Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду з позовними вимогами до [PERSON], в яких, з урахуванням уточнень та збільшення позовних вимог, просить стягнути з останньої за договором позики 42240 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 25.04.2012 по 08.06.2012 року передала [PERSON] 10000 грн. шляхом надання належної позивачці кредитної картки «Юні-Кредит» Банк , 10.11.2013 - передала [PERSON] 20500 грн. шляхом надання кредитної картки КБ «Приватбанк» в листопаді 2012 року - 20000 гривень, в січні 2013 року - 2400 гривень, в квітні 2013 року - 600 євро (9840 грн.). Відповідачка зобов'язувалась повернути позичені гроші до 01.07.2013, взяті на себе зобов'язання не виконала, що і спричинило звернення до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та пояснила, що знаходилась в дружніх стосунках з [PERSON] В квітні 2012 року [PERSON] звернулася до неї з проханням дозволити певний період часу користуватися кредитної карткою «Юні Кредит Банку» на ім'я [PERSON], на що позивач погодилась і передала картку [PERSON] В січні 2013 року [PERSON] знов звернулася до неї за допомогою і вона дала їй в борг 2400 грн., в квітні 2013 року вона передала їй в борг 600 євро, а 10.11.2013 - 20500 грн., які були знати [PERSON] з кредитної картки ПАТ КБ «Приватбанк» на ім'я [PERSON], що знаходилась у відповідачки. В подальшому вона звернулася до відповідачки з проханням повернути суму позики, та зазначила, що суми на цей час в неї немає, однак погодилась написати розписку. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала в повному обсязі та пояснила, що гроші від [PERSON] не отримувала, розписка була нею написана під впливом погроз з боку [PERSON] та осіб, присутніх при написанні розписки - [PERSON] та [PERSON] Зазначила, що 19.07.2013 її змусили написати розписку, а 20.07.2013, тобто наступного дня, вона звернулась до міліції про те, що з 27.06.2013 [PERSON] погрожує їй фізичною розправою та вимагає гроші в розмірі 32400 гривень та 600 євро. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. В матеріалах справи міститься розписка без визначення дати її складання, написана від імені [PERSON], згідно якої [PERSON] взяла для своїх потреб в червні 2012 з картки «Юніт Кредит Банк», оформленої на [PERSON], 10000 гривень,в жовтні 2012 року - зняла 20 000 гривень для власних потреб з картки ПАТ КБ «Приватбанк», яка оформлена на [PERSON] 11.01.2013 взяла в борг у [PERSON] 2400 гривень, в квітні 2013 [PERSON] позичила їй 600 євро, які не повернула. Сторонами не заперечується, що розписка була написано 19.07.2013 власноруч [PERSON] в присутності [PERSON] та [PERSON], які були допитані в судовому засіданні в якості свідків. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного вину, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зі змісту розписки вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] 11.01.2013 позику в розмірі 240 гривень, в квітні - в розмірі 600 євро. Заперечуючи факт отримання грошей від позивача, [PERSON] посилалась на ту обставину, що розписка була написана нею внаслідок застосування психічного тиску з боку позивача. Проте, достатніх доказів на підтвердження цього відповідач не надала. Навпаки, в постанові про закриття кримінального провадження від 26.10.2013 зазначено, що досудовим слідством встановлено відсутність факту примушування з боку [PERSON] до виконання цивільно-правових зобов'язань, що склались між нею та [PERSON], розписка була написана на добровільних засадах. Таким чином, вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується вимог про стягнення 30500 гривень, які [PERSON] зняла з належних [PERSON] кредитних карток слід зазначити наступне. Договір позики є підставою і правовою формою регулювання позикових відносин, які передбачають передачу однією стороною у власність іншій стороні грошей або речей, визначених родовими ознаками, під зустрічне зобов'язання повернути в майбутньому таку саму кількість грошових коштів або речей того ж роду та такої ж якості. Позикові відносини зумовлені характером обов'язку боржника у грошовому зобов'язанні, що існує між позикодавцем і позичальником. Суд вважає, що за своєю правовою природою ці взаємовідносини не відносяться до позики, так як [PERSON] не передавала у власність [PERSON] грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками. Сама ж позивач зазначала, що передала відповідачу в тимчасове користування банківські кредитні картки, оформлені на її ім'я. Таким чином, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 182 грн. 92 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial