Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, який в ході судового розгляду уточнила і збільшила, до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» та Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про захист прав споживача, визнання іпотеки припиненою та виключення відомостей з Державного реєстру іпотек. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18 грудня 2007 року між нею та АТ «Брокбізнесбанк» був укладений іпотечний договір, відповідно до якого нею передано в іпотеку відповідачу трьохкімнатну квартиру, що знаходиться в [ADDRESS], у якості забезпечення основного зобовязання за кредитним договором № 3941/1 від 18 грудня 2007 року, укладеного із нею та ПАТ «Брокбізнесбанк». Згідно зазначеного кредитного договору вона отримала кредит у сумі 30 000 дол.США на строк із 18.12.2007 року по 17.12.2017 року, який нею був погашений повністю станом на 24 червня 2014 року, що стверджується довідкою за № 725/0451Ф від 24.06.2014 року, виданою ПАТ «Брокбізнесбанк». Також зазначає, що ПАТ «Брокбізнесбанк» в добровільному порядку відмовився зняти обтяження із предмета іпотеки, а саме трьохкімнатної квартири №53, що в м.Надвірна по вул. Марка Черемшини,6, Івано-Франківської області відповідно до вимог іпотечного договору, у звязку із припиненням дії кредитного договору та виконанням зобовязання достроково і в повному обсязі. На її неодноразові звернення до відповідачів із заявами про зняття заборони із заставного майна вона позитивної відповіді не отримала, в звязку з чим змушена звернутися з даним позовом в суд і просить постановити рішення, яким визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором, укладеним 18.12.2007 року між АТ «Брокбізнесбанк» та нею і посвідченого приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу [PERSON] 18.12.2007 та зареєстрованого реєстрі за №5468, у звязку з припиненням зобовязання; виключити з Державного реєстру іпотек запис за №6254784 (про обтяження іпотекою трьохкімнатної квартири, що знаходиться в [ADDRESS], який було внесено у звязку з укладенням та посвідченням 18.12.2007 року іпотечного договору, зареєстрованого в реєстрі за №5468 приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу [PERSON]В.) шляхом припинення іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; та зняти заборону на відчуження вказаної трьохкімнатної квартири, що в [ADDRESS], накладену 18.12.2007 року приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу [PERSON] у звязку з укладенням та посвідченням іпотечного договору в Єдиному реєстрі заборон за №6254615, шляхом припинення обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені у позові обставини, та суду пояснила, що [PERSON] вказану суму кредиту та відсотки по ньому банку погасила повністю, про що фактично визнає сам банк у запереченні на позовну заяву. Це також видно із розрахунку, наданого банком, з якого вбачається, що жодної заборгованості за тілом та відсотками по кредиту [PERSON] станом на березень 2017 року немає, останній платіж, яким [PERSON] сплатила всю суму, було здійснено в березні 2014 року, відтак зобовязання позивачки перед банком за кредитним договором є виконаним, а іпотека з цієї дати припинена. Суми відсотків та пені, які наводить банк в розрахунку, не відповідають дійсності та чинному законодавству, оскільки такі нараховані за період 2009-2011 р.р. на суму основного боргу, який погашений в березні 2014 р. Кредитним договором визначено порядок (черговість) погашення платежів, і банк самостійно здійснював зарахування коштів на рахунки. Всі суми заборгованості є припущенням банку і остаточна сума боргу банком не визначена. Банк не виставляв і на сьогодні не висталяє [PERSON] жодних вимог про сплату будь-яких сум на момент виконання основного зобовязання, оскільки, в такому випадку, [PERSON] мала би право заявляти про застосування позовної давності. Тому просить всі позовні вимоги задовільнити в повному обсязі, а також стягути з судові витрати по справі. Представник відповідачів позов не визнав, надав суду письмові заперечення проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що 28.02.2014 року постановою НБУ №107 АТ «Брокбізнесбанк» віднесено до категорії несплатоспроможних. 10.06.2014 року Постановою НБУ№ 339 відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію банку, а 11.06.2014 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації банку і призначено уповноважену особу фонду на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк». Таким чином станом на час розгляду цієї справи АТ «Брокбізнесбанк» перебуває в стадії ліквідації. Стосовно вимог позивачки представник відповідачів зазначив, що банком [PERSON] було надано кредит в розмірі 30000 доларів США. Зобовязання [PERSON] було забезпечене іпотекою. Незважаючи на дострокове погашення кредиту перед банком, [PERSON] було допущено прострочення по сплаті кредиту, що стало підставою для нарахування неустойки увиглялі пені та штрафів, а також призвело до нарахування інфляційних витрат та трьох відсотків річних. Таким чином, загальна сума заборгованості [PERSON] становить ще 387\~178, 87 грн., яка складається із пені, неустойки, штрафів та 3% річних. Окрім того, докідку від 24.06.2014 року, на яку посилається позивач, підписана не уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АБ «Брокбізнесбанк», тому вона не може бути належним доказом виконання [PERSON] своїх зобовязань перед банком. А оскільки [PERSON] не проведено належне виконання боргових зобовязань, тому позовні вимоги до задоволення не підлягають. Просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідачів, зважаючи на обґрунтування представника відповідачів, викладені в запереченні та додаткових поясненнях до нього, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 18 грудня 2007 року між АТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3941/1, згідно якого остання отримала кредитні кошти на споживчі цілі в сумі 30000 дол.США на строк з 18.12.2007 року по 17.12.2017 року зі сплатою процентів нза користування кредитом в розмірі 13,5% річних. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно п. 9.4 кредитного договору № 3941/1 від 18 грудня 2007 року, укладеного між АТ «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк», та позичальником [PERSON], договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного виконання ними прийнятих на себе зобовязань. В якості забезпечення основного зобовязання за кредитним договором № 3941/1 від 18 грудня 2007 року, цього ж числа між [PERSON] та АТ «Брокбізнесбанк» укладено іпотечний договір, відповідно до якого нею передано в іпотеку відповідачу трьохкімнатну квартиру, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до п. 10.3 іпотечного договору від 18 грудня 2007 року договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання позичальником основного зобовязання за кредитним договором (а.