Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що як позивач так і відповідач [PERSON] мають державні акти на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Позивач стверджувала, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28.12.2007 року, виданий [PERSON] є незаконним, оскільки рішення, на підставі якого він був виданий у встановленому законом порядку не приймалось. Представник позивача в останнє судове засіданні не з'явився, подав заяву, в якій просив слухати справу за відсутності позивача, в процесі розгляду справи позов підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлена про розгляд справи на останню відому судові адресу і відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України вважається доставленою. Відповідач Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області в судове засідання не з'явилось, про розгляд справи повідомлено належним чином (поштове повідомлення), про причини неявки суд не сповістило, в процесі розгляду справи надало заперечення, в яких проти задоволення позову заперечувало. Відповідач Авангардівська селищна рада Овідіопольського району Одеської області в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином (поштове повідомлення), про причини неявки суд не сповістила, надала заяву, згідно якої просила розглядати справу без участі ради. Третя особа Одеська регіональна філія Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином (поштове повідомлення), про причини неявки суд не сповістила, заяв про відкладення розгляду справи не надавала. Третя особа - реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про дату та час судового засідання повідомлялась належним чином, будь-яких клопотань не надала. З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, надані учасниками цивільного процесу, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки [NUMBER] площею 0,100 га, розташованої на території Авангардської селищної ради Овідіопольського району. Вказані обставини підтверджуються розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації Ради народних депутатів Овідіопольського району Одеської області від 30 серпня 2002 року № 583, державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 14.05.2003 року. Згідно із свідоцтвом про зміну прізвища від 05 червня 2013 року Серії [NUMBER] позивач у 2013 році змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». В державному акті на право приватної власності на землю, виданому [PERSON] кадастровий номер відсутній. ТОВ «Центр земельних послуг» на звернення [PERSON] розробив технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), документи були подані до Управління Держемагенства у м. Одесі для внесення даних про земельну ділянку до Державного земельного кадастру. 16.05.2015 року рішенням Управління Держемагенства у м. Одесі № РВ-5100164312015 [PERSON] було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв'язку з перетином з ділянкою під кадастровим номером [NUMBER] і співпадінням їх площі на 100 %. В процесі розгляду справи судом встановлено, що кадастровий номер [NUMBER] присвоєний земельній ділянці, яка знаходиться у власності [PERSON] відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку Серії [NUMBER] від 28.12.2007 року. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] стверджувала, що не може отримати кадастровий номер на свою земельну ділянку у зв'язку з тим, що на неї вже виданий державний акт з кадастровим номером на ім'я [PERSON] Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON] на підставі рішення Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 12.12.1998 року за № 80/6. Авангардівська селищна рада Овідіопольського району Одеської області в листах від 22.06.2015 року за №31-1520-0.12-8034/2-15 та від 18.08.2015 року за № 523 вказала, що відомості щодо прийняття будь-яких рішень Авангардівською селищною радою в 1998 році відсутні, а також повідомили, що спірна земельна ділянка до меж населеного пункту в 1998 та 2003 роках не входила. Овідіопольська районна державна адміністрація Одеської області листом від 19.06.2015 року за № 1/01-26зп/і повідомила [PERSON] про те, що в архівному фонді Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області наявні 8 книг (справ) рішень селищної ради за 1998 рік, однак рішення від 21.12.1998 року за № 80/6 про видачу земельної ділянки відповідачу [PERSON] немає. На виконання ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 21.07.2015 року Овідіопольська районна державна адміністрація Одеської області листом від 02.09.2015 року № 2076/01-16/01/2793 встановила, що в архівних фондах Авангардівської селищної ради рішення від 21.12.1998 року за № 80/6 відсутнє. Згідно листа Держземагенстава в Овідіопольському районі Одеської області від 26.06.2015 року за № 31-1520/0.12-8390/2-15 відомості щодо прийняття будь-яких рішень Авангардівською селищною радою в 1998 році (в тому числі рішення № 80/6 від 21.12.1998 року) відсутні. За вищевказаними листами земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] на теперішній час знаходиться в межах міста Одеси. Згідно із постановою Верховної Ради України № 3064-III від 07.02.2002 року у межі міста Одеси Одеської області включено 46,0 гектара земель Усатівської сільради Біляївського району, 526,0 гектара земель Красносільської сільради, 361,0 гектара земель Крижанівської сільради Комінтернівського району, 329,0 гектара земель Авангардівської селищної ради, 1078,0 гектара Таїровської селищної ради Овідіопольського району, передати до відання Таїровської селищної ради Овідіопольського району 43,0 гектара земель міста Одеси і затвердити межі міста загальною площею 16242,0 гектара. За листом відділу земельних ресурсів у Овідіопольському районі Одеської області від 08.04.2008 року за № 18-к-2008/53/30 та листом відділу Держземагенства в Овідіопольскому районі Одеської області від 22.06.2015 року за № 31-1520-0.12-8034/2-15 земельна ділянка, яка знаходиться у власності [PERSON] на підставі постанови Верховної Ради України № 3064-III від 07.02.2002 року відійшла до складу земель міста Одеси. Згідно з ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у випадках, коли вимоги пов'язуються з визнанням права на земельну ділянку, встановленням порядку користування земельною ділянкою чи усуненням перешкод у цьому, іншими вимогами з приводу земельної ділянки чи розташованої на ній нерухомості, зокрема про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням земельного законодавства, суди обов'язково застосовують правила про виключну підсудність. Враховуючи, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах міста Одеси, а саме в Малиновському районі м. Одеси, позивач вірно визначив підсудність даної справи. Як вбачається з інформації Управління Держземагенства у м. Одесі Одеської області (лист № 9-1505-0.15-5256/2-15 від 12.08.2015 року) оригінали землевпорядної документації, а також оригінали державних актів, в тому числі державний акт на право приватної власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], були вилучені 08.05.2014 року о/у сектору УДСБЕЗ ГУ МВС України в Одеській області капітаном міліції В.В. Маковей на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2014 року по справі № 522/6499/14-к, провадження № 1-кс/522/5187/14. В процесі розгляду справи судом встановлено, що за фактом підробки рішень Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області порушено кримінальне провадження за № 12013170110000394, яке розглядається Овідіопольським РВ ГУМВС України в Одеській області. Відповідно до витягу з кримінального провадження № 12013170110000394 на початку 2008 року невстановлені особи внесли завідомо неправдиві данні в офіційні документи, а саме рішення Авангардівської селищної ради. Невстановлена особа незаконно заволоділа земельною ділянкою, яка належить [PERSON], державний акт серії [NUMBER] від 14.05.2003 року. Овідіопольською районною державною адміністрацією останнє засідання в 1998 році проведено 21 грудня, а рішення, яке було ним прийняте було зареєстровано під № 79. Так судом встановлено, що Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області рішення від 12 грудня 1998 року за № 80/6 не приймалось, оскільки воно відсутнє як в архівних даних Авангардівської селищної ради, так і будь-яка інформація в будь-яких органах щодо його прийняття. Суд не бере до уваги заперечення Управління Держземагентства у м. Одесі Одеської області, оскільки до них додана виключно ксерокопія рішення від 12 грудня 1998 року. Крім того, відповідно до листів управління Держземагенства в Овідіопольському районі Одеської області за № 31-1520-0.12-8034/2-15 від 22.06.2015 року, № 9-1520-0.12-11711/2-15 від 07.08.2015 року спірна земельна ділянка за період з 1998 року до 2003 року до меж населеного пункту не входила. За даними Відділу Держкомзему у Овідіопольському районі Одеської області від 09.07.2010 року за № 18-18-38/941 технічна документація або інші відомості про присвоєння адрес земельним ділянкам по вул. Учнівська смт. Авангард у відділі Держкомзему у Овідіопольському районі відсутні. Вказана вилиця розташована за межами населеного пункту - смт. Авангард та раніше до меж вказаного селища не входила. Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України в редакції, яка застосовується до виниклих правовідносин, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. За ч. 2 ст. 122 Земельного кодексу України Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб. Згідно із п.12 Розділу Х Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Тому, розпоряджатися земельними ділянками, на які виданий спірний державний акт [PERSON] та [PERSON] та приймати рішення щодо передачі їх у власність в період 1998 року мала право виключно Овідіопольська державна районна адміністрація, а не Авангардська селищна рада Овідіопольського району Одеської області, у зв'язку з тим, що вказані земельні ділянки до меж населеного пункту в 1998 році не входили. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Враховуючи викладене, суд вважає, що Авангардська селищна рада Овідіопольського району Одеської області не тільки не приймала рішення за № 80/6 від 21.12.1998 року, але і прийняття такого рішення не могло входити до компетенції селищної ради відповідно до норм законодавства, яке діяло на час винесення спірного рішення. Відповідно до ч.2 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Згідно з ч. З ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року визначено, що згідно з ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Відповідно до постанови Верховного суду України від 26 вересня 212 року за №6-103цс12 державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий органом, який не мав на це законних повноважень, визнається недійсним. Таким чином, відповідно до норм діючого законодавства, державний акт визнається недійсним в тому числі, у разі недійсності, нікчемності або відсутності рішення органу місцевого самоврядування або органів виконавчої влади про передачу земельної ділянки у власність громадянину. Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Оскільки державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28.12.2007 року виданий [PERSON] на підставі рішення Авангардської селищної ради Овідіопольського району Одеської області № 80/6 від 21.12.1998 року, якого не існує та яке органом місцевого самоврядування не приймалося, спірний державний акт підлягає визнанню недійсним через відсутність підстав для його видання, що в свою чергу вказує на його незаконність. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, 2) визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Реалізація [PERSON] своїх прав на земельну ділянку неможлива, оскільки приведення документів до вимог законодавства, в тому числі до Закону України «Про державний земельний кадастр» не представляється можливим, що підтверджується рішенням № РВ-5100164312015 від 16.05.2015 року, яке було винесено державним кадастровим реєстратором управління Держземагенства у м. Одесі Одеської області. Частково задовольняючи позов, суд, однак відмовляє у задоволенні вимог позивача в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки, у зв'язку з тим, що реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції [PERSON] по справі відповідачем не визначена. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, про що зазначає в рішенні. Так, за Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 01.01.2016 року, державний реєстратор прав на нерухоме майно, зокрема, відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав. Відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр» в редакції від 01.03.2016 року, державний кадастровий реєстратор, зокрема, формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг. При таких обставинах, суд вважає можливим встановити порядок виконання рішення суду відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про державний земельний кадастр», за якими рішення суду є підставою для скасування державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстрації права власності та внесення відповідних змін у поземельну книгу державним кадастровим реєстратором.

Outcome: partial