Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення сум інфляційного збитку з відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яку мотивувала тим, що згідно із вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 13.01.2014 року [PERSON] засуджений за ч. 1 ст. 190 КК України до 3 років обмеження волі. Одночасно з нього стягнуто на користь [PERSON] заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 17085,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. До цього часу відповідач у добровільному або у примусовому порядку рішення суду не виконав, від сплати збитків ухиляється, місцезнаходження його невідоме. Перша Консалтингова Компанія (кваліфікація Виконавця № 0000408 від 15.04.2010 року) зробила розрахунок суми інфляційного збитку, спричиненого боржником грошового зобов`язання з відшкодування шкоди у розмірі 17085,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. за вироком Попаснянського районного суду Луганської області, яке набуло чинності 12.02.2014 року. Розрахунок виконано у відповідності до Розділу 3 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» за період з березня 2014 року по березень 2018 року включно. Добровільно відповідач не бажає відшкодувати позивачу завдану шкоду, заподіяну невиконанням вироку Попаснянського районного суду Луганської області від 13 січня 2014 року та заочного рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 вересня 2018 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджено матеріалами справи, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позовну заяву до суду не надходило. У зв`язку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Оскільки позивач [PERSON] в наданій до суду заяві не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, судом 16.03.2021р. на підставі ст.ст. 280,281 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії вироку Попаснянського районного суду Луганської області від 13 січня 2014 року по справі № 423/2407/13-к, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком на три роки. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 17085 грн. та суму моральної шкоди у розмірі 10000 грн. Вирок згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень набрав законної сили 13.02.2014 року. Згідно з копією листа Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Луганській області № 2417/03-51 від 24.02.2014р. та копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 42268417, винесеної старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Рубан Ю.О. від 24.02.2014р., на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції перебуває виконавчий лист Попаснянського районного суду Луганської області від 14.02.2014 року № 423/2407/13-к про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми матеріальної шкоди у розмірі 17085,00 грн. та суми матеріальної шкоди у розмірі 10000,00 грн. 24.02.2014 року відкрито виконавче провадження. З копії листа Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області № 4334 від 09.02.2018 р. та копії постанови про повернення виконавчого документу стягувачу ВП № 42268417, винесеної старшим державним виконавцем Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Іванкевич О.С. від 09.02.2018р. вбачається, що на примусовому виконанні у Сєвєродонецькому міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області перебуває виконавчий лист Попаснянського районного суду Луганської області від 14.02.2014 року № 423/2407/13-к про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми матеріальної шкоди у розмірі 17085,00 грн. та суми матеріальної шкоди у розмірі 10000,00 грн., але виконавчий лист виконавчий лист Попаснянського районного суду Луганської області від 14.02.2014 року № 423/2407/13-к було повернуто стягувачу, оскільки згідно відповідей ДФС України та ПФУ у боржника відсутні відкриті рахунки у банках чи фінансових установах, на обліку як працюючий чи пенсіонер не перебуває. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує, що предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 01 березня 2018 року по 30 червня 2020 року включно за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, підтверджених вироком суду. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання перед позивачем, які виникли згідно із вироком суду, не виконав і суму боргу у повному обсязі або у будь-якій частині не повернув. Вказаний висновок суду підтверджується матеріалами справи, а саме копією постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 42268417, винесеної старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Рубан Ю.О. від 24.02.2014р., з якої вбачається, що відповідач не виконує свого обов`язку по відшкодуванню спричиненої шкоди. Доказів на користь протилежного до суду не надано. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року по справі № 686/21962/15-ц та у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, згідно з якими відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням. При цьому, суд враховує, що Конституція України та цивільне законодавство закріплюють обов`язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов`язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов`язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, стаття 14 ЦПК України в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, Закон України «Про виконавче провадження»). Так, частини перша, друга статті 14 ЦПК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Аналогічні за змістом положення містить стаття 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин). Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина п`ята статті 124 Конституції України в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, стаття 129-1 Конституції України станом на час розгляду справи). Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень, судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими для виконання з дня набрання ними законної сили. У зв`язку із чим, з дня, наступного за днем набрання судовим рішенням законної сили, починається прострочення виконання грошового зобов`язання за таким рішенням, а тому розрахунок прострочення виконання грошового зобов`язання за судовим рішенням має проводитися з дня, наступного за днем набрання ним законної сили. В позовній заяві позивач в обґрунтування заявлених нею сум інфляційних збитків та трьох відсотків річних послалася на розрахунки, виконані Першою Консалтинговою Компанією за її запитами. Із змісту цих розрахунків вбачається, що розрахунок інфляційних збитків проведено за період з 01 березня 2018 року по 30 червня 2020 року включно, а розрахунок суми процентів проведено за період з 13 квітня 2018 року по 30 червня 2018 року включно. Саме ці періоди суд вважає тими, що входять до обсягу позовних вимог. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Розрахунок інфляційних збитків у зв`язку із простроченням сплати суми матеріальної шкоди в розмірі 17085,00 грн. за період з 01 березня 2018 року по 30 червня 2020 року включно виглядатиме так: 17085 грн. помножити на сукупний індекс інфляції за визначений період в розмірі 113,78 % та поділити на 100, що дорівнюватиме 19439 грн. 31 коп. Тобто, інфляційні збитки складають 2354 грн. 31 коп. (19439 грн. 31 коп. - 17085 грн. 00 коп.). Розрахунок інфляційних збитків у зв`язку із простроченням сплати суми моральної шкоди в розмірі 10000 грн. за період з 01 березня 2018 року по 30 червня 2020 року включно виглядатиме так: 10000 грн. помножити на сукупний індекс інфляції за визначений період в розмірі 113,78 % та поділити на 100, що дорівнюватиме 11378 грн. 00 коп. Тобто, інфляційні збитки складають 1378 грн. 00 коп. (11378 грн. 00 коп. - 10000 грн. 00 коп.). Розрахунок трьох процентів річних у зв`язку із простроченням сплати суми матеріальної шкоди в розмірі 17085 грн. за період з 13 квітня 2018 року по 30 червня 2020 року включно виглядатиме так: 17085 грн. х 3 % х 810 днів прострочення : 365 : 100 = 1137 грн. 44 коп. Розрахунок трьох процентів річних у зв`язку із простроченням сплати суми моральної шкоди в розмірі 10000 грн. за період з 13 квітня 2018 року по 30 червня 2020 року включно виглядатиме так: 10000 грн. х 3 % х 810 днів прострочення : 365 : 100 = 665 грн. 75 коп. Згідно з копією заочного рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10.09.2018р. по справі № 428/8360/18, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , суму індексації боргу з відшкодування матеріальної шкоди за період з 01 березня 2014 року по 28 лютого 2018 року включно в розмірі 22589 (двадцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. 79 коп., суму індексації боргу з відшкодування моральної шкоди за період з 01 березня 2014 року по 28 лютого 2018 року включно в розмірі 13222 (тринадцять тисяч двісті двадцять дві) грн. 00 коп., суму процентів від простроченої суми зобов`язань з відшкодування матеріальної шкоди за період з 14 лютого 2014 року по 12 квітня 2018 року включно в розмірі 2133 (дві тисячі сто тридцять три) грн. 02 коп., суму процентів від простроченої суми зобов`язань з відшкодування моральної шкоди за період з 14 лютого 2014 року по 12 квітня 2018 року включно в розмірі 1248 (одна тисяча двісті сорок вісім) грн. 49 коп. Заочне рішення набрало законної сили 11 жовтня 2018 року. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Розрахунок інфляційних збитків у зв`язку із простроченням сплати суми матеріальної шкоди в розмірі 22589,00 грн. за період з 01 листопада 2018 року по 30 червня 2020 року включно виглядатиме так: 22589 грн. помножити на сукупний індекс інфляції за визначений період в розмірі 108,49 % та поділити на 100, що дорівнюватиме 24506 грн. 81 коп. Тобто, інфляційні збитки складають 1917 грн. 81 коп. (24506 грн. 81 коп. - 22589 грн. 00 коп.). Розрахунок інфляційних збитків у зв`язку із простроченням сплати суми моральної шкоди в розмірі 10000 грн. за період з 01 листопада 2018 року по 30 червня 2020 року включно виглядатиме так: 13222 грн. помножити на сукупний індекс інфляції за визначений період в розмірі 108,49 % та поділити на 100, що дорівнюватиме 14344 грн. 55 коп. Тобто, інфляційні збитки складають 1122 грн. 55 коп. (14344 грн. 55 коп. - 13222 грн. 00 коп.). Розрахунок інфляційних збитків у зв`язку із простроченням суми процентів від простроченої суми зобов`язань з відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2133,00 грн. за період з 01 листопада 2018 року по 30 червня 2020 року включно виглядатиме так: 2133 грн. помножити на сукупний індекс інфляції за визначений період в розмірі 108,49 % та поділити на 100, що дорівнюватиме 2314 грн. 09 коп. Тобто, інфляційні збитки складають 181 грн. 09 коп. (2314 грн. 09 коп. - 2133 грн. 00 коп.). Розрахунок інфляційних збитків у зв`язку із простроченням суми процентів від простроченої суми зобов`язань з відшкодування моральної шкоди в розмірі 2148,00 грн. за період з 01 листопада 2018 року по 30 червня 2020 року включно виглядатиме так: 1248 грн. помножити на сукупний індекс інфляції за визначений період в розмірі 108,49 % та поділити на 100, що дорівнюватиме 1353 грн. 96 коп. Тобто, інфляційні збитки складають 105 грн. 96 коп. (1353 грн. 96 коп. - 1248 грн. 00 коп.). Розрахунок трьох процентів річних у зв`язку із простроченням сплати суми індексації боргу з відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 22589 грн. за період з 12 жовтня 2018 року по 30 червня 2020 року включно виглядатиме так: 22589 грн. х 3 % х 628 днів прострочення : 365 : 100 = 1165 грн. 96 коп. Розрахунок трьох процентів річних у зв`язку із простроченням сплати суми процентів від простроченої суми зобов`язань з відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2133,00 грн. за період з 12 жовтня 2018 року по 30 червня 2020 року включно виглядатиме так: 2133 грн. х 3 % х 628 днів прострочення : 365 : 100 = 110 грн. 10 коп. Розрахунок трьох процентів річних у зв`язку із простроченням сплати суми індексації боргу з відшкодування моральної шкоди в розмірі 13222 грн. за період з 12 жовтня 2018 року по 30 червня 2020 року включно виглядатиме так: 13222 грн. х 3 % х 628 днів прострочення : 365 : 100 = 682 грн. 47 коп. Розрахунок трьох процентів річних у зв`язку із простроченням сплати суми процентів від простроченої суми зобов`язань з відшкодування моральної шкоди в розмірі 1248,00 грн. за період з 12 жовтня 2018 року по 30 червня 2020 року включно виглядатиме так: 1248 грн. х 3 % х 628 днів прострочення : 365 : 100 = 64 грн. 42 коп. Виходячи з вищенаведених норм права та розрахунків, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача суми індексації боргу з відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також сум процентів від простроченої суми зобов`язань з відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають задоволенню у вищенаведених сумах. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи, в сумі 2000 грн. На підтвердження вказаної суми витрат позивач надав копію договору про надання правової допомоги від 01.09.2020р., укладеного між адвокатом Файзулаєвою М.Ш. та [PERSON] в якому сторони домовилися, що за надання правової допомоги клієнт сплачує гонорар залежно від встановлених тарифів на окремі послуги адвоката. Факт надання послуг підтверджується Протоколом узгодження вартості надання правової допомоги. Відповідно до Протоколу узгодження вартості надання правової допомоги від 11.09.2020р. розмір виплати адвокату становить 2000 грн., у тому числі: 1. Юридична консультація - 300 грн.; 2. Складання позовної заяви - 1700 грн.; Також, позивач надала копію квитанції № N13Z03286M від 24.06.2020р. про сплату [PERSON] на користь Першої Консалтингової Компанії суми в розмірі 500 грн. З урахуванням наведених вище вимог ЦПК України, а також наданих позивачем письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката та послуг Першої Консалтингової Компанії, в розмірі 2500 грн. Вказаний розмір витрат є документально підтвердженим, обґрунтованим, відповідає складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг, значенню справи для позивача та складання відповідного розрахунку інфляційних втрат та процентів від суми простроченого грошового зобов`язання. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших положень щодо сплати судового збору відповідачем, в разі задоволення вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, чинна редакція ЦПК України не містить. При цьому суд виходить із необхідності обов`язкового покладення на сторону, не на користь якої ухвалено судове рішення та яка не звільнена від сплати судового збору, зобов`язання щодо сплати судового збору, а також суд виходить з того, що кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади (ч. 3 ст. 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Отже, необхідно покласти судовий збір на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено повністю, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved