Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з заявою, в якій, з урахуванням уточнень, просить встановити факт проходження меж земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Тімірязєва, 79, в такому порядку: - земельна ділянка № 1: А-Б-В-Г-Д-Ж-З-І-А, площею 0,0411 га - для обслуговування житлового будинку та господарських споруд; - земельна ділянка № 2: І-З-К-Л-М-І, площею 0,0085 га - для ведення особистого підсобного господарства. В обґрунтування вимог заяви [PERSON] посилається на те, що вона на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 023970, виданого на підставі договору купівлі-продажу від 29 квітня 1999року, реєстровий №1-1637, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2648, є власником земельної ділянки загальною площею 0,0496га в межах згідно з планом, яка розташована на території Київського району м. Одеси по вул. Тімірязєва, 79, землю передано для обслуговування житлового будинку та господарських споруд і ведення особистого підсобного господарства. У подальшому, як зазначає заявниця, вона звернулася до Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області з заявою про встановлення меж земельної ділянки та видачу їй свідоцтва про право власності на вищевказану земельну ділянку з присвоєнням кадастрового номеру із встановленням наступних меж: ділянка 1: А-Б-Д-Ж-З-І-К-А, площею 0,0411га, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд: ділянка 2: В-Г-Д-Б-В, площею 0,0085 га, для ведення особистого підсобного господарства. Однак, заявниця вказує, що листом від 25.12.2015року за №К-202/0-268/19-15 Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області відмовило у встановленні меж земельної ділянки та видачі їй свідоцтва про право власності на земельну ділянку, оскільки у державному акті на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 023970 зазначено подвійне цільове призначення, що чинним законодавством України не передбачено. Заявниця наполягає на тому, що на сьогоднішній день не уявляється можливим усунути допущені помилки у зв'язку із тим, що на момент видачі та оформлення вказаного державного акту зазначення у ньому подвійного цільового призначення не суперечило вимогам чинного на той час законодавства, однак у звязку із прийняттям ЗК України вказівка у державному акті на подвійне цільове призначення не відповідає вимогам закону, що це призводить до неможливості поділити земельну ділянку та розпорядитися нею, а встановити такий факт іншим шляхом окрім звернення до суду неможливо. У судове засідання 10.05.2016року заявниця не зявилась, надала до канцелярії суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, а також вказала, що надану заяву, з урахуванням уточнень, підтримує у повному обсязі та просить суд її задовольнити. Представник зацікавленої особи Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області у судове засідання 10.05.2016року не зявився, надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, а також вказав, що не заперечує проти задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 023970, виданого на підставі договору купівлі-продажу від 29 квітня 1999 року, реєстровий № 1-1637, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2648, є власницею земельної ділянки площею 0,0496 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Київського району м. Одеси по вул. Тімірязєва, 79, землю передано для обслуговування житлового будинку та господарських споруд і ведення особистого підсобного господарства. У подальшому, у зв'язку із необхідністю присвоєння кадастрового номеру вказаній земельній ділянці та її поділу на дві земельні ділянки, [PERSON] звернулася з цього питання до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» для розробки технічної документації з землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки при поділі у відповідності до вимог ст. 56 Закону України «Про землеустрій». Судом встановлено, що вказана документація була розроблена державним підприємством «Центр державного земельного кадастру», виготовлено план поділу вказаної земельної ділянки площею 0,0496га на дві земельні ділянки: - земельна ділянка № 1: А-Б-В-Г-Д-Ж-З-І-А, площею 0,0411 га - для обслуговування житлового будинку та господарських споруд; - земельна ділянка № 2: І-З-К-Л-М-І, площею 0,0085 га - для ведення особистого підсобного господарства. 17.11.2015року [PERSON] звернулася до Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області з заявою про встановлення меж земельної ділянки та видачу їй свідоцтва про право власності на вищевказану земельну ділянку. Управлінням Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області [PERSON] було відмовлено у встановленні меж земельної ділянки та видачі їй свідоцтва про право власності на земельну ділянку, оскільки у державному акті на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 023970 зазначено подвійне цільове призначення, що чинним законодавством України не передбачено та рекомендовано звернутися з цього приводу до суду. Суд виходить з того, що на сьогоднішній день не уявляється можливим усунути допущені у державному акті заявниці помилки у зв'язку із тим, що на момент видачі та оформлення вказаного державного акту зазначення у ньому подвійного цільового призначення не суперечило вимогам чинного на той час законодавства, однак у звязку із прийняттям ЗК України у 2001 році вказівка у державному акті на подвійне цільове призначення не відповідає вимогам закону, що призводить до неможливості поділити земельну ділянку та розпорядитися нею, а встановити такий факт іншим шляхом окрім звернення до суду неможливо. Ст. 234 ЦПК України встановлює, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов, суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Встановлення вказаного факту необхідно [PERSON] для здійсненні поділу приналежної їй земельної ділянки із зазначенням цільового призначення для кожної з двох земельних ділянок окремо. Встановлення цього факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право, заявник не має іншої можливості встановити факт поділу його земельної ділянки, тобто факт, що має юридичне значення; згідно із законом такий факт породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Нарешті, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення цього факту. Отже, в судовому засіданні встановлено одночасну наявність усіх чотирьох умов, про які йдеться у зазначеній постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5. При викладених обставинах, а також з огляду на те, що загальна площа земельної ділянки не змінюється, у суду не виникає сумнівів в тому, що [PERSON] належить на праві власності згідно державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 023970, виданого на підставі договору купівлі-продажу від 29 квітня 1999 року, реєстровий № 1-1637, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2648, земельна ділянка, яка розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Тімірязєва (на даний час Тимірязєва), 79, загальною площею 0,0496га, із встановленням наступних меж: - земельна ділянка № 1: А-Б-В-Г-Д-Ж-З-І-А, площею 0,0411 га - для обслуговування житлового будинку та господарських споруд; - земельна ділянка № 2: І-З-К-Л-М-І, площею 0,0085 га - для ведення особистого підсобного господарства, відповідно до плану поділу земельної ділянки, виготовленому державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії, а тому заява про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню.

Outcome: approved