Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22.08.2005 року по справі № 2-1222/2005 шлюб між нею, [PERSON], та [PERSON] було розірвано. З метою поділу спільно нажитого майна подружжя позивач зверталась з позовом до суду. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 06.03.2006 року за нею визнано право власності на 52/100 житлового будинку № 4, що розташований по вул. Садовій в с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області. Інша частина будинку, а саме: 48/100 була виділена відповідачу. Згодом частина будинку, що була виділена відповідачу, була реалізована на публічних торгах Відділом ДВС Вінницького РУЮ, її власником став [PERSON]. 23.01.2008 року між нею та [PERSON] було досягнуто усіх істотних умов щодо відчуження 48/100 частини вищезазначеного будинку. Рішенням постійно діючого третейського суду при товарній біржі «Товарна Універсальна Біржа «Сальдо» від 29.01.2008 року договір купівлі-продажу 48/100 частини зазначеного житлового будинку визнано дійсним та за позивачем визнано право власності на вказану частину будинку. За вказаних обставин позивач стала єдиним власником вищезазначеного житлового будинку в цілому. Крім того, рішенням 16 сесії 5 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 19.09.2008 року позивачу передано у власність земельну ділянку площею 0,1113 га для будівництва та обслуговування зазначеного будинку. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 17.10.2011 року відповідача визнано таким, що втратив право користування вищезазначеним житловим приміщенням, оскільки останній не проживав у будинку, нічим в ньому не користувався, не сплачував жодних платежів. Згодом, маючи намір відчужити даний будинок, позивач звернулася до нотаріуса для вчинення відповідних нотаріальних дій, проте їй було відмовлено. Вважає, що 48/100 частина зазначеного житлового будинку, що придбана нею у [PERSON], є її особистою приватною власністю, а тому просить суд визнати вказану частину будинку її особистою приватною власністю. В судове засідання сторони не з`явилися без поважних причин, хоч в установленому порядку повідомлялися про час та місце судового розгляду, про що свідчать матеріали справи. Відповідач [PERSON] повідомлявся судом за місцем реєстрації, за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Вінницькій області. Попередньо через канцелярію суду від представника позивача за довіреністю [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З огляду на вищезазначене, за згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що дійсно позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22.08.2005 року по справі № 2-1222/2005 було розірвано, що підтверджується його копією (а.с. 3). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 06.03.2006 року по справі № 2-39/2006 позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл житлового будинку в натурі і визнання права власності на 1/2 частину будинку задоволено; визнано за [PERSON] право власності на 52/100 частки житлового будинку в [ADDRESS], що підтверджується його копією (а.с. 4). Факт належності позивачу [PERSON] 52/100 частки вказаного будинковолодіння також підтверджується копією реєстраційного посвідчення (а.с. 5). Рішенням постійно діючого третейського суду при товарній біржі «Товарна Універсальна Біржа «Сальдо» від 29.01.2008 року визнано дійсним договір купівлі-продажу від 23.01.2008 року 48/100 часток житлового будинку, загальною площею 50,4 кв.м, до складу якої входить: кімната 1-3 площею 24,1 кв.м; кімната 1-4 площею 14,7 кв.м; кімната 1-5 площею 11,6 кв.м; 1/2 криниці № 1, що знаходиться в [ADDRESS] укладений між [PERSON], від імені якого на підставі довіреності від 05.01.2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Оратівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за № 1, діє [PERSON], та [PERSON]; визнано право власності на 48/100 часток вищезазначеного житлового будинку за [PERSON], що також підтверджується копією зазначеного рішення (а.с.6-8). На 48/100 часток зазначеного житлового будинку позивач також отримала реєстраційне посвідчення, що підтверджується його копією (а.с. 9). З копії рішення 16 сесії 5 скликання Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 19.09.2008 року вбачається, що позивачу [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,1113 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с. 10). Відповідно до копії заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17.10.2011 року по справі № 2-1393/11 позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, задоволено; визнано [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS] (а.с. 23). Згідно копії листа нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Когутницького Є.В. за № Л-192/02-17 від 09.12.2014 року позивачу [PERSON] було відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], оскільки згідно ст. 46 Закону України «Про нотаріат» та п.1 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та належним чином оформлені документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме не надана згода подружжя на укладення договору про продаж нерухомості, набутої під час перебування в зареєстрованому шлюбі. Згідно ст. 60 СК України кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та перебуває у спільній сумісній власності. 48/100 часток зазначеного житлового будинку вважаються спільним майном подружжя, так як набуте у власність шляхом купівлі 23.01.2008 року. Згідно ст. 115 СК України, в редакції від 26.07.2005 року, розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану, за заявою колишньої дружини або чоловіка, та засвідчується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України (а.с. 12). Судом також встановлено, що позивачу [PERSON] відділом РАЦС Вінницького РУЮ Вінницької області 17.03.2009 року було видано свідоцтво про розірвання шлюбу з [PERSON], що підтверджується копією відповідного свідоцтва (а.с. 11). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Статтею 114 СК України встановлено момент припинення шлюбу у разі його розірвання. Частина друга вказаної статті визначає, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони по справі розірвали шлюб на підставі рішення суду від 22.08.2005 року, яке набуло законної сили 24.09.2005 року. 48/100 часток житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] позивач [PERSON] набула у власність в 2008 році, тобто вже не перебуваючи в шлюбі з відповідачем [PERSON] З врахуванням вищезазначеного суд вважає, що діями відповідача жодним чином не було порушено майнових прав позивача, тому в задоволенні позову слід відмовити. В даному випадку позивачу необхідно було оскаржувати дії нотаріуса. Згідно ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Outcome: dismissed