Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з вищезазначеним позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві власності, що підтверджується свідоцтвом від 08.12.1997 року та технічною документацією на нерухомість. Відповідно до довідки ЖБК «СОЮЗ» у вищевказаній квартирі зареєстрований син позивача [PERSON], однак останній після одруження з 1991 року по теперішній час за адресою реєстрації не проживає. У звязку з тим, що реєстрація відповідача за вищевказаною адресою перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися власністю, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, надали суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, на задоволенні позову наполягають. В судовому засіданні від 08.12.2015 року позивач та її представник, кожен окремо, надали суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, позов підтримали в повному обсязі. Позивач надала додаткові пояснення, що відповідач на теперішній час мешкає у с. Новоандріївка, Оріхівського району, Запорізької області, але залишається зареєстрованим у спірній квартирі, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати за прописаного відповідача, оскільки останній відмовляється в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку, коштів на утримання квартири, сплату комунальних послуг не надає. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки останнього суду невідомі. В судовому засіданні від 08.12.2015 року відповідач позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, пояснивши, що за зазначеною адресою не проживає більше року, на даний час мешкає в Запорізькій області, Оріхівському районі, с. Новоандріївка, вул. Леніна, буд. 20, за даною адресою він мешкає разом із батьком, якого доглядає, оскільки останній хворіє. Коштів на утримання квартири, оплату комунальних послуг він позивачу не надає, оскільки не працює у звязку з тим, що у селі не має роботи. Крім того, зазначив, що вже тривалий час вони з позивачем перебувають у напружених стосунках, оскільки [PERSON] намагається вижити його з квартири. Суд, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, взявши до уваги пояснення, надані сторонами у попередньому судовому засіданні, приходить до наступних висновків. За вимогами ч. 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ \~ Відповідно до ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі ст. 57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві власності, що підтверджується свідоцтвом на право власності від 08.12.1997 року (а.с. 10) та технічним паспортом на нерухомість (а.с. 8-9). Відповідно до довідки № 81, виданої головою правління ЖБК «СОЮЗ» [PERSON] від 22.06.2014 року, у вищезазначеній квартирі зареєстровані позивач [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та відповідач [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до довідки № 111, виданої головою правління ЖБК «СОЮЗ» [PERSON] від 07.10.2015 року, відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з 1991 року по теперішній час не проживає (а.с. 7). Згідно із довідкою № 205 від 30.09.2015 року, виданою секретарем Новоандріївської сільської ради [PERSON], [PERSON] дійсно проживає в [INFO] без реєстрації (а.с. 5). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], кожен окремо, надали пояснення суду, з яких вбачається, що відповідач останній рік за адресою своєї реєстрації не мешкає, з яких саме підстав їм не відомо. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, яким означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджуватися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди. Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а за ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, та це право в силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України - є непорушним. Положенням ст. 391 Цивільного кодексу України, передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи та з пояснень, наданих сторонами, відповідач за адресою реєстрації не проживає, будь-яких витрат на утримання житла не несе. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що останній не мешкає у спірній квартирі у звязку з тим, що здійснює догляд за хворим батьком, оскільки даний факт документально не підтверджується. Також відповідачем не надано доказів на підтвердження його тверджень, що позивач чинить йому перешкоди у користуванні квартирою. Таким чином, аналізуючи у сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що відповідач на теперішній час не мешкає у спірній квартирі, не є її власником, не несе обовязків, що випливають з договору найму жилого приміщення, але залишається зареєстрованим у спірній квартирі, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати за зареєстрованого відповідача, тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved