Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до газети «Вараш» (первинного відповідача), [PERSON] (в порядку заміни неналежного відповідача відповідно до ст.33 ЦПК України) з наступними вимогами: визнати недостовірною інформацію, повідомлену відповідачем та опубліковану 24 березня 2017 року №7 (64) газетою «Вараш» в статті «Встати! Суд присяжних іде!» про те, що «[PERSON] кандидат в місцеві депутати від «Народного контролю» у 2016 році. Та найбільш пані [PERSON] можна почути, коли стає на захист міського голови практично в прямому сенсі, тобто теж має відношення до очільника міста. В свою чергу міський голова не залишив поза увагою таку вірність і видав розпорядження про нагородження її грошовою допомогою»; та зобовязати відповідача не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію в той же спосіб, у який вона була поширена. В обгрунтування цих вимог позивачка зазначила, що 24 березня 2017 року газетою «Вараш» №7 (64) у статті «Встати! Суд присяжних іде!» поширена недостовірна інформація про те, що «[PERSON] кандидат в місцеві депутати від «Народного контролю» у 2016 році. Та найбільш пані [PERSON] можна почути, коли стає на захист міського голови практично в прямому сенсі, тобто теж має відношення до очільника міста. В свою чергу міський голова не залишив поза увагою таку вірність і видав розпорядження про нагородження її грошовою допомогою». На думку позивачки, вся діяльність колективу газети «Вараш», яка має замовний характер і виступає «знатоком» вирішення всіх проблем у місті, не має нічого спільного з етикою журналіста, оскільки спрямована не на конструктив, а на дискредитацію законно обраного міського голови, підбурювання людей, розпалювання ворожнечі, протиставлення інших органів органам місцевого самоврядування, створення у споживачів інформації негативного ставлення до всіх осіб, які мають відношення до очільника міста (міського голови), чи будь-яке з ним спілкування. Згідно з доводами [PERSON] вона працює простим машиністом насосних установок на РАЕС і така недостовірна інформація негативно впливає на її ділову репутацію, яка відповідно до ст.299 ЦК України є недоторканою, та й на повагу та недоторканість гідності та честі за ст.297 цього Кодексу. Позивачка ствердила, що інформація, поширена у вказаній статті, є недостовірною, а тому не відповідає дійсності, оскільки, по-перше, вона не була кандидатом в місцеві депутати від «Народного контролю» у 2016 році, по-друге, не ставала на захист міського голови практично в прямому сенсі, по-третє, не має відношення до очільника міста, по-четверте, не отримувала грошову допомогу за вірність. Покликаючись на ст.ст.3, 32, 55, 68 Конституції України, ст.ст.16, 200, 270, 277, 297, 299 ЦК України, ст.1 Закону України «Про інформацію», п.2 ч.3 ст.26 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», ст.ст.10, 27, 31, 64, 88, 209, 215 ЦПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 28 вересня 1990 року «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян і організацій», п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», [PERSON] вказала, що поширена відповідачем інформація містить фактичні дані, які можуть бути перевірені та доведені відповідними доказами, зокрема: списками кандидатів від «Народного контролю», наявністю розпорядження міського голови про нагородження її грошовою винагородою за вірність, та підлягає визнанню недостовірною в судовому порядку та спростуванню. У підтвердження недостовірності вказаної інформації позивачка надала суду довідку голови Кузнецовської виборчої комісії [PERSON] без номера і дати про те, що [PERSON] не балотувалась в депутати до Кузнецовської міської ради на місцевих виборах 2015 року як від політичної партії «Громадський рух «Народний контроль» так і від інших партійних організацій, а також лист виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області №03.3-09-328 від 06 квітня 2017 року про те, що впродовж 2016 та 2017 років розпорядження міського голови про нагородження грошовою винагородою [PERSON] відповідно до міської програми морального і матеріального заохочення кращих трудових колективів і виробничників, субєктів підприємницької діяльності, громадян, які зробили значний внесок у соціально-економічний та культурний розвиток міста на 2016-2018 роки, затвердженої рішенням міської ради від 15 грудня 2015 року №35, не видавались. У судове засідання відповідач, його представник не зявилися, хоча належним чином були повідомлені судом про час, дату і місце розгляду даної справи. 