні дії відповідача,вона не має можливості проживати у вказаній квартирі разом із дитиною інвалідом та змушена проживати у батьків. Позивач зазаначала, що внаслідок неправомірних дій відповідача, вона не може також потрапити до вказаної квартири, запросити працівника БТІ для обстеження квартири та оформлення технічного паспорту та оформлення своєї частки на право власності визнане за рішенням суду. Позивач зазначала, що неоднаразово намагалася у добровільному порядку домовитися із відповідачем потрапити у вказану квартиру, оскільки неоднаразово проплачувала послуги за обстеження працівником БТІ квартири [ADDRESS]. Але відповідач її в квартиру не впускає та не надає можливості працівнику БТІ обстежити квартиру з метою оформлення право власності на квартиру, а тому просить суд позов задовольнити вселити її у квартири [ADDRESS], зобов»язати відповідача не перешкоджати їй користуватися спірною квартирою, надати ключи від квартири, стягнути матеріальні витрати та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача, позивач підтримали заявлені позовні вимоги, підтвердивши суду вищезазначені обставини справи викладені в позовній заяві та зазначали, що під час перебування у шлюбі позивача та відповідача ними було інвестовано грошові кошти у будівництво квартири [ADDRESS]. Позивач зазначала,що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2005 року, який було розірвано за рішенням суду 23.09.2013 року. Позивач зазначала, що відповідач перебуваючи з нею у зареєстрованому шлюбі підтримував стосунки з іншою жінкою,та від цього шлюбу у подальшому них народилася дитина. Позивач зазначала, що відповідач зареєстрував у їх спільній власності свою другу дружину та їх дитину у спірній однокімнатній квартирі, та їй як співвласнику 61/100 частину квартири не дають доступу до цієї квартири, посилаючись на те, що в квартирі проживає малолітня дитини та його інша дружина, та спільне користування однокімнатною спірною квартирою порушує їх інтереси. Позивач зазначала, що вона розуміє, що їй колишній дружні з дитиною інвалідом, батьком якої є відповідач та новій дружні з другою дитиною відповідача, буде неможливо проживати та користуватися спірною квартирою, а тому просила надати їй можливість потрапити до її власності, допустити інженера БТІ для обстеження квартири та оформити право власності на свою частку за рішенням суду, а потім вирішувати питання про викуп або продаж квартири, на що відповідач та представник відповідача не погоджувались, а тому просила суд позов задовольнити. Відповідачі та представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували, зазначали, що неодноразово пропонували позивачу продати спірну квартиру без оформлення права власності на її частку та віддати їй гроші за її частку, але позивачка не погоджувалась, натомість подала позов про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини інваліда. Представник відповідача зазначала, про які домовленості може йти мова, якщо позивачка замість того, щоб вирішити мирним шляхом питання щодо спільної власності подає позови до суду про стягнення аліментів з відповідача. Окрім того зазначала, що позивачка та її представник у за місцем їх мешкання розповідала всім сусідам, що відповідач не впускає її у квартиру та не надає можливості оформити право власності на квартиру, що є неприпустимим. Зазначала, що дійсно не впускали неодноразово позивача до спірної квартири, оскільки в квартирі проживає малолітня донька відповідача від другого шлюбу,яка зареєстрована в цій квартирі. Що позивачка веде розгульний спосіб життя, що могло б негативно вплинути на малолітню дитину, під час перебування позивача у спірній квартирі. Також зазначала, що витрати,яке несе сторона у зв»язку із явкою до суду несе ця сторона та заперечує щодо стягнення таких коштів з відповідача, та в цілому заперечує проти позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та дослідивши докази по справі встановив наступне. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від29.04.2014 року ( а.с.4-5),яке залишено без змін згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва від 02.07.2014 року (а.с.46-48) за [PERSON] визнаноправо власності на 61/100 частки квартири [ADDRESS], а за [PERSON] право власності на 39/100 частки вказаної квартири. Судом встановлено, що позивачка не користувалася спрною квартирою, вселена до спіної квартири у порядку визначеному чиним законодавством України не була, а тому на думку суду обраний спосіб захисту порушенного права власності щодо вселення є помилковим, оскільки позивачка не просила суд встановити порядок користування вказаною квартирою, та як повідомила у судовому засідання, проживати у вказаній квартирі наміру не має, лише оформити право власності на спірну квартиру та у подальшому вирішувати питання про продаж або викуп. А тому позов в частині вселення задоволенню не підлягає. Відповідно д ст. 319 ЦК України власник володіє, коритується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні права власності власник зобов»язаний додержуватись моральних засад суспільства.Усім власикам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власність зобов»яує. Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право ввласності виникає з моменту державної реєстрації. Судом встановлено , що позивачка декілька разів замовляла та викликала та оплачувала послуги інженера БТІ, щодо обстеження спірної квартири, отримання технічного паспорта на квартиру та оформлення права власності ( а.с.6,13,44,64,67), але як було визнано відповідачем та представником відповідача, останні не впускали позивача та інженера БТІ до квартри, оскілки в квартирі перебувала новонароджена дитина відповідача від другого шлубу, та вони заперечували щодо оформлення позивачем права власності на її 61/10 частки квартири [ADDRESS], оскільки пропонували неоднаразово без оформлення права власності позивача на квартиру, продати її відповідачем, а позивачу сплатити гршову компенсацію, на що позивачка не погодилась. На переконання суду, дії відповідача та його представника є протправними та незаконними, та суперечать вимогам ст.41 Конституції України, ст.ст.317.318, 319 ЦК України. Відповідно до ст. 321 ЦК України Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у йоого здійсненні. До суду відповідачем та його предстанвиком не надано доказів та не повідомлено про підстави звільення від доказування, у порядку ст. 61 ЦПК України, що позивача у встановленому законом порядку обмежено у здійсненні права власності на 61/10 частки квартири [ADDRESS]. Суд також дійшов висновку,що у разі не допуску інженера БТІ до квартири [ADDRESS], не можливо буде оформити та зареєструвати право власності позивача на 61/100 частини спірної квартири, та здійснити купівлю або продаж, часки виходячи із вимог ст. 331 ЦК України. А тому суд вважає, що заперечення відповідача та його представника щодо надання можливості позивача допустити інженера БТІ для обстеження спірної квартирита оформити та зареєструвати право власності на 61/100 частини спірної квартири та здйснити продаж квартири на підставі існуючих документів, де власником є виключно відповідач суперечить вимогам законодавства, є неприпустим та протизаконним та порушує права власності позивача, а тому позовні вимоги в частині усунення перешклд у користуванні квартирою [ADDRESS], та надання ключів від вказаної квартири підлягають задоволенню. Позивач просила суд з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с.38-39) стягнути з відповідача матеріальні вивтрати у розмірі 1670 грн, які понесла позивач, представник позивача на оплату проїзду Львів - Київ, Київ-Львів, послуги БТІ. Згідно ст.85 ЦПК України витрати пов»язані з переїздом до іншого населенного пункту сторін та їх представників, а також наймання житла, несуть сторонни. Окрім того витрати щодо виклику працівників БТІ, які понесла позивач, не можуть бути стягуті з відповідача, оскільки відсутні докази, про домовленості щодо відшкодування таких збитків відповідачем, у разі не виконання їх з боку відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає покласти судові витрати на відповідача у розмірі 243,60 коп. На підставі зазначеного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, та надані сторонами пояснення по справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів,

Outcome: partial