Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS], яке складається із житлового будинку загальною площею 34,7 кв.м., жилою площею 26,9 кв.м., сіней літ «а», веранди літ «а1», погребу під сіньми літ. «п/г», сараю літ. «Б», літньої кухні літ. «Б1», гаражу літ. «Г», сараю-пристройки літ «Б2». Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2002 року. Під час шлюбу вони 17 вересня 2002 року за спільні кошти придбали будинок [ADDRESS] Укладення договору купівлі-продажу будинку було здійснене [PERSON] за її письмовою згодою посвідченою нотаріально. Вищевказаний будинок був зареєстрований за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 17 вересня 2002 року, приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу [PERSON] У червні 2015 року вони припинили з відповідачем [PERSON] подружні відносини, останній зібрав свої особисті речі та перейшов на інше постійне місце проживання. Оскільки відповідач [PERSON] не бажає добровільно подати до нотаріальної контори спільну письмову заяву про видачу їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, набутому ними за час шлюбу, тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Крім того просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати на правову допомогу та сплачений нею судовий збір в повному обсязі. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує, пояснив, що не бажає аби частина будинку була оформлена на позивачку, оскільки хоче подарувати будинок їхній доньці. Між сторонами склалися цивільні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України та Цивільним кодексом України. Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч.1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.3 ст.368,ст.372 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу сторони зареєстрували шлюб 10 серпня 2002 року (а.с.5). Згідно договору купівлі - продажу посвідченого 17 вересня 2002 року приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу [PERSON], відповідач по справі [PERSON] придбав у власність жилий будинок [ADDRESS] ( а.с. 7). Тобто даний житловий будинок [PERSON] придбав перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з позивачкою [PERSON] Факт проживання однією сім'єю, на час придбання спірного житлового будинку, сторонами не оспорюється . Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у справі власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] і визнати за нею право власності на половину спільно набутого нерухомого майна подружжя, а саме: 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] Відповідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачка понесла витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката. Розмір витрат на правову допомогу в сумі 600 грн., сплачених адвокату [PERSON], підтверджується квитанцією від 06 серпня 2015 року (а.с. 23). Також з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1005 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого нею при подачі позовної заяви (а.с. 1). Загалом з відповідача на користь позивачки слід стягнути 1605 грн. 00 коп. ( 1005 грн. 00 коп. + 600 грн. 00 коп. = 1605 грн. 00 коп.).

Outcome: approved