07 серпня 2017 року в суд надійшла заява представника [PERSON] [PERSON] про розгляд справи без її участі та відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] за безпідставністю. Згідно з доводами представника відповідачки станом на 07 серпня 2017 року спору між сторонами не існує, оскільки у газеті «Вараш» №14 розміщено спростування інформації. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги, заявлені до газети «Вараш» (первинного відповідача), [PERSON] (в порядку заміни неналежного відповідача відповідно до ст.33 ЦПК України) про визнання інформації недостовірною та її спростування. Згідно з доводами позивачки вона не була кандидатом в місцеві депутати від «Народного контролю» та не отримувала за розпорядженням міського голови грошових допомог і винагород за вірність та не має жодних пільг, вказаних у статті «Встати! Суд присяжних іде!» газети «Вараш» №7 (64) від 24 березня 2017 року. [PERSON] ствердила, що її обрехала відповідачка і продовжує це робити. Позивачка і її представник зазначили, що факт поширення недостовірної інформації стосовно [PERSON] доведено, тому позов підлягає задоволенню. На думку позивачки і її представника, поширена у статті «Встати! Суд присяжних іде!» газети «Вараш» №7 (64) від 24 березня 2017 року недостовірна інформація відповідачкою не спростована, так як спростування у газеті «Вараш» №14 (73) від 28 липня 2017 року викладено не тим самим шрифтом і не на тому самому місці. Заслухавши пояснення позивачки і її представника, зясуваши позицію відповідачки і її представника, суд дослідив письмові докази, надав їм належну правову оцінку та прийшов до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до газети «Вараш» (первинного відповідача), [PERSON] (належного відповідача в порядку заміни відповідно до ст.32 ЦПК України) про визнання інформації недостовірною та її спростування необхідно відмовити за безпідставністю заявлених вимог. Згідно з ст.270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоровя, право на безпечне для життя і здоровя довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним. Статтею 275 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Відповідно до ст.276 ЦК України орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобовязані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. Згідно з ч.ч.6, 7 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у звязку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Судом встановлено, що в десятому абзаці статті «Встати! Суд присяжних іде!» на четвертій сторінці газети «Вараш» №7 (64) 24 березня 2017 року опублікована наступна інформація: «[PERSON] кандидат в місцеві депутати від «Народного контролю» у 2015 році. Та найбільш пані [PERSON] можна почути, коли стає на захист міського голови практично в прямому сенсі, тобто теж має відношення до очільника міста. В свою чергу міський голова не залишив поза увагою таку вірність і видав розпорядження про нагородження її грошовою допомогою». Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Позовні вимоги [PERSON] про визнання недостовірною та спростування інформації про те, що «[PERSON] кандидат в місцеві депутати від «Народного контролю» у 2016 році.» є безпідставними, оскільки такої інформації у статті «Встати! Суд присяжних іде!» у газеті «Вараш» №7 (64) 24 березня 2017 року не опубліковано і не було поширено. В іншій частині спір між сторонами вирішено добровільно. Так, згідно із заявленими позовними вимогами [PERSON] також просила суд: визнати недостовірною повідомлену відповідачем та опубліковану 24 березня 2017 року №7 (64) газетою «Вараш» в статті «Встати! Суд присяжних іде!» наступну інформацію: «Та найбільш пані [PERSON] можна почути, коли стає на захист міського голови практично в прямому сенсі, тобто теж має відношення до очільника міста. В свою чергу міський голова не залишив поза увагою таку вірність і видав розпорядження про нагородження її грошовою допомогою»; та зобовязати відповідача не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію в той же спосіб, у який вона була поширена. Вказана інформація: «Та найбільш пані [PERSON] можна почути, коли стає на захист міського голови практично в прямому сенсі, тобто теж має відношення до очільника міста. В свою чергу міський голова не залишив поза увагою таку вірність і видав розпорядження про нагородження її грошовою допомогою», опублікована в десятому абзаці статті «Встати! Суд присяжних іде!» у газеті «Вараш» №7 (64) від 24 березня 2017 року, стосується позивачки [PERSON], виходячи із змісту першого речення цього абзацу: «[PERSON] кандидат в місцеві депутати від «Народного контролю» у 2015 році.». На четвертій сторінці газети «Вараш» №14 (73) від 28 липня 2017 року опубліковано спростування вказаної інформації. Вказане спростування недостовірної інформації здійснено відповідачем у такий же спосіб, у який