Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/2 частина доходу (заробітку), починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття дітей. 28 вересня 2016 року позивач подала заяву про доповнення позовних вимог, просила також розірвати шлюб із відповідачем, зареєстрований 21.11.2009 року, актовий запис №1983, малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] просить залишити проживати з нею. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона з 21.11.2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому у них народилося двоє дітей. В сторін різні погляди на життя, різні інтереси. У судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали заявлені позовні вимоги. Відповідач частково визнав позов. Відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу. Щодо стягнення аліментів, то відповідач погоджувався сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, з врахуванням того, що на весні 2015 року, коли переїхав жити від дружини до своїх батьків, залишив дружині порнад 10 тисяч доларів США власних заощаджень, а також просив врахувати при визначенні розміру аліментів і його доходи (згідно наданої довідки про доходи), утримання батьків-пенсіонерів та постійний доїзд на роботу із Тлумацького району до м.Івано-Форанківськ, що також потребує постійних грошових витрат. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.11.2009 р., згідно Свідоцтва про шлюб серії І-НМ № 076740 від 21.11.2009 р., виданого відділом РАЦСу Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1983 (а.с.4). В ході судового розгляду справи встановлено, що станом на даний час шлюбно-сімейні відносини між сторонами остаточно припинені. Позивач зазначила про те, що їхні цінності та погляди на життя суттєво відрізняються. Згідно з ч. 2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. В ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України). Відповідно до розяснень, викладених в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Таким чином, враховуючи принцип добровільності перебування в шлюбі, та бажання позивача розірвати шлюб, суд приходить до висновку, що позовну вимогу про розірвання шлюбу слід задовольнити. Після розірвання шлюбу сторони дійшли згоди щодо залишення дітей на проживання із матірю. Під час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] (а.с.6), та [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до ст. 141, 180 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частина 1 ст.182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 2 ст.182 СК України визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму, визначеного державою для відповідної категорії дітей. Відповідач просив при визначенні розміру аліментів врахувати також і стан його здоровя, а також постійні витрати на утримання батьків-пенсіонерів, з якими він зараз проживає. Як зазначено ст.183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припала на дитину, яка досягла повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що діти, проживають разом з позивачем. Також судом враховано те, що відповідач має постійне місця праці, та частково визнав позовні вимоги. Також судом при визначенні розміру аліментів враховано і доходи відповідача, згідно наданих суду довідок про доходи, враховуючи, що 1/3 доходів відповідача складає більше половини прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. Дослідивши обставини справи та письмові докази, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовну вимогу щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей щомісячно в 1/2 частині від доходу (заробітку) відповідача до досягнення повноліття слід задовольнити частково: визначити розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від доходу (заробітку) [PERSON]. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 05.08.2016 року (з часу подачі до суду заяви про збільшення позовних вимог). На підставі ст. 104, 105, 110, 112, 113, 180, 181,182, 184 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial