Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебуває в шлюбі з 23.09.2014 року. Від шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] , [INFO] .\~Проживали вони\~разом з\~відповідачем у\~Греції за\~адресою [ADDRESS] .\~Після реєстрації\~шлюбу вона\~дізналася про\~те,\~що відповідач\~був раніше\~судимою особою,\~помітила,\~що він\~вживає наркотичні\~засоби,\~їх відносини\~погіршилися.\~Після народження\~сина відповідач\~став агресивним,\~у зв`язку\~з чим\~23.03.2016\~року вона\~з сином\~змушена була\~покинути їх\~сімейне місце\~проживання та\~звернутися за\~захистом до\~притулку,\~де і\~проживала до\~моменту виїзду\~до України.За час\~проживання у\~притулку нею\~було ініційовано\~позов про\~стягнення з\~відповідача аліментів.\~Крім того\~за судовим\~рішенням Грецької\~Республіки лише\~нею здійснювалася\~опіка над\~сином,\~а відповідач\~мав право\~лише у\~встановлений час\~спілкуватися із\~сином.\~Вказані судові\~приписи відповідач\~порушував:\~так,\~зокрема під\~час чергового\~побачення із\~сином,\~він його\~не повернув,\~внаслідок чого\~вона зверталася\~до органів\~поліції,\~за допомогою\~яких син\~був вилучений\~у відповідача.\~З 2016\~року вони\~з відповідачем\~спільно не\~проживають,\~не ведуть\~спільне господарство,\~будь-які\~почуття,\~властиві подружжю,\~між нами\~втрачені.\~Подальше сумісне\~життя та\~примирення з\~відповідачем,\~збереження шлюбу\~з ним\~є неможливим\~та таким,\~що суперечить\~їїінтересам через\~протиправну поведінку\~з боку\~відповідача:\~його агресивна\~поведінка викликає\~у неї\~побоювання за\~життя.З березня 2016 року вона з сином проживали у притулку у Грецькій Республіці. На теперішній час син проживає разом з нею у м. Херсоні та знаходяться на її повному утриманні. Досягти згоди про місце проживання дитини з відповідачем неможливо. Практично весь час сином опікувалася лише вона, міцні стосунки у нього лише з нею. З огляду на те. що з боку відповідача мало місце незаконне утримання сина після сплину встановленого часу спілкування, через погрози з боку відповідача забрати сина, є необхідність, відповідно до ст.161 СК України, у судовому порядку визначити місце проживання сина з нею. Вказує, що вона має власне житло у [ADDRESS] , де є належні та достатні умови для проживання малолітнього сина разом з нею. Вона офіційно працевлаштована та має законне джерело доходу. Син є громадянином України. Просить шлюб розірвати та визначити місце проживання дитини разом з нею. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.06.2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність позовні вимоги підтримують, просять суд їх задовольнити, надала згоду на винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом здійснення окремого доручення до компетентного суду держав Грецької Республіки. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місце проживання дитини з матір`ю підтримує. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку\~ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23.09.2014 року, зареєстрованому 23.09.2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану муніципалітету Егалео округу Аттика Грецької Республіки, дані акту цивільного стану про шлюб (номер/том/рік): 239/1/2014. Від даного шлюбу мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом зі свідоцтва про народження від 24.11.2015 року. Згідно довідки № 536/14 від 22.02.2016 року виданої Посольством України в Грецькій Республіці, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований громадянином України. Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх малолітньої дитини, що мають істотне значення. Згідно до ч. 1\~ст.24 Сімейного Кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3\~ст.105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Враховуючи, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та дітей, суд вважає доцільним розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Крім того, позивачем заявлені позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини. Згідно акту обстеження умов проживання, складеного 21.05.2018 року службою у справах дітей Корабельної районної у м. Херсоні ради при обстеженні умов проживання дитини встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , для дитини створені всі необхідні умови проживання, навчання та розвитку. Малолітній [PERSON] ,\~ [INFO] є громадянином України, що підтверджується довідкою про реєстрацію особи громадянином України, виданої посольством України Грецькій Республіці від 22.02.2016 року №536/14. Відповідно акту обстеження умов проживання, складеного 10.04.2021 року службою у справах дітей Корабельної районної у м. Херсоні ради при обстеженні умов проживання дитини встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , житлово-побутові умови та санітарний стан помешкання задовільні, створені необхідні умови для утримання, виховання та розвитку малолітнього. З висновку виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради № 02-14-229-25 від 14.05.2021 року вбачається, [PERSON] зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] - [PERSON] у Грецькій Республіці, де у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . У Греції родина проживала за адресою: [ADDRESS] . Як повідомляє гр. [PERSON] , лише після реєстрації шлюбу вона дізналася про те, що [PERSON] був раніше судимою особою, помітила, що він вживає наркотичні засоби, а після народження став агресивним. Зазначаючи, що подальше спільне життя і збереження родини стало неможливим, 23.03.2016 року матір разом із сином змушена була покинути домівку та звернутися за захистом до компетентних органів Грецької Республіки. За підтримки Управління соціальних втручань Міністерства праці, соціального страхування та соціальної солідарності Національного центру соціальної солідарності Грецької Республіки гр. [PERSON] була влаштована до притулку, де у зв`язку із важкими соціально-економічними проблемами проживала разом із дитиною з 05.04.2016 року до моменту виїзду в Україну (квітень 2018 року). Проживаючи у Греції, гр. [PERSON] кілька разів судилася зі своїм чоловіком. Рішенням суду першої інстанції Афін по справі № 7927/2016 батькові було встановлено часи спілкування з сином. Рiшенням суду першої інстанції Афін № 1/415/2017 [PERSON] забов`язано упродовж двох років щомісячно сплачувати аліменти на утримання дитини у сумі 250 євро, якi гр. [PERSON] так і не отримала. Під час побачення із сином [INFO] , у встановлений за рішенням суду строк, батько забрав малолітнього [PERSON] і відмовився повертати його матері, у зв`язку з чим гр. [PERSON] звернулася до вiддiлу безпеки Патісіон підрозділу безпеки Афін Управління безпеки Аттики Головного управління поліції Міністерства внутрішніх справ Грецької Республіки. 13.08.2017 року [PERSON] було арештовано представниками поліції (вид проступку - порушення статті 324 Кримінального кодексу Грецької Республіки «Викрадення неповнолітніх осіб»), матеріали справи № 1047/1/3-у передано до Прокуратури судів першої інстанції Афін. Враховуючи вище викладене, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Відповідно до частин другої, восьмої та дев`ятої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що: «у статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини. Підсумовуючи, слід зазначити, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду у справі № 522/16059/18 відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року». Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). З огляду на встановлені у справі обставини та враховуючи інтереси дитини, позицію представника органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з матір`ю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , також підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст.\~109,\~110,\~112,\~141,160,161 СК України,

Outcome: approved