Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Кам`янського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] , де просить визнати спільним сумісним майном подружжя її та відповідача будинок [ADDRESS] та визнати за позивачкою право власності на Ѕ частину вказаного будинку, загальною площею 49,8 кв.м., і житловою площею 30,2 кв.м., з надвірними спорудами, залишивши у власності відповідача решту цього майна. Свої вимоги мотивує тим, що позивач перебувала в шлюбі з [PERSON] з 25 листопада 2006 року по 30 вересня 2020 року. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що під час шлюбу був придбаний будинок, право власності на який зареєстровано на ім`я відповідача. Зазначає, що [PERSON] добровільно не бажає переоформити на позивачку Ѕ частину будинку з відповідними спорудами, без погодження вселив до будинку своїх батьків та розпорядився не допускати її до цього майна, незважаючи навіть на те, що вона з дітьми є зареєстрованими за вказаною адресою і це є їхнім постійним місцем проживання. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2021 року відкрито провадження по справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2021 року підготовче провадження по справі закрито та призначено до розгляду по суті. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні наполягала на задоволенні позову. Вказує, що будинок було придбано за спільні кошти з відповідачем. Так, вона та діти зареєстровані за вказаною адресою, тому там є їх місце проживання, але [PERSON] розпорядився не допускати її до майна, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив, так як позивачка має право на Ѕ будинку, який був придбаний у шлюбі, в той же час зазначив, що поки будинок не буде поділено в натурі, спільне проживання її з дітьми та колишніх свекрів, які там фактично проживають, неможливе. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 25 листопада 2006 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис №729, прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25 листопада 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 04 травня 2007 року виконавчим комітетом Ребедайлівської сільської ради Кам`янського району Черкаської області (а.с. 7), а також сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 04 лютого 2014 року виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Кам`янського району Черкаської області (а.с. 8). Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2020 року по справі № 696/857/20, шлюб між сторонами, який зареєстровано 25 листопада 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 729 - розірвано (а.с.14-15). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №264463501 від 06.07.2021 вбачається, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу №746 від 09.04.2012, про що внесено запис до реєстру 27.04.2012(а.с. 9). Тобто, будинок був придбаний під час шлюбу сторін. Згідно копії акту від 04 серпня 2021 року, які склали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про те, що 04 серпня 2021 року [PERSON] не допустив [PERSON] до будинку [ADDRESS] (а.с. 10). З висновку про вартість об`єкта оцінки зроблений на підставі аналізу результатів обстеження, проведених техніко-економічних розрахунків і аналізу кон`юнктури ринку, яка склалася на дату оцінки від 16 серпня 2021 року вбачається, що оціночна вартість житлового будинку загальною площею 49,8 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , складає 37350,00 грн. (а.с. 11). Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Як встановлено судом, сторони з 25 листопада 2006 року зареєстрували шлюб, у якому народились діти та було придбано для спільного проживання будинок за адресою [ADDRESS] . Частинами 2, 3 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Під час розгляду справи не встановлено обставин, які мають істотне значення для відступу від засад рівності часток при поділі майна подружжя. Даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд, розглядаючи справу в межах позовних вимог, вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому будинок - спільною сумісною власністю, і за позивачкою слід визнати право власності на нерухоме майно в розмірі 1/2 частини.

Outcome: approved