Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Хотимирської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, в тому числі житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 09.02.1998 року спадкодавцем було складено заповіт, за яким все майно спадкодавець заповів їй та громадянам: [PERSON] та [PERSON] . Згадані громадяни відмовилися від належних їм часток в спадному майні на її користь. Таким чином вона стала одноосібним спадкоємцем. Маючи намір прийняти спадщину, нещодавно вона звернулася до Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області, проте, у прийнятті заяви їй було відмовлено у зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини. При цьому їй роз`яснено, що питання про визначення додаткового строку для подання заяви може бути вирішено судом. Вказаний строк для прийняття спадщии був пропущений нею з поважних причин, зокрема тривалий час вона перебувала за межами України та об`єктивно не могла вчинити дії щодо прийняття спадщини. Після повернення декілька разів проходила курс лікування у зв`язку із хронічною гіпертонічною хворобою тощо. Вказала, що, на її думку, з наведеного вбачається, що встановлений ст. 1270 ЦК України строк на прийняття спадщини пропущений з причин наявності обставин, пов`язаних з обє`ктивними, непереборними, істотними труднощами для неї, як спадкоємця, на вчинення цих дій. Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Лущак Н.І. від 28.01.2020 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначивши підготовче судове засідання. Також даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив та встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву він має право пред`явити зустрічний позов. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 02.06.2020 року залучено до участі у справі за даним позовом, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо премета спору: [PERSON] та [PERSON] , яким встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання письмових пояснень щодо позову, а також у разі подання відповідачем відзиву на позовну заяву, встановлено третім особам десятиденний строк з дня його отримання, для подання письмових пояснень щодо відзиву. Крім того, роз`яснено учасникам справи, що вони мають право надати відповідь на такі пояснення до закінчення підготовчого провадження (ч. 2 ст. 192 ЦПК України). Підготовче судове засідання відкладено до 11 год. 00 хв. 05.08.2020 року. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 05.08.2020 року клопотання [PERSON] задоволено. Витребувано у Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області та приватних нотаріусів Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. і Водославської Н.В. відомості стосовно того, чи відкривались спадкові справи щодо майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , останнє місце проживання якої було [ADDRESS] . Підготовче судове засіданя відкладено до 09 год. 00 хв. 03.09.2020 року. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 03.09.2020 року відмовлено у прийнятті заяви про визнання відповідачем Хотимирською сільською радою Тлумацького району Івано-Франківської області даного позову. Закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 год. 00 хв. 01.10.2020 року у приміщенні Тлумацького районного суду Івано-Франківської області. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав зазначених в ньому та просила його задовольнити. Додатково пояснила, що її брат [PERSON] та син [PERSON] повідомили її про те, що вони спадщину за заповітом після смерті [PERSON] приймати не бажають. Після смерті матері [PERSON] 13.08.2017 року вона десь приблизно через тиждень звернулася до приватного нотаріуса Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. з метою прийняття спадщини, однак нотаріус їй повідомив, що вона має час на прийняття спадщини 6 місяців, їй не потрібно поспішати. Заяву про прийняття спадщини нотаріусу в цей день вона не подала. Тоді вона вирішила домовитися з братом і сином і одночасно з ними звернутися до нотаріальної контори для вирішення питань про прийняття спадщини та відмови від спадщини брата і сина. Однак у листопаді 2017 року раптово захворіла її невістка і вона виїхала в м. Москву Російської Федерації, де доглядала за дітьми, оскільки невістка перебувала на лікуванні. У Російській Федерації вона перебувала тривалий період. Після повернення в Україну, вона повторно звернулася до приватного нотаріуса Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М., проте, у прийнятті заяви їй було усно відмовлено у зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини та роз`яснено, що питання про визначення додаткового строку для подання заяви може бути вирішено в судовому порядку і їй необхідно звернутися до адвоката, щоб той допоміг їй правильно оформити позов. Представник відповідача - Хотимирської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій проти задоволення позову не заперечив та просив розгляд справи провести без його участі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо премета спору: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак на адресу суду подали заяви, посвідчені відповідно приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Галян Г.М. та приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Воробчук Т.О., в яких вони вказали про те, що спадщину в установлені законом стоки вони не прийняли, за продовженням строку про прийняття спадщини до суду звертатися не будуть, претензій щодо того, щоб майно після смерті [PERSON] було успадковане її дочкою [PERSON] , не мають ( а.с. 74, 75). Вислухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] і її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). 24.11.1984 року позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 8). [INFO] [PERSON] (мати позивача) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). Ще за життя [PERSON] посвідчила заповіт, яким все належне їй майно: житловий будинок загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 41,6 кв.м., який складається з двох кімнат і кухні, господарські будівлі, а також все, що буде належати їй згідно закону, заповіла своїм дітям: [PERSON] , [PERSON] і онукові [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 09.02.1998 року (а.с. 4). Згідно відповідей приватних нотаріусів Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославської Н.В. № 252/01-16 від 13.08.2020 року (а.с. 63) та [PERSON] № 01-16/215 від 24.08.2020 року (а.с. 67), Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 446/01-16 від 11.08.2020 року (а.с. 64), наданих на виконання ухвали Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 05.08.2020 року, спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту щодо даних спірних правовідносин визначені Цивільним Кодексом України. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). Відповідно до загальних положень про спадкування, викладених у статтях 1220, 1222, 1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, початком перебігу якого є час її відкриття. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, не прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як визначено ч. 1 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (1270 ЦК України). За положеннями статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України (435-15). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України (435-15), звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 372/2383/16-ц (провадження № 61-20920св18), від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19) та від 17.03.2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19). Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентовано Главою 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок). Зокрема, згідно п. 2.1 Глави 10 Розділу ІІ Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Відповідно до п. 1.2 Глави 10 Розділу ІІ Порядку при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту (п. 2.3 Глава 10 Розділу ІІ Порядку). Відповідно до п. 3.1 Глави 10 Розділу ІІ Порядку, право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її не прийняття. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (п. 3.2 Глава 10 Розділу ІІ Порядку). Згідно п. 3.3 Глави 10 Розділу ІІ Порядку, заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса (п. 3.4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку). Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (п. 3.5 Глава 10 Розділу ІІ Порядку). Відповідно до п. 3.15 Глава 10 Розділу ІІ Порядку, якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. Суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (п. 3.16 Глава 10 Розділу ІІ Порядку). Спадкоємець, якому за рішенням суду встановлено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, повинен у межах установленого судом строку прийняти спадщину шляхом подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідної заяви (п. 3.17 Глава 10 Розділу ІІ Порядку). Аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що для прийняття спадщини (за законом чи за заповітом) спадкоємець повинен подати заяву про прийняття спадщини, а закон не розрізняє такі заяви на: заяву про прийняття спадщини за законом або на заяву про прийняття спадщини за заповітом. Обставини справи свідчать, і це не заперечуються позивачем та зазначаються нею у позовній заяві, що вона була обізнана про смерть спадкодавця та про те, що на її ім`я було посвідчено заповіт, тобто як спадкоємець за заповітом, вона знала про відкриття спадщини, отже для прийняття спадщини мала подати нотаріусу відповідну заяву, однак цього протягом шестимісячного строку не зробила. При цьому, посилання позивача на той факт, що тривалий час вона перебувала за межами України та об`єктивно не могла вчинити дії щодо прийняття спадщини, а після повернення декілька разів проходила курс лікування у зв`язку із хронічною гіпертонічною хворобою тощо, нічим не підтверджено. Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17, яка в силу ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивачем в справі не надано суду жодного доказу в підтвердження факту того, що тривалий час вона перебувала за межами України та факту того, що існували непереборні обставини, які унеможливлювати її повернення в Україну з метою прийняття спадщини та реалізації своїх прав спадкоємця, а також надіслати заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору засобами поштового чи іншого зв`язку. Також позивачем не надано доказів на підтвердження факту того, що після повернення на Україну декілька разів вона проходила курс лікування у зв`язку із хронічною гіпертонічною хворобою. Крім того, [PERSON] не представлено жодних доказів на підтвердження факту того, що вона зверталася до Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області та отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] . Таким чином, на погляд суду, позивач мала можливість звернутися у встановлений законодавством строк із заявою про прийняття спадщини, однак у встановлений законодавством строк його не використала, а тому в даному випадку, правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини у позивачки відсутні і положення ч. 3 ст.1272 ЦК України стосовно її вимог не можуть бути застосовані. Таким чином, жодних доказів того, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивач вчинила дії, які б свідчили про прийняття нею спадщини за заповітом, вона не надала, що, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1272 ЦК України, слід вважати фактичним неприйняттям спадщини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини пропущений без поважних причин, а тому в задовленні позову слід відмовити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. При такому вирішенні позову, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. (квитанція № 0.0.1594540813.1 від 24.01.2020 року, а.с. 1) слід покласти на її рахунок. На підставі викладеного, ст. 55 Конституції України, ст.ст. 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1233, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: dismissed