Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом,посилаючись при цьому ,що на початку травня 2016 року її знайома [PERSON] звернулась до неї з проханням позичити грошові кошти , так як їй терміново потрібно було оформити спадщину та відправити дочку за кордон на навчання. 17 травня вона передала відповідачці обумовлену суму коштів , після чого була написана розписка,вона неодноразова наголошувала ,що їй гроші потрібно буде повернути саме у вказаний в цій розписці строк(18 липня 2016 року). Просить стягнути з [PERSON] на її користь 100\~000 гривень основного боргу та штрафні санкції в розмірі 10000 гривень. Позивач ,представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, збільшивши розмір позовних вимог ,посилаючись при цьому на те,що відповідно до домовленості з відповідачем ,остання в разі несвоєчасного повернення боргу,повинна сплачувати штрафні санкції в розмірі 1% за кожен день прострочки,що на 26.10.2016 року складає 100\~000 гривень. Відповідач,представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали та пояснили суду,що договір позики відповідач не укладала,вона перебувала в трудових відносинах з позивачем неофіційно без укладення трудового договору. Позивач просила її підписати пусті аркуші паперу , мотивуючи тим що це повязано з роботою. Підпис на розписці її, але гроші в борг вона не брала і саме розписки вона не підписувала. Представник відповідача двічі поспіль належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду в судове засідання не зявився про причини своєї неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін , дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким ,що підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено. 17 травня 2016 року [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в суму 100\~000,00 гривень на строк до 18 липня 2016 року. Вказана обставина підтверджується оригіналом розписки (а.с.119). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або ж кількість речей того ж роду т а такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. За правилами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі,що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку,що встановленні договором. Так,в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено,що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики(на відміну від договору кредиту) за своєю природою є реальною односторонньою,оплатною або безоплатною угодою,на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ,незалежно від його найменування,з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг(тобто із зобовязанням повернення0 певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 зазначено,що «письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику». Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором,оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики,у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості ,несе позичальник,а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики,підтверджуючи як його укладання , так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики , суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору,незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки». На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином , суд при йшов до висновку,що між сторонами 7 травня 2016 року був укладений договір позики. Згідно з ст.ст. 525,526 ЦК України передбачено,що зобовязання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. З розписки укладеної між [PERSON] та [PERSON] вбачається ,що в разі , якщо сума боргу своєчасно не буде повернута, то позичальник [PERSON] зобовязується сплатити позикодавцю [PERSON] штрафні санкції в розмірі 1% за кожен день проcтрочки. Відповідач неналежним чином виконував свої зобовязання за договором позики,зокрема не повернула позику у визначений розпискою термін 18 липня 2016 року. У відповідності до ст.ст. 610,611,625 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов,визначених - згідно змісту зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки,встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобовязань. Тому, з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути борг за договором позики у розмірі 100\~000 гривень, а також з урахуванням суми штрафу за неналежне виконання умов договору позики у розмірі 100\~000 гривень. За правилами ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків ,встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України судом було розяснено особам, які беруть участь у справі,їх права та обовязки, та попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.27 постанови «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції №2 від 12 червня 2009 року,виходячи з принципу процесуального рівно прав»я сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини,на які вона посилається,необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ,наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або своїх заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до ч.1 ст.57 та ч.1 ст.58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування,не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження ,того що вона не укладав договору позики . [PERSON] підтвердила той факт ,що підпис зроблений нею власноручно. Розписка в судовому порядку недійсною не визнана. За клопотанням представника відповідача суд призначав технічну експертизу . Так ухвалою суду від 04.04.2017 року призначено експертизу , яка не проведене в звязку з неоплатою її вартості відповідачем. Дані дії відповідача суд розцінює , як відмову від проведення експертизи.

Outcome: approved