Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , просить стягнути з відповідача пеню по сплаті аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 11 361 грн. Позов мотивовано тим, що відповідач не сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей, у зв`язку із чим утворилася заборгованість в розмірі 38 451, 57 грн. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подавши попередньо суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила суд їх задоволити. Відповідач повідомлявся про час та місце судового розгляду у встановленому порядку, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не надав, а тому, за відсутності заперечень представника позивача судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 листопада 2019 року. В шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції у Тернопільській області 26 листопада 2009 року та дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження виданим Почапинською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 17 серпня 2011 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2020 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 13 серпня 2020 року, до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до розрахунку, який проведений державним виконавцем станом на 01.06.2021 року заборгованість зі сплати аліментів становить 38451,57 грн. Розглянувши матеріали справи суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України). Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Розрахунок, проведений позивачем, відповідно до якого розмір пені за період прострочення з серпня 2020 року по травень 2021 року становить 11 361 грн. відповідає вимогам закону та позиції Верховного суду. Тому позов слід задовольнити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд враховує те, що позивач звільнена від сплати судового збору, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а відтак відповідно до ст. 141 ЦПК України його слід стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 908 гривень 00 копійок.

Outcome: approved