с. 8). Згідно п.6.2.1 іпотечного договору від 18 грудня 2007 року, іпотека припиняється з підстав, передбачених чинним законодавством України у разі припинення дії кредитного договору. Статтею 526 ЦК України\~визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із\~статтею 598 ЦК України\~зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до\~статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно\~ст. 17 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. У звязку з укладенням Іпотечного договору від 18.12.2007 року до Державного реєстру іпотек внесено реєстраційний запис за № 6254784 та до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна внесено реєстраційний запис за № 6254615. За положеннями\~статті 1 Закону України «Про іпотеку», частини першої\~статті 572 ЦК України\~та частини першої статті 575 іпотека -\~це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч.5 ст. 3 Закону іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до\~ст. 509 ЦК України\~зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Із довідки за вих. № 725/045ІФ від 24.06.2014 року, виданої Івано-Франківським регіональним відділенням АТ «Брокбізнесбанк», де саме укладався кредитний та іпотечний договори за довіреністю від АТ «Брокбізнесбанк», виданої позичальнику [PERSON] вбачається, що станом на 24 червня 2014 року заборгованість за кредитним договором від 18.12 2007 року відсутня. Кредит повністю погашено (а.с.52). Доводи представника відповідача ПАТ «Брокбізнесбанк» про те, що в позичальника [PERSON] існує заборгованість за період із 01.02.2009 року по 01.12.2011 року є недоведеними, оскільки ПАТ «Брокбізнесбанк» не надав суду належних доказів, що підтверджували б дану обставину. Таким чином, суд прийшов до висновку, що зобовязання по кредитному договору № 3941/1 від 18.12.2007 року є виконані у повному обсязі. Стосовно посилання представника відповідачів про наявність у позивача [PERSON] заборгованості по нарахованим шрафам, комісії, пені в загальній сумі 387\~178, 87 грн. згідно наведеного розрахунку, то в даному випадку суд прийшов до висновку, що нараховані банком штрафні санкції не є складовою кредитного зобовязання і не ґрунтуються на законі. Крім того, вказана представником банку заборгованість нарахована до 01 січня 2011 року, тоді як довідка про відсутність заборгованості датована 24 червня 2014 року. Як вже зазначалося, банк станом на день винесенння даного рішення не звертався з жодними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту. Позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки(ст. 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України\~передбачено спеціальну позовну давність для окремих видів вимог. Зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.1\~ст. 259 ЦК України\~позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За змістом ч.3 ст.\~10\~та ч. 3 ст.\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 8 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень\~ст. 9 Конституції України\~та\~ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України»\~(від 29 червня 2004 року №1906-IV), чинні міжнародні договори України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. §1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(відкрита для підписання 4 листопада 1950 року, набула чинності 3 вересня 1953, ратифікована Україною 17.07.1997р.) гарантує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру Позовна давність тісно повязана із принципом правової визначеності (principle of legal certainty), який, у свою чергу, є «одним із фундаментальних аспектів верховенства права». Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на призначення позовної давності, повязуючи його із необхідністю забезпечити правову визначеність. Як зазначає ЄСПЛ, строки позовної давності «слугують декільком важливим цілям, зокрема вони забезпечують правову визначеність і остаточність, захищають потенційних відповідачів від задавнених вимог, яким було б важко протистояти, і запобігають несправедливості, що могла б виникати, якби суди мусили ухвалювати рішення стосовно подій, які мали місце в далекому минулому, і на підставі доказів, які вже могли б стати ненадійними й неповними з плином часу». Така мета слідує із принципу верховенства права, проголошеного в Преамбулі Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Однак, як встановлено судом і не заперечується самими сторонами по справі, з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення пені, комісії чи штрафів з 2011 року АТ «Брокбізнесбанк» не звертався. Відповідно до ч.5\~ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів»\~висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Так, суд враховує наступні правові висновки Верховного Суду України. На засіданні Судової палати у цивільних справах 04 лютого 2015 року при розгляді справи №6-243 цс14 ВСУ зробив правовий висновок, згідно якого встановивши факт припинення основного зобовязання належним його виконанням, суд на підставі статті\~599, частини першої статті\~559, пункту першого частини першої статті\~593 ЦК України\~обґрунтовано визнав припиненими й додаткові (акцесорні) зобовязання за договорами іпотеки і поруки. Аналогічні за своїим змістом зроблені правові висновки в справах № 6-2127цс15 від 11.11.2015 року, № 6-118цс16 від 06.07.2016 року. Таким чином, іпотека припиняється в разі припинення основного зобовязання, зокрема його виконанням, проведеним належним чином. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, повязаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом припинення виконанням основного зобовязання. Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора про дострокове стягнення заборгованості та припинення у звязку із цим основного зобовязання за кредитним договором, іпотека припиняється. Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, суд вважає позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст.\~16,\~316,\~319,\~391,\~598,\~599 ЦК України, ст.ст.\~3,\~17,\~49 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.1,\~2,\~4,\~5,\~26,\~27,\~31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved