Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою мотивуючи тим, що з 07.06.1997 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя, між ними відсутні взаєморозуміння та довіра, а також вказувала не те, що вони на протязі двох років проживають окремо, припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, [PERSON] знаходиться в місцях позбавлення волі, за таких обставин заявниця просить суд шлюб між ними розірвати. [PERSON] до суду не зявилася, про день і час розгляду справи була належним чином повідомлена, надала до суду письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, а також в своїй заяві заявниця вказала на те, що заявлені вимоги вона підтримує в повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] про час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв, клопотань від нього на адресу суду не надходило. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 07 червня 1997 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітнього сина [PERSON] [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про одруження та про народження дітей. В судовому засіданні під час розгляду справи також встановлено, що за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.07.2016 року [PERSON], раніше не судимого, було засуджено до пяти років позбавлення волі за ст.121 ч.1 КК України, що слідує з копії цього вироку. При вирішенні питання суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що заявниця наміру зберігати сімю не має, надавати строк на примирення суд вважає за недоцільне, оскільки [PERSON] засуджено до 5-ти років позбавлення волі. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Таким чином, проаналізувавши всі надані докази, суд приходить до висновку, що за даних обставин подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам заявниці, яка не має наміру поновлювати шлюбні стосунки. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заявниця, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, просить суд залишити їй прізвище [PERSON]. Враховуючи наведене та

Outcome: approved