вона була поширена, оскільки опубліковано в тій самій газеті «Вараш», на тій самій четвертій сторінці (шпальті) та тим самим шрифтом. Згідно з академічним тлумачним словником української мови (1970-1980) слово шпальта має декілька лексичних значень, в тому числі сторінка. Невідповідність шрифту заголовку «Спростування» шрифту заголовку «Встати! Суд присяжних іде!» є несуттєвим аргументом та не може бути підставою для задоволення позову [PERSON], так як сам зміст опублікованого тексту спростування викладено тим самим шрифтом, що і зміст тексту інформації, опублікованої у десятому абзаці статті «Встати! Суд присяжних іде!» на четвертій сторінці газети «Вараш» №7 (64) 24 березня 2017 року, який стосується позивачки. Порушення порядку публікації спростування недостовірної інформації є самостійною позовною вимогою. В даному випадку позивачка і її представник не заявляли вимог про порушення порядку публікації спростування недостовірної інформації, до початку розгляду судом справи по суті предмет, підстави заявленого позову не змінили. Лист виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області №03.3-09-328 від 06 квітня 2017 року свідчить, що впродовж 2016 та 2017 років розпорядження міського голови про нагородження грошовою винагородою [PERSON] відповідно до міської програми морального і матеріального заохочення кращих трудових колективів і виробничників, субєктів підприємницької діяльності, громадян, які зробили значний внесок у соціально-економічний та культурний розвиток міста на 2016-2018 роки, затвердженої рішенням міської ради від 15 грудня 2015 року №35, не видавались. Проте доказів про те, чи видавав міський голова розпорядження про нагородження грошовою винагородою [PERSON] протягом іншого періоду часу та з інших підстав, а не відповідно до міської програми морального і матеріального заохочення кращих трудових колективів і виробничників, субєктів підприємницької діяльності, громадян, які зробили значний внесок у соціально-економічний та культурний розвиток міста на 2016-2018 роки, затвердженої рішенням міської ради від 15 грудня 2015 року №35, сторонами і їх представниками суду не надано. Згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п.4 постанови №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Виключення становить надане в ст.2 Закону України від 7 грудня 2000 року №121-III «Про банки і банківську діяльність» поняття ділової репутації, яка визначається як сукупність підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про професійні та управлінські здібності такої особи, її порядність та відповідність її діяльності вимогам закону. Зазначене поняття застосовується до правовідносин, на які поширюється цей Закон. Слідуючи розясненням Пленуму Верховного Суду України, наведеним у п.15 постанови №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Обставин, які б свідчили, що в даному випадку поширенням інформації стосовно [PERSON], опублікованої у десятому абзаці статті «Встати! Суд присяжних іде!» на четвертій сторінці газети «Вараш» №7 (64) 24 березня 2017 року, порушено особисті немайнові права позивачки, тобто або завдано шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджено [PERSON] повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, судом не встановлено. Доказів протилежного позивачкою і її представником суду не надано. Інформація стосовно [PERSON], опублікована у десятому абзаці статті «Встати! Суд присяжних іде!» на четвертій сторінці газети «Вараш» №7 (64) 24 березня 2017 року, не принижує честі, гідності та ділової репутації позивачки перед громадськістю, та не є негативною інформацією про [PERSON], оскільки в ній не стверджується про порушення позивачкою норм чинного законодавства, порушення нею принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетичну поведінку в особистому, суспільному чи політичному житті. Вказана інформація не є оцінкою ділових і професійних якостей [PERSON] при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків, а отже взагалі не стосується ділової репутації позивачки як машиніста насосних установок відокремленого підрозділу «Рівненська АЕС» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». Порушення відповідачкою права [PERSON] на повагу до гідності, честі чи ділової репутації позивачкою і її представником не доведено. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позов [PERSON] до газети «Вараш» (первинного відповідача), [PERSON] (в порядку заміни неналежного відповідача відповідно до ст.33 ЦПК України) про визнання інформації недостовірною та її спростування є необґрунтованим і безпідставним, тому задоволенню не підлягає. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed