Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» (далі ПрАТ «Рівнеазот») про стягнення заробітної плати і компенсації втрати частини доходів, в якому просить суд стягнути з ПрАТ «Рівнеазот» на її користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 27108,60 грн та компенсацію втрати частини доходів у звязку з невчасною виплатою заробітної плати у сумі 2373,49 грн. Також просить суд допустити негайне виконання рішення в частині стягнення місячного заробітку у сумі 2890,57 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що працює у ПрАТ «Рівнеазот». В період лютий червень 2017 року відповідач не у повному обсязі та несвоєчасно виплачував їй заробітну плату. Так, на теперішній час відповідач не виплатив їй за цей період та заборгував 27108,60 грн заробітної плати, у тому числі: за лютий 2017 року 7981,75 грн, березень 2017 року 9215,30 грн, квітень 2017 року 5324,08 грн, травень 2017 року 2596,90 грн, червень 2017 року 2890,57 грн. Посилаючись на вимоги статті 115 КЗпП України та положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі Закон № 2050-ІІІ), просить суд стягнути з відповідача 27108,60 грн заробітної плати та 2373,49 грн компенсації. Представник ПрАТ «Рівнеазот» [PERSON] подала суду відзив на позовну заяву. Щодо заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, не погоджується із зазначеним позивачем розміром такої заборгованості. На заперечення позовних вимог про стягнення 27108,60 грн заробітної плати посилається на те, що згідно довідки про суми, що належать до виплати № 883 від 12 березня 2018 року, [PERSON] станом на 12 березня 2018 року належить до виплати 18780,97 грн заробітної плати, у тому числі: за лютий 2017 року 8092,98 грн, березень 2017 року 3057,75 грн, квітень 2017 року 3484,19 грн, травень 2017 року 1931,50 грн, червень 2017 року 2214,55 грн. Відповідно, розмір компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати за лютий-червень 2017 року становить 2054,03 грн. Позовну заяву [PERSON] в частині вимог про стягнення компенсації втрати доходів не визнає та вважає ці вимоги безпідставними. На заперечення вказаних вимог посилається на положення статей 4,7 Закону № 2050-ІІІ та на ту обставину, що позивачем не надано доказів на підтвердження виплати заборгованості та даних про відмову роботодавця у виплаті компенсації. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та доведеними, однак підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює у ПрАТ «Рівнеазот». В період лютий червень 2017 року відповідач не у повному обсязі та несвоєчасно виплачував позивачу заробітну плату. Так, на теперішній час відповідач не виплатив позивачу за вказаний період та заборгував 18780,97 грн заробітної плати, у тому числі: за лютий 2017 року 8092,98 грн, березень 2017 року 3057,75 грн, квітень 2017 року 3484,19 грн, травень 2017 року 1931,50 грн, червень 2017 року 2214,55 грн. При вирішенні спору суд враховує надані відповідачем відомості щодо розміру заборгованості по заробітній платі, які ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, про що свідчить довідка про суми, які належать до виплати від 12 березня 2018 року № 883. Натомість, суд не приймає до уваги розрахунок заборгованості по заробітній платі, наданий позивачем, оскільки він зроблений шляхом механічного віднімання даних, наведених у довідці про доходи від 31 січня 2018 року № 184 та довідці про фактично виплачені суми заробітної плати від 31 січня 2018 року № 185 без урахування проведених згідно податкового законодавства утримань. Відповідно до вимог частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Порядок нарахування та виплати компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати встановлено Законом № 2050-ІІІ. Статтею 1 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до вимог статті 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), що передбачено статтею 3 Закону № 2050-ІІІ. Оскільки суд при вирішенні спору враховує відомості щодо розміру заборгованості по заробітній платі, наведені відповідачем, а тому, відповідно, приймає до уваги і наведений відповідачем розрахунок розміру компенсації втрати частини заробітної плати у звязку порушенням строків її виплати. Згідно наданого відповідачем розрахунку розмір компенсації втрати частини доходів заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати становить 2054,03 грн. Оскільки такий розрахунок проведений відповідачем у відповідності до вимог статті 3 Закону № 2050-ІІІ та з урахуванням індексів інфляції в період невиплати заробітної плати, він приймається судом до уваги при вирішенні спору. На заперечення позовних вимог в частині стягнення компенсації відповідач посилається на положення статей 4,7 Закону № 2050-ІІІ та на ту обставину, що позивачем не надано доказів на підтвердження виплати заборгованості та даних про відмову роботодавця у виплаті компенсації. Згідно статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Статтею 7 Закону № 2050-ІІІ передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. За встановлених по справі обставин, а саме, встановлення факту заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі, який, до того ж, відповідачем не заперечується, посилання відповідача на неподання позивачем доказів виплати цієї заборгованості та відмови у виплаті компенсації, суд визнає не лише безпідставними, а просто такими, що позбавлені будь-якої логіки. Враховуючи зміст позовних вимог та встановлені по справі обставини, недоречним суд визнає і посилання відповідача на положення статей 4,7 Закону № 2050-ІІІ.

Outcome: partial