Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Виноградівського районного суду з уточненим позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Позов мотивований тим, що сторони уклали шлюб 20.04.1974 року. Рішенням Виноградівського районного суду від 15.04.2009 року шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилося шестеро дітей, які вже повнолітні. За час перебування в шлюбі сторони придбали житловий будинок в с. Олешник, Виноградівського району, по вулиці Дружби, 1, який зареєстрований за відповідачем на підставі Свідоцтва про право власності на жилий будинок від 19 грудня 2000 року за реєстраційним номером 272, посвідченого Виноградівською районною державною адміністрацією. Загальна площа будинку становить 182,9 кв. м., а житлова площа 54,0 кв. м. Вартість будинку становить 138218 гривень. Позивачка вказує, що проживає з колишнім чоловіком за вказаною адресою до цих пір, жодних проявів порушення її прав як співвласника не було ні до розірвання шлюбу, ні після. Однак 01.03.2015 року вона звернулась до відповідача з проханням розподілити наше набуте майно в нотаріуса. Однак відповідач не погодився, відібрав від позивачки всі документи на будинок, в тому числі технічний паспорт, свідоцтво про право власності, тощо. Саме тому, вважає, моментом порушення права як співвласника даного будинку розпочалося із 01.03.2015 року, Таким чином, позивач просив поділити будинок, набутий під час шлюбу, шляхом визнання права власності на половину будинку з надвірними будівлями, що в с.Олешник, по вул.Дружби,1, Виноградівського району, Закарпатської області, загальною площею 185,6 кв.м. в тому числі житловою площею 54,0 кв.м. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву,в якій просить справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, згідно поданої заяви, позовні вимоги визнав, просив суд розгляд справи провести без його участі.. Обстеживши матеріали справи та клопотання представника відповідача, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON], та [PERSON] 20.04.1974 року було зареєстровано шлюб, який рішенням Виноградівського районного суду від 15.04.2009 року розірвано (а.с.8). За час перебування в шлюбі сторони придбали житловий будинок в с. Олешник, Виноградівського району, по вулиці Дружби, 1, який зареєстрований за відповідачем на підставі Свідоцтва про право власності на жилий будинок від 19 грудня 2000 року за реєстраційним номером 272, посвідченого Виноградівською районною державною адміністрацією (а.с.6). Загальна площа будинку становить 182,9 кв. м., а житлова площа 54,0 кв. м. Інвентаризаційна вартість будинку становить 138218 гривень (а.с.25). Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідач в своїй заяві визнав уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). За відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 61 ЦПК України, є обов'язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, і його визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов, підлягає задоволенню.

Outcome: approved