Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Маріупольської міської ради про визнання права власності. В обґрунтування\~заявленого позову\~посилалася на\~те,\~що вона\~є власником\~квартири [ADDRESS] на\~підставі договору\~купівлі-продажу\~від 24.10.1992\~року,\~посвідченого Першою\~маріупольською нотаріальною\~конторою,\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№ 5/5020.\~В БТІ\~м.\~Маріуполя договір\~зареєстрований 15.02.1993\~року під\~реєстровим номером\~36340.\~Дана інформація\~дійсна станом\~на 31.12.2012\~року.\~В подальшому\~правовстановлюючий документ\~на вказану\~квартиру було\~втрачено,\~у зв`язку\~з чим\~вона зверталась\~до Першої\~маріупольської нотаріальної\~контори з\~питанням отримати\~дублікат договору\~купівлі-продажу.\~Проте їй\~було повідомлено,\~що всі\~закінчені провадженням\~справи та\~примірники документів\~нотаріальної контори\~за період\~1943-2001\~роки,\~були передані\~для подальшого\~зберігання до\~Донецького обласного\~державного нотаріального\~архіву та\~на цей\~час доступ\~до архіву\~відсутній,\~так як\~находиться на\~території,\~де органи\~державної влади\~тимчасово не\~здійснюють свої\~повноваження.\~В БТІ\~м.Маріуполя\~вона одержала\~копію договору\~купівлі-продажу\~від 24.10.1992\~року.\~Вона зверталась\~до державного\~реєстратора прав\~на нерухоме\~майно з\~заявою про\~реєстрацію права\~власності на\~квартиру на\~підставі копії\~правовстановлюючого документа\~та отримала\~відмову у\~державній реєстрації\~за №\~54327593\~від 30.09.2020\~року,\~згідно з\~якою їй\~відмовлено в\~реєстрації права\~власності на\~квартиру на\~підставі ст.\~27\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень»,\~відповідно до\~якої державна\~реєстрація права\~власності проводиться\~на підставі:\~укладеного в\~установленому законом\~порядку \~договору, предметом якого є нерухоме майно, чи його дубліката. У зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду і просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 12.11.2020 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 11.01.2021 року витребувано від ККП «Міське БТІ Маріупольська нерухомість» правову та інвентарну справу квартиру [ADDRESS] . 29.01.2021 року до суду від ККП «Міське БТІ Маріупольська нерухомість» надійшли копія технічного паспорту та правового документу з інвентарної справи на квартиру [ADDRESS] . До суду позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала, позов просила задовольнити.\~\~ Відповідач Маріупольська міська рада повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. У відповідності до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач Маріупольська міська рада своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої\~статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно\~із статтею 41 Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1\~ст. 316 ЦК України\~встановлено, що правом власності є право особи на річ, (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснено в п. 37 Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» 07.02.2014 № 5 потреба в такому способі захисту права власності (ст. 392 ЦК України) виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Крім того, суд враховує\~ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~згідно з якою практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права. Так, право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Конвенція в ст. 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті ст. 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existingpossessions). Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика ЄСПЛ розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу від 24.10.1992 року, посвідченого Першою маріупольською нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 5/5020, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с. 8, 36-37). Згідно з листом Першої Маріупольської державної нотаріальної контори № 2811/02-17 від 31.07.2018р. [PERSON] повідомлено, що всі закінчені провадженням справи та примірники документів Першої маріупольської державної нотаріальної контори за період\~1943-2001\~роки,\~були передані\~для подальшого\~їх зберігання\~до Донецького обласного нотаріального архіву. На цей час нотаріальний архів знаходяться на території, що тимчасово не підконтрольна Україні (місто Донецьк), доступ до архіву відсутній. У зв`язку з цим позивач позбавлена можливості отримати дублікат договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого Першою маріупольською державною нотаріальною конторою 24 жовтня 1992 року реєстр. №5/5020, замість втраченого (а.с. 6). Згідно з листом Маріупольського бюро технічної інвентаризації № 2324 від 17.07.2018р. [PERSON] повідомлено, що двокімнатна квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.10.1992 року, зареєстровано в реєстрі за № 5/5020, посвідчений державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в Маріупольському БТІ 15.02.1993 року, під реєстровим № 36340. Надана інформація дійсна станом на 31.12.2012рік. Згідно технічної інвентаризації, проведеній 17.07.2018 року встановлено, що вищевказана квартира має житлову площу 34,6м2 загальну площу 58,5м2. (а.с. 7). Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно № 54327593 від 30.09.2020 року, [PERSON] відмовлено в реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , оскільки подані заявником документи на державну реєстрацію зазначеного домоволодіння не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (а.с. 9). Згідно з технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] , складається з 2 кімнат, житловою площею 34,6кв.м, загальною площею 58,5 кв.м. (а.с. 10). Згідно з копією технічного паспорту та правового документу з інвентарної справи на квартиру [ADDRESS] , які надані суду ККП «Міське БТІ Маріупольська нерухомість», відповідно до договору купівлі-продажу від 24.10.1992 року, посвідченого Першою маріупольською нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 5/5020, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , яка складається з 2 кімнат, житловою площею 34,6кв.м, загальною площею 58,5 кв.м. (а.с. 34-37). Таким чином, вивчивши зібрані по справі докази, аналізуючи вищевикладені норми права, а \~також те, що позивач не має іншої можливості визнати право власності на майно, окрім як в судовому порядку,\~суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] . На підставі вищевказаного,

Outcome: approved