Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Петровської сільської ради та уточнивши свої позовні вимоги просить суд: - визнати житловий будинок по вул.. Молодіжна, 8 в с. Петрівка Білгород-Дністровського району Одеської області сумісно нажитим майном подружжя [PERSON] та [PERSON], який помер 07.07.2016 року; - визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку № 8 по вул.. Молодіжна в с. Петрівка Білгород-Дністровського району Одеської області, що складається з: житловий будинок літ. «А» загальною площею 120,1 кв.м., житловою площею 67,6 кв.м., коридор 1.1 площею 7,6 кв.м., жила кімната 1.2 площею 15,0 кв.м., коридор 1.3 площею 9,5 кв.м., кладова 1.4 площею 4,4 кв.м., кухня 1.5 площею 13,1 кв.м., ванна 1.6 площею 6,3 кв.м., жила кімната 1.7 площею 14,8 кв.м., жила кімната 1.8 площею 23,0 кв.м., жила кімната 1.9 площею 14,8 кв.м., підвал І площею 11,6 кв.м., підвал літ. «а» площею 14,5 кв.м., сарай літ. «Б» площею 46,1 кв.м., літньої кухні літ. «В» площею 17,7 кв.м., гаражу літ. «Г» площею 25,7 кв.м., вбиральня літ. «Д» та споруд № 1-3, зареєстрованого 28.02.1992 року Білгород-Дністровським МБТІ за № 10 в реєстраційній справі № 43 за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.1991 року. При цьому, [PERSON] зазначає, що з 23.11.1985 року по 28.01.2002 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Під час шлюбу у подружжя народилося двоє доньок - [PERSON] та [PERSON]. 30 грудня 1991 року подружжя за договором купівлі-продажу придбало житловий будинок № 8 по вул.. Молодіжна в с. Петрівка, покупцем виступив чоловік позивачки [PERSON], та саме на його імя у відповідних органах було зареєстровано право власності на придбаний будинок. Після розірвання шлюбу позивачка з дітьми стала проживати за місцем мешкання своїх батьків, хоча вони мали реальну можливість користуватися належним їм будинком № 8 по вул.. Молодіжна в с. Петрівка в якому [PERSON] продовжував проживати сам. Вважаючи, що її права співвласника житлового будинку таким чином не порушуються, [PERSON] не зверталась до суду з позовом про розподіл сумісного майна. Проживаючи одним в будинку до самої смерті колишній чоловік [PERSON] ніякого ремонту не проводив. Незважаючи на те, що договір купівлі-продажу житлового будинку було складено на імя чоловіка [PERSON], та право особистої власності на житловий будинок було зареєстровано на його імя, згідно ст.. 22 КУпШС передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, придбаний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Більш того, на момент придбання будинку позивачка доглядала двох дітей та одночасно працювала, отримувала заробітну плату, що в певній мірі сприяло накопиченню необхідної суми для купівлі будинку. Позивач у судове засідання не зявились, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі та задовольнити заявлені вимоги. Представник Петрівської сільської ради у судове засідання не зявився, до суду надійшла заява від Петрівської с/р з проханням розглянути справу за відсутністю їх представника, позовну заяву визнають повністю. [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заяву з проханням розглянути позов [PERSON] без її участі, з вимогами згодна. [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заяву з проханням розглянути позов [PERSON] без її участі, з вимогами згодна. [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце слухання справи сповіщалась належним чином, будь-яких клопотань до суду не надавала, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку представленим доказам та встановивши характер і особливості правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 23 листопада 1985 року між [PERSON] та Браткевич (після шлюбу - [PERSON]) [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00017246740. В 1987 році у подружжя народилась донька [PERSON], а в 1992 році народилась друга донька [PERSON], що повністю підтверджується матеріалами справи. Відповідно до договору купівлі-продажу від 30 грудня 1991 року, посвідченого секретарем Петрівської сільської ради народних депутатів [PERSON], [PERSON] став власником житлового будинку № 8 по вулиці Карла Маркса (нині - Молодіжна) у селі Петрівка Білгород-Дністровському районі Одеської області. Даний договір купівлі-продажу був зареєстрований в МБТІ м. Білгород-Дністровський 28.02.1992 року, внесено в реєстрову книгу за № 10, інвентарний номер 43. В 1991 році, на момент придбання житлового будинку за відплатним договором, позивачка працювала в колгоспі ім.. Суворова на посаді агронома насіннєвода. 28 січня 2002 року шлюб між позивачкою та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії ЖД № 116653, актовий запис № 12, складений відділом РАГС Білгород-Дністровського районного управління юстиції. Після розірвання шлюбу позивачка з доньками переїхала на постійне проживання до іншого будинку, а чоловік - [PERSON], залишився сам проживати в придбаному будинку. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно з положенням статті 5 ЦК України, підлягають застосуванню нормативні правові акти чинні на момент виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до ч.1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України від 20.06.1969р. №2006-VII, чинного на момент придбання будинку: майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, суд вважає доведеними ствердження та наголошення позивачки щодо правового режиму нерухомого майна, а саме житлового будинку № 8 по вул.. Молодіжна в с. Петрівка, зокрема, судом встановлено, що вказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. 07 червня 2016 року власник будинку [PERSON] помер,що підтверджується відповідним свідоцтво про смерть серії І-ЖД № 458507, актовий запис № 668. 25 жовтня 2016 року позивачка звернулась до державного нотаріусу Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори з проханням видати їй свідоцтво про право власності на ? частину спільно нажитого майна у вигляді житлового будинку. Проте, своєю постановою нотаріус відмовив позивачці у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право власності на частину спільного нажитого майна мотивуючи відмову тим, що в розумінні ст. 71 ЗУ «Про нотаріат» подібне свідоцтво можливо видати лише у разі перебування [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі на момент відкриття спадщини, в даному випадку шлюб між співвласниками було розірвано в 2002 році. Також, на запит суду державний нотаріус Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] повідомив, що до майна померлого 07.06.2016 року [PERSON] відкрита спадкова справа № 299/2016 за матеріалами якої спадщину прийняли: мати спадкодавця [PERSON], доньки спадкодавця [PERSON] та [PERSON]. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Згідно з ч.1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України від 20.06.1969р. №2006-VII, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, надавши правову оцінку всім представленим доказам, які встановлюють дійсні обставини справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити, оскільки вони є обґрунтованими, правомірними та повністю доведеними під час розгляду справи.

Outcome: approved