Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду, зацікавлена особа - Відділ РАЦС Галицького районного управління юстиції Івано-Франківської області, Служба у справах дітей Галицької районної державної адміністрації, [PERSON], із заявою про надання права на шлюб, в якій просила надати їй, право на укладення шлюбу із [PERSON] [INFO]. Заявник, та заінтересовані особи по справі попередньо подали до суду заяви про підтримання позовних вимог повністю та просили справу слухати за їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПУ України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: судом встановлено, що заявниця перебуває на 12-му тижні вагітності, а батьком дитини є [PERSON], з яким вони спільно проживають і бажають укласти шлюб. Відповідно до частини 3 статті 234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Проаналізувавши викладені в заяві [PERSON] обставини, виходячи з вимог чинного законодавства, Судом встановлено. Стаття 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року і ратифікованої Україною в червні 1997 р., проголосила право чоловіка і жінки, які досягли 18 років, одружуватися і заснувати сім'ю. Відповідно до статті 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 р. за чоловіком та жінкою, які досягли шлюбного віку, визнається право на одруження і право заснувати сім'ю. Право на шлюб чоловіка і жінки, які досягли шлюбного віку, закріплено у статті 12 Конвенції про захист прав людини і основних свобод від 4 листопада 1950 року. Відповідно до частини 1 статті 21 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі статтею 22 СК України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку (частина 1 статті 23 СК України). Згідно з частиною 2 статті 23 СК України за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Як встановлено Судом, [PERSON] народилася 17 серпня 1998 року, тобто на час розгляду справи даній особі виповнилося 17 років (що підтверджується паспортом серії СЕ 732542, виданого. Таким чином, станом на час розгляду даної справи [PERSON] не досягла шлюбного віку у вісімнадцять років. В той же час, відповідно до Довідки Галицької центральної лікарні № 591 від 25 листопада 2015 року [PERSON] станом на 25.11 2015 року перебувала на 12-му тижні вагітності. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернулася до суду із заявою про надання їй права на укладення шлюбу з [PERSON] [INFO], який є батьком її дитини. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 заява про надання особі, яка досягла чотирнадцяти років, права на шлюб (ст. 23 СК) повинна розглядатися судом в окремому провадженні (ч. 3 ст. 234 ЦПК). При цьому до участі в справі залучаються один або обоє батьків (усиновлювачів) неповнолітньої особи, піклувальник, особа, з якою передбачається реєстрація шлюбу, а також інші заінтересовані особи. Заперечення батьків (піклувальників) щодо надання права на шлюб не є підставою для відмови в задоволенні заяви, оскільки головним критерієм для задоволення заяви про надання права на шлюб є встановлення судом факту про відповідність такого права інтересам заявника. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з заяви мами заявниці [PERSON], то остання не заперечує щодо такого шлюбу. Враховуючи вищевикладене та вимоги чинного законодавства України, Судом не встановлено будь-яких обставин, які б вказували, що шлюб може зашкодити інтересам заявниці. Реєстрація шлюбу повністю відповідає її інтересам та інтересам її майбутньої дитини. Задовольняючи заяву про надання права на шлюб, Суд враховує спільне бажання заявника та особи, з якою має бути укладений шлюб, укласти шлюб, їх спільний намір створити сім'ю, а також вагітність більше ніж у 12 тижнів, яка встановлена у заявника, у зв'язку з чим вважаю, що таке право буде відповідати їх інтересам та інтересам їх майбутньої сім'ї. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 21-23 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11,

Outcome: approved