Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою в якій вказала, що 18.10.2001 р. нею було отримано державний акт [NUMBER] на право приватної власності на землю. В державному акті на право приватної власності на землю допущено помилку, а саме - замість прізвища «Єфименко», як записано в паспорті заявника, зазначено прізвище «[PERSON]». Заявник звернувся до Відділу Держгеокадастру у Кілійському районі Одеської області з заявою про виправлення державного акту, про що йому було відмовлено. На підставі викладеного заявник просив суд встановити факт належності [PERSON]правовстановлюючого документу - державного акту [NUMBER] на право приватної власності на землю, виданого 18 жовтня 2001 року. Заявник в заяві просив суд розглянути справу без її участі. Представник заінтересованої особи - Відділу у Кілійському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином, клопотань про перенесення розгляду справи не надав. В зв'язку з тим, що розгляд справи проведено за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм не здійснювалось, що узгоджується з положеннями ст. 247 ЦПК України. Дослідивши подану заяву та надані докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Як зазначено в паспорті громадянина України [NUMBER], виданим 29.01.1997 року Кілійським РВ УМВС України в Одеській області, заявником є «[PERSON]», [INFO]. З копії державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого 18 жовтня 2001 року на підставі рішення виконкому Кілійської міської Ради народних депутатів Кілійського району Одеської області від 19 липня 2001 року № 159, вбачається, що «[PERSON]» передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,83 га, розташовану на території Кілійськїо міської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Як вбачається з відповіді Відділу у Кілійському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 888/138-18 від 26.09.2018 року на заяву [PERSON], у зв'язку з набранням чинності з 01.01.2013 року Законом України «Про державний земельний кадастр», постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», з 01.01.2013 року органи Держземагенства позбавлені повноважень щодо реєстрації права власності та користування земельною ділянкою. Законодавством України виправлення помилок в державних актах на землю не передбачено. При вирішенні справи судом застосовано відповідні положення діючого законодавства. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України та роз'яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 N 5, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. На підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 9 вересня 2013 року № 537 втратила чинність Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затверджена наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, якою було врегульовано, серед іншого, питання видачі нового державного акта взамін зіпсованого. Таким чином заявник позбавлений можливості в позасудовому порядку внести виправлення до відповідного державного акту. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зважаючи на встановлені з досліджених доказів обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника та, беручи до уваги, що в позасудовому порядку неможливо встановити відповідний юридичний факт, задовольняє заяву.

Outcome: approved