Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], третя особа: Департамент Служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дитини [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] у неї з відповідачем народився син [PERSON]. Вказує, що з відповідачем у зареєстрованому шлюбі вона не перебувала. Відповідач не проявляє уваги до сина, не займається його вихованням, не виконує батьківських обов'язків, не забезпечує сина матеріально та жодним іншим способом не проявляє інтересу до існування сина та не приїжджає до нього. Також зазначає, що будь яких перешкод у спілкуванні із сином вона відповідачу не чинила, відповідач з дитиною не спілкується взагалі, син не отримував від батька жодного подарунку на день народження та взагалі не пам'ятає як він виглядає. Позивач переконана, що такі дії відповідача суперечать інтересам дитини, а тому наявні всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.12.2018 року цивільну справу № 641/6737/18 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Департамент Служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав передано на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.01.2019 року цивільну справу № 641/6737/18 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Департамент Служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав прийнято до провадження Дніпровського районного суду м. Києва та призначено у справі підготовче судове засідання (а.с. 61-62). 11 лютого 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 72). В судове засідання позивач не з'явилася, до суду подала заяву у якій просить провести розгляд справи у її відсутності, вказала, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Представник третьої особи Департаменту Служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки представника третьої особи суд не повідомлено. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 20 березня 2019 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач не перебували у зареєстрованому шлюбі. Сторони є батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України. Нормою ст. 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як роз'яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За нормою п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Як убачається із висновку Департаменту Служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської області Харківської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], від 04.12.2018 року № 769, малолітній [PERSON], [INFO] мешкає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], де для дитини створені необхідні умови для всебічного розвитку. Батько дитини [PERSON] з березня 2014 року не приймає участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини, не цікавиться станом її здоров'я, навчанням та дозвіллям. Згідно інформацією адміністрації КНП «Міська дитяча поліклініка № 12», де малолітній [PERSON], [INFO] знаходиться під наглядом фахівців з народження, під час оглядів дитини, проведення йому щеплень, батько дитини поліклініку не відвідував. Під час оглядів дитини на дому батько дитини не був присутній, а була присутня лише мати дитини, яка в повному обсязі виконує всі рекомендації лікарів. Відповідно до інформації адміністрації Харківського дошкільного навчального закладу № 296 Харківської міської ради Харківської області, який відвідує малолітній [PERSON], батько дитини [PERSON] сина до дошкільного закладу не приводив і не забирав. Жодного разу не був присутній на зборах, святах та розвагах. Згідно з інформацією ФОП [PERSON], який відвідує малолітній [PERSON], [INFO], батько дитини [PERSON] не приводить дитину до закладу дошкільної освіти з 30.07.2018 року по 30.08.2018 року і не забирає з закладу сина. Квитанцію про сплату за харчування в закладі дошкільної освіти вихователі віддавали матері [PERSON], яка і приносила оплачену квитанцію. Дитину до закладу дошкільної освіти приводила мати [PERSON] та бабуся [PERSON] Відповідно інформації адміністрації Харківської гімназії № 83, де у першому класі навчається малолітній [PERSON], [INFO], забирають дитину після навчання та приводять на заняття мати [PERSON] та бабуся [PERSON] Батько [PERSON] сина до гімназії не приводив і не забирав з закладу, жодного разу не був присутній на зборах, святах та розвагах. Відповідно даного висновку Департамент Служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської області Харківської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 46-47). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). З письмових пояснень [PERSON], [PERSON] від 15.08.2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коляда Ю.С., зареєстрованих у реєстрі відповідно за № 2496 та № 2495, позивач мешкає зі своїм сином [PERSON] у квартирі [ADDRESS], вихованням дитини займається виключно мати дитини [PERSON], батько дитини [PERSON] з дитиною не проживає та останні чотири роки до сина не проїжджав, участі у вихованні дитини не приймає, на дитячому майданчику не з'являвся (а.с. 10, 11). Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, не проявляє до нього батьківської турботи, не піклується про дитину, не цікавиться її життям та здоров'ям, дитина проживає з позивачем, яка займається її вихованням та утриманням. За вимогами частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У спростування наведеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. За викладених обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. З матеріалів справи убачається, що судом було відкрите провадження по справі без сплати позивачем судового збору. У зв'язку з цим відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved