Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] . В обґрунтування вимог зазначає, що є спадкоємцем після померлого батька [PERSON] і прийняла спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити. Представник відповідача Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про слухання справи у відсутності представника, щодо задоволення позовних вимог не заперечують. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Стегниківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 20 квітня 1999 року, актовий запис за №6. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, включаючи 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та земельна ділянка (пай). За життя померла склала заповіт на користь [PERSON] . Згідно статей 548, 549 ЦУ України (в ред. 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв син - [PERSON] , шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, відповідно до вимог статей 548, 549 ЦК України (в ред. 1963 року) та подання заяви про прийняття спадщини. У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа №72/2005. 08 лютого 2005 року за реєстровим №1-338 йому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку (пай). Однак, своїх спадкових справ на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] не оформив. [INFO] помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 11 червня 2018 року, актовий запис №42. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, включаючи земельні ділянки (паї) та житловий будинок [ADDRESS] (1/2 частка, якого належала йому особисто та 1/2 частка, успадкована, після смерті матері [PERSON] ). За життя померлий заповіту на випадок своєї смерті не склав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не прийнялися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Родинні зв`язки Позивача із батьком підтверджуються свідоцтвом про народження Позивача серія [NUMBER] , виданим Стегниківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 14 січня 1994 року, про що зроблено відповідний запис за №1. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦПК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З метою оформлення своїх спадкових прав за законом після смерті [PERSON] , дочка померлого - [PERSON] , як спадкоємець першої черги 18.11.2018 року звернулася до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою №1197 про прийняття спадщини. Одночасно, [PERSON] 18.11.2018 року подала заяву про відмову від прийняття спадщини. У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] заведена справа № 413/2018. Інші спадкоємці відсутні, у тому числі, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. У шлюбі померлий на момент смерті не перебував. 22 лютого 2019 року за реєстровим №2-240, №2-243 на ім`я [PERSON] , як єдиної спадкоємниці за законом після смерті [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки. Однак, у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті батька, Постановою Тернопільської районної державної нотаріальної контори № 597/02-14 від 01.03.2019 року [PERSON] відмовлено, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу та державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Відповідно до п.1 розділу 1 глави 13 Порядку вчиненні нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна спадкодавцеві та відсутності податкової застави за даними відповідних реєстрів. Згідно ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо така дія суперечить законові. 23 листопада 2018 року на замовлення позивача Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] , у якому вказана характеристика будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до експлікації приміщень до плану житлового будинку літера «А» загальна площа приміщень становить 40,1 кв.м., житлова - 32,2 кв.м. Відповідно до довідки №380 від 26 листопада 2018 року виданої Байковецькою сільською радою, суспільна група господарства по [ADDRESS] , станом на 01.07.1990 року - колгоспна. Голова двору - [PERSON] - 1930 р.н., син - [PERSON] - 1963 р.н. Згідно інформаційної довідки №1519 від 28.11.2018 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, вбачається, що за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок виданого Тернопільською районною радою 31.07.1989 р. та записано в реєстрову книгу №1 за реєстровим №98. Згідно інформаційної довідки №1520 від 28.11.2018 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, вбачається, що за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року, державна реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] в бюро не проведена. Як вбачається з інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №1518 від 28.11.2018 року, станом на 23.11.2018 року по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] , рахується за: [PERSON] , [PERSON] . В будинковолодінні самочинних добудов та перепланувань не виявлено. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин, майно колгоспного двору належить членам на праві сумісної власності. Зважаючи на те, що станом на 01.07.1990 року [PERSON] та [PERSON] , були членами колгоспного двору, тому суд приходить до висновку, що вони були власниками по 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Таким чином, за наведених обставин спадкодавцю - [PERSON] на момент його смерті на праві власності належав житловий будинок [ADDRESS] : 1/2 частка набута ним особисто, як членом колгоспного двору та 1/2 частка прийнята у спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Зважаючи на викладене та враховуючи, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавець не отримав за життя правовстановлюючий документ на належне майно та не здійснив державної реєстрації свого права власності, тому позивач змушена звертатись в суд за захистом своїх невизнаних прав. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити її права та інтереси, тому слід визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 40,1 кв.м., житловою 32,2 кв.м., в порядку спадкування за законом, після померлого [INFO] батька [PERSON] .

Outcome: approved