Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до ПП «Центр комплектації Луцьк», Департаменту «Центр надання адміністративних послуг у м. Луцьку» Луцької міської ради про встановлення факту припинення трудових відносин та зобов`язання до вчинення реєстраційних дій. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до наказу №14-к від 17.07.2019 року на виконання рішення власника № 2 від 17.07.2019 року її було призначено на посаду виконуючого обов`язків директора ПП «Центр комплектації Луцьк» та внесено відомості як директора (керівника) та підписанта даного підприємства до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вказує, що на сьогоднішній день вона втратила економічну чи будь-яку іншу зацікавленість у перебуванні на посаді директора підприємства та виявила бажання припинити трудові відносини. Крім того, єдиний власник ПП «Центр комплектації Луцьк» [INFO] помер. На підставі її заяви на звільнення за власним бажанням у відповідності до ст. 38 КЗпП було підготовлено наказ №15-к про звільнення з 07.02.2020 року із займаної посади. Однак, у Центрі надання адміністративних послуг у м. Луцьку їй було відмовлено у виключені відомостей про неї як виконувача обов`язків директора підприємства у зв`язку з відсутністю рішення власника на вчинення зазначених реєстраційних дій. На підставі наведеного, просить суд, встановити факт припинення трудових відносин між нею та ПП «Центр комплектації Луцьк», у зв`язку із звільненням за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України та зобов`язати Департамент «Центр надання адміністративних послуг у м. Луцьку» Луцької міської ради внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, шляхом виключення відомостей про неї як виконувача обов`язків директора (керівника) та підписанта ПП «Центр комплектації Луцьк». Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 лютого 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. До судового засідання позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача Департаменту «Центр надання адміністративних послуг у м. Луцьку» Луцької міської ради також подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнала частково, а саме просила відмовити в частині виключення відомостей із Реєстру, оскільки, даних про те, що позивач міститься у складі підписантів підприємства немає. Представник відповідача ПП «Центр комплектації Луцьк» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Відзиву та будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Згідно з ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Частиною 2 ст. 16 ЦК України, встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У тих випадках, коли спеціальна норма закону встановила інший, ніж визначений ст. 16 ЦК України, спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою. Одночасно можуть застосовуватися положення ст. 16 ЦК і положення спеціальної норми щодо способу захисту у випадках, коли ці способи тотожні й на них поширюється дія ЦК України. В даному випадку, таким спеціальним законом, який регулює трудові правовідносини є Кодекс законів про працю України. Відповідно до ч. 1 ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Судом встановлено, що згідно наказу №14-к від 17 липня 2019 року на підставі рішення власника ПП «Центр комплектації Луцьк» від 17 липня 2019 року, [PERSON] приступила до виконання обов`язків в.о. директора ПП «Центр комплектації Луцьк» із посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с. 9-11). Згідно наказу №15-к від 07 лютого 2020 року, вирішено звільнити з 07 лютого 2020 року [PERSON] із посади виконуючого обов`язків директора за власним бажанням, згідно заяви про звільнення (а.с. 12). Таким чином, звертаючись з позовною вимогою про встановлення факту припинення трудових відносин, позивач не зазначила, які саме права її порушено, та який спосіб захисту права у відповідності до ст. 16 ЦК України та норм КЗпП України, необхідно застосувати судом при прийнятті рішення. Разом з тим, суд звертає увагу, що КЗпП України не містить такого поняття як «встановлення факту припинення трудових відносин», а визначає підстави та процедуру розірвання трудового договору, укладеного з працівником на невизначений строк, з ініціативи працівника (стаття 38); розірвання строкового трудового договору з ініціативи працівника (стаття 39); розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (стаття 40). Отже, чинне законодавство України не передбачає можливість припинення трудових відносин з працівником шляхом встановлення судом відповідного факту, що є підставою для відмови в задоволенні даної позовної вимоги, а відтак вимога позивача в цій частині не ґрунтується на вимогах закону. Разом з тим, вимога позивача про зобов`язання внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, також не підлягає до задоволення з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що 17 березня 2020 року [PERSON] звернулася із заявою до Центру надання адміністративних послуг м. Луцька щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, шляхом виключення відомостей про неї як виконувача обов`язків директора (керівника) та підписанта ПП «Центр комплектації Луцьк» (а.с. 24). Із доданих матеріалів та з позовної заяви не вбачається, що позивачем було отримано мотивовану відмову Департаменту «Центр надання адміністративних послуг м. Луцька» на її заяву, що порушує цивільне право, за захистом якого звернулася позивач. Водночас, за змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, судовому захисту підлягає лише порушене право особи. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги [PERSON] про зобов`язання внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, оскільки, на час розгляду справи в суді, відсутня письмова відмова Департаменту «Центр надання адміністративних послуг м. Луцька» на заяву позивача про вчинення реєстраційних дій, а відтак право позивача не може бути захищене у спосіб, який просить [PERSON] . Разом з тим, позивач не позбавлена можливості, після отримання відповідної відмови, оскаржити її в порядку визначеному чинним законодавством України.

Outcome: dismissed