Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 14 лютого 2008 року зареєструвала шлюб з відповідачем, в якому у них [INFO] народився син [PERSON] , який на даний час проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Крім того, зазначила, що з січня 2019 року сторони припинили спільне проживання, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, життям дитини, її розвитком не цікавиться, участі у вихованні не приймає. Спілкування з сином зводиться до короткочасних зустрічей чи розмов по телефону, які відбуваються дуже рідко. Деколи надає дитині незначні кошти. При цьому, позбавив її з сином права проживання в будинку, де вони є зареєстрованими. Поряд з тим зазначила, що працює, обіймає посаду оператора ЕОМ ВАТ «Тернопільобленерго», де в середньому її щомісячний дохід складає від 6000 грн. до 7000 грн., проте отримувані нею кошти є недостатніми для забезпечення належних умов для проживання, виховання та розвитку сина. Так, на сьогодні вона проживає в орендованому житлі, витрати на які в місяць становлять близько 2000 грн. Утримання сина також потребує значних затрат і фактично в середньому на утримання сина вона витрачає близько 6000 грн, куди входять витрати на придбання сезонного одягу та взуття, придбання продуктів харчування, витрати пов`язані з організацією навчального процесу, дозвілля та відпочинку сина. Так, щотижня, вона витрачає близько 800 грн. на придбання продуктів харчування для сина це м`ясні вироби, молочні продукти, риба, сезонні фрукти та овочі, солодощі та інше. На придбання одягу та взуття в рік витрачає близько 6000-8000 грн. на рік, витрати пов`язані з навчанням, складають близько 1500 грн. на місяць. Крім того, витрати на відпочинок з сином у 2020 році в Коблево становили 20000 грн., на його відпочинок у Карпатах у літній період - 5000 грн. Такі витрати не є сталими, залежать від сезону та потреб дитини, але для неї одної є значними. Сам же відповідач є фізично здоровий, працездатний, інших утриманців не має. До січня 2018 року перебував на заробітках за кордоном, де його дохід сягав 1000 Євро на місяць. На даний час їй відомо, що він працює, отримує нерегулярний дохід, в тому числі, працюючи за межами держави. \~ \~ \~ \~А тому просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 13 серпня 2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву, позивачу відповідь на відзив. У поданому\~на позов\~відзиві \~відповідач [PERSON] \~ зазначив, що позов визнає частково в сумі 2000 грн. В обґрунтування чого послався на те, що постійно спілкується із сином по телефону, оскільки позивач не надає йому можливості бачити сина особисто. Крім того, позивач надсилає йому список необхідних речей, які він завжди купляє. А коли син їхав на море, дав йому 100 доларів, однак позивач повернула йому ці кошти. Не відповідає дійсності і те, що він позбавив її та сина права проживання у будинку де вони зареєстровані, а саме в будинку, який належить його матері, та де вони раніше проживали, оскільки позивач сама забрала сина та перейшла жити в інше місце. Також позивач не надала доказів витрат, які вона несе на утримання дитини та на оренду житла. При цьому позивач зазначає, що вона щомісяця витрачає близько 6000 грн. на утримання сина, і в той же час просить стягнути з нього 5000 грн, майже всю суму витрат, які вона несе, з чим не згідний. Поряд з цим зазначив, що він як батько, зобов`язаний утримувати сина і не заперечує щодо цього, однак не має змоги сплачувати суму, яку просить позивач. Так, на даний час він постійно не працює, стабільного доходу не має, живе за рахунок тимчасових заробітків, за кордоном не перебуває. На своєму утриманні має непрацездатну матір, з якою разом проживає. А тому погоджується на сплату аліментів в розмірі 2000 грн. У відповіді на відзив позивач вказала, що відповідач навів недостовірні факти - так, останній з 24 липня 2020 року перебуває на заробітках за межами держави, про що особисто повідомив суд, подавши заяву у справі № 594/933/20, яка знаходиться у провадженні Борщівського районного суду про розірвання шлюбу, тим самим спростувавши наведені у відзиві на позов дані щодо перебування та проживання у м. Борщів, тобто за місцем реєстрації. Мати відповідача є тільки зареєстрованою в м. Борщів, проте майже постійно проживає та працює в Італії, а тому на утриманні відповідача не перебуває. Його заяви з цього приводу є голослівними. В минулому, перебуваючи за кордоном, відповідач на утримання сина щомісячно надавав кошти в сумі 150 євро, що на даний час становить близько 5000 грн., а отже, розмір аліментів для нього буде посильним. Дослідивши обставини, на які сторони посилаються як на обґрунтування своїх позицій, оцінивши докази надані ними, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатнихчоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено судом, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] , є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07 вересня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області. Згідно довідки ВАТ «Тернопільобленерго» № 3/050 від 23 липня 2020 року, позивач [PERSON] працює в ВАТ «Тернопільобленерго» оператором ЕОМ. За період з січня по червень 2020 року, їй нараховано заробітну плату в розмірі 58071, 2 грн, з них сума до виплати становила 46747, 31 грн. З довідки Борщівської міської ради №1119 від 23 липня 2020 року, та з акту обстеження житловий умов заявника від 23 липня 2020 року, складеного комісією Борщівської міської ради, вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , проте, за вказаною адресою не проживає, а разом із сином проживає без реєстрації в [ADDRESS] . Син [PERSON] , який є учнем ЗОШ №3, одноосібно виховується та утримується матір`ю. Крім того, встановлено, що відповідач на даний час офіційно ніде не працює, зареєстрований в [ADDRESS] , в будинку, який належить його матері [PERSON] , в якому, окрім нього є зареєстрованими, але не проживають його мати [PERSON] , дружина позивач [PERSON] та син [PERSON] . Наведене вбачається з копії трудової книжки серія [NUMBER] на ім`я [PERSON] , довідки Борщівської міської ради №1284 від 25 серпня 2008 року, даних акту обстеження житлових умов заявника від 25 серпня 2020 року, складеного комісією Борщівської міської ради. Доказів, які б стверджували, ті обставини, що відповідач є непрацездатним, з незадовільним станом здоров`я, має утриманців, отримує регулярний дохід, суду не надано, не здобуто таких і в ході судового розгляду. Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, оскільки, відповідач є працездатною особою, батьком неповнолітньої дитини, то зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання, а отже вимоги позивача щодо стягнення з нього аліментів знаходить такими, що підлягають задоволенню. При визначенні розміру стягуваних аліментів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, в розмірі, про який просить позивач, а в даному випадку у сумі 5000 грн. щомісячно, на думку суду відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, якою визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. \~ \~ \~ \~При цьому, суд також враховує обставини встановлені в ході судового розгляду, зокрема, щодо особи відповідача, віку дитини, дані щодо особи позивача, зокрема, те, що дитина проживає разом з матір`ю, яка у зв`язку з цим несе додаткові витрати щодо забезпечення належних умов для проживання сина, та те, що визначений законодавцем розмір мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» складає для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Крім того, суд враховує ті обставини, що в державі постійно відбувається ріст цін як на продукти харчування, так і на побутові речі, одяг, взуття, що суд визнає загальновідомим фактом, а тому таким, що додаткового доказування не потребує. З огляду на що, суд приходить до висновку, що розмір аліментів у сумі 2000 грн., який є меншим ніж визначений законодавцем мінімальний рекомендований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину,\~ які бажає сплачувати відповідач на утримання сина, не є необхідним та достатнім для його гармонійного розвитку, про необхідність забезпечення якого наголошується як у ст. 182 Сімейного Кодексу України, так і в ст. 27 Конвенції ООН про права дитини. \~ \~ \~ \~Утримання батьками дітей до виповнення повноліття є обов`язком, а не правом батьків. Згідно вимог ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1985 р., яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789-ХІІ(78912) від 27.02.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Встановлення чинним законодавством мінімального розміру аліментів не є тотожним з обов`язком того з батьків, хто проживає окремо від дитини, сплачувати аліменти виключно у мінімальному розмірі. Наведені відповідачем обставини щодо місця проживання, відсутності достатнього заробітку, утримання непрацездатної матері, суд оцінює критично та відхиляє, оскільки такі, були спростовані доводами позивача. Що в свою чергу суд розцінює як недобросовісну поведінку відповідача, яка полягає у наданні суду недостовірної інформації щодо місця проживання, утримання інших осіб, місця роботи та отримуваного доходу. Як слідує з документів, які надані відповідачем на підтвердження викладених у відзиві на позов обставинах, такі видавались на вимогу його матері [PERSON] , адвоката. При цьому, відповідачем не наданого жодного документу, який би стверджував його представництво в суді іншими особами. Крім того, надані позивачем копії документів цивільної справи за позовом [PERSON] про розірвання шлюбу, яка знаходиться у провадженні Борщівського районного суду, стверджують, що відповідач 24.07.2020 року виїхав за межі держави, перебуває в Італії, про що надав суду особисту заяву. При цьому, суд звертає увагу і на те, що посвідчення документів від імені відповідача, які були надані суду, очевидно різняться від його підпису, який міститься у поданих ним особисто до суду матеріалах у справі про розірвання шлюбу. Перебування відповідача за межами держави, де в минулому він працював, надаючи матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 150 євро щомісячно, що фактично відповідає сумі аліментів, які просить стягнути позивач, дає підстави суду дійти висновку, що відповідач, перебуваючи на даний час за межами держави, спроможний отримувати гідний заробіток, і сума еквівалентна 5000 грн. не буде для нього критичною. При цьому, суд схиляється до тверджень позивача, що робота за межами держави України є загальновідомим фактом, як і те, що таке місце не афішується, як і отримувані доходи, які є значно вищими середнього заробітку на території України. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача і судові витрати по справі у вигляді судового збору. Виходячи з наведенного вище, на підставі Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 180, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 р.»,

Outcome: approved