Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Дніпропетровської обласної державної адміністрації, орган опіки та піклування адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що [PERSON] є батьком дитини, який не приймає участі у житті дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки, не забезпечує необхідного утримання дитини, не спілкується з дитиною. Вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача вимагають інтереси дитини. Дитина проживає з нею та вона не чинить перешкод у спілкуванні батька з донькою. Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що в певний період часу зі сплати аліментів на утримання доньки - [PERSON] дійсно була заборгованість, однак станом на сьогоднішній день вона повністю є погашеною. Позивач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною та він звертався із зверненням до служби у справах дітей Павлоградської міської ради щодо чинення перешкод матір`ю у спілкуванні з дитиною. Також, [PERSON] звертався до служби у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради із аналогічною заявою. Заперечує щодо позбавлення його батьківських прав та звертає увагу суду, що відповідно до висновку служби у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради позбавлення його батьківських прав відносно доньки є недоцільним. Представник органу опіки та піклування адміністрації Індустріального району Дніпровської надав заяву про розгляд спарви без їх участі. Позивач та представник позивача позов підтримали та просили задовольнити. Позивач в судовому засідання повідомила суду, що [PERSON] в літку 2020 року сплатив заборгованість по аліментам та зустрівся одного разу з донькою, однак після зустрічі дитина була в пригніченому стані. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо позовних вимог та просив суд не позбавляти [PERSON] батьківських прав. Зазначив, що відповідач сплатив аліменти, а через неприязні стосунки із позивачем він дійсно не має можливості часто зустрічатися із донькою. В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , яка є бабусею [PERSON] та повідомила, що відповідач не приймає участі у житті дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не сплачує аліменти, не спілкується з дитиною, не телефонує та не вітає з днем народження. Наголошувала, що ніхто не перешкоджав відповідачу приймати участь у вихованні дитини, при цьому зазначає, що відповідач звертався з позовом до суду щодо його участі у вихованні доньки. В судовому засідання було з`ясовано думку [PERSON] щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , яка зазначила, що батько не цікавиться її життям, не телефонує та не приймає жодної участі в її вихованні. Не заперечує щодо позбавлення батька - [PERSON] батьківських прав. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.03.2008 року. Позивач уклала шлюб з [PERSON] 24.09.2009 року та змінила прізвище на [PERSON] . Дитина проживає разом з матір`ю, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 29.04.2020 року. Борг по сплаті аліментів [PERSON] за виконавчим документом № 2-4990 від 29.08.2009 року, станом на 31.01.2020 року, становить 84 557,93 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості по сплаті аліментів. Однак, станом на 31.07.2020 року заборгованість по аліментним платежам за виконавчим документом № 2-4990 від 29.08.2009 року відсутня, що підтверджується довідкою-розрахунком. Згідно довідки № 312 від 27.11.2019 року, наданої КЗО «НВК № 131» ДМР, [PERSON] навчається у КЗО «НВК № 131» ДМР. Вихованням дитини займається мати, батько дитини, за час навчання [PERSON] в НВК № 131, заклад не відвідував, успіхами доньки не цікавився. Відповідно до довідки № 122 від 13.11.2020 року наданої КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради у [PERSON] на батька сформувалася образа, розчарування, очікування та її сподівання були невиправдні. Позбавлення батьківських прав - це санкція, застосовувана в тих випадках, коли здоров`я, фізичний, психічний і моральний розвиток дитини піддається небезпеці внаслідок застосування батьками неправомірних способів здійснення батьківських прав, неналежного їхнього поводження або злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року за результатом розгляду справи № 459/1736/16-ц. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] звертався до служби у справах дітей Павлоградської міської ради з питанням щодо участі у вихованні його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується висновком № 476 від 20.05.2011 року, наданим службою у справах дітей Павлоградської міської ради. Дані обставини свідчать в тому числі про існування спору між сторонами щодо участі у вихованні дитини. Відповідач станом на 31.07.2020 року сплатив в повному обсязі заборгованість по аліментам, та як зазначено позивачем в судовому засідання [PERSON] на даний час своєчасно сплачує щомісячні платежі по аліментам. [PERSON] приблизно півроку тому зустрічався з донькою, що свідчить про намагання встановити з донькою контакт. Думка дитини при вирішенні позовних вимог щодо доцільності позбавлення батьківських прав не є вирішальною. Згідно висновку виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпрі ради № 18/5-264 від 15.07.2020 року позбавлення [PERSON] батьківських прав відношенню до неповнолітньої [PERSON] є недоцільним. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на відповідача як на особу, яка не у повній мірі здійснює виконання батьківських обов`язків не слід вважати таким, який відповідатиме інтересам дитини, що має найістотніше значення при розгляді такої категорії справ та не стимулюватиме батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків. Тому суд вважає, що у цій справі за вищенаведеними обставинами на теперішній час не встановлено підстав для застосування такої крайньої міри, як позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки, а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed