Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що з 2019 року вона перебувала з відповідачем у шлюбних відносинах, рішенням суду від 24.03.2020 шлюб між сторонами було розірвано. [INFO] у сторін народилась донька, [PERSON] . Відповідач записаний батьком дитини. Зазначила, що увесь термін вагітності відповідач ані моральної, ані матеріальної участі не приймав, вів антисоціальний образ життя, ображав її. Відповідач був відсутній під час народження доньки, після її народження він на зв`язок також не виходив, зв`язок з ним втрачений. Увесь цей час вона самостійно займається вихованням дитини, її розвитком та лікуванням. Відповідач являється лише біологічним батьком. На підставі викладеного, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки, [PERSON] , та змінити прізвище дитини на її. 02.06.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 09.06.2021 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, відповідачу надано строк на подання відзиву на позов. 20.07.2021 представником третьої особи подано до суду письмові пояснення та висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] 28.07.2021 підготовче провадження по справі закрито та справу призначення до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду повідомлявся належним чином, надав пояснення по суті справи, в яких просив розглядати справу без його участі. Таким чином, відповідно до положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки, в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача та не подання відзиву відповідачем, ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними в ній матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 12.07.2019 сторони перебували у шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24.03.2020 розірвано. [INFO] народилася [PERSON] , матір`ю якої вказана [PERSON] , батьком - [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зроблено актовий запис №1170 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . 06.07.2020 Ленінським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] . З довідки головного лікаря КНП «Міська дитяча поліклініка №15» ХМР №149/0/554-21 від 24.03.2021 [PERSON] , за інформацією лікаря-педіатра [PERSON] , з якою підписано декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу [PERSON] , [INFO] , до поліклініки для лікування, консультацій, проведення щеплень, звертається мати, [PERSON] . Батько, [PERSON] , за консультаціями щодо дитини не звертався, станом здоров`я дитини не цікавиться. Також на підтвердження систематичності нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, позивачем надано суду копію заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.08.2012 та копію рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03.09.2019 про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дітей від попередніх шлюбів. Крім того, згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав №416 від 16.07.2021, Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради встановлено, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Дитиною на належному рівні опікується її мати - [PERSON] . Дитина батька не знає. Батько дитини життям дитини не цікавиться та не приймає участі в її вихованні. Тому ДССД ХМР вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] , а також зміну прізвища дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 1 ст. 18 Конвенції ООН «Про права дитини», держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини та ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, турбуватися про його здоров`я , фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 164 СК України передбачений вичерпаний перелік правових підстав позбавлення особи батьківських прав. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 17 вищезазначеної постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Факт нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками відносно малолітньої доньки підтверджується перевіреними судом зазначеними вище доказами по справі у їх сукупності. Суду не надано доказів, які б свідчили про поважність причин невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини, або чинення позивачем йому перешкод у цьому. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , тому позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню. Вирішуючи питання з приводу позовних вимог щодо зміни прізвища дитини, суд виходить з наступного. Відповідно ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з`єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно ст.148 СК України у разі зміни прізвища обома батьками змінюється прізвище дитини, яка не досягла семи років. У разі зміни прізвища обома батьками прізвище дитини, яка досягла семи років, змінюється за її згодою. У разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. За заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків. У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання. Зміна прізвища малолітньої (неповнолітньої) дитини відноситься саме до особистих немайнових прав батьків, а тому суд, вирішуючи вимогу про зміну прізвища дитини, виходить з того, що дитина мешкає зі своєю матір`ю, яка носить дошлюбне прізвище « [PERSON] » та приходить до висновку, що зміна прізвища дитини з « [PERSON] » на прізвище матері « [PERSON] » відповідає інтересам дитини, що також узгоджується з висновком Департаменту служб у справах дітей ХМР №416 від 16.07.2021. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд вважає необхідним роз`яснити [PERSON] , що у відповідності до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, він має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до вимоги ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1816.00 грн.

Outcome: approved