Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] районного у місті Львові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа [PERSON] про визнання розірвання шлюбу фіктивним, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. З листопада 2004 року по 02 серпня 2016 року вона проживала однією сімєю із [PERSON], у її квартирі за адресою м. Львів, вул. Устияновича, 8б/7. 26 травня 2009 року між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб. Однак, у 2013 році шлюб розірвано за їх з чоловіком домовленістю, з тих причин, що у неї погіршився стан здоровя і вона мала можливість виїхати на лікування до США де проживає її син. Для спрощення процедури оформлення виїзних документів, вони з чоловіком вирішили шлюб розірвати, однак, наміру припиняти шлюбні відносини у них не було. Стверджує, що після розірвання шлюбу вони з [PERSON] жили разом, вели спільне господарство, мали спільний побут. На період її перебування у США (шість місяців) [PERSON] продовжував проживати у її квартирі. Після повернення до Львова, вони з чоловіком не реєстрували шлюб, оскільки був ризик прогресування захворювання, а відтак, необхідності повторно виїздити до США. 02 серпня 2016 року [PERSON] помер. Для подальшого здійснення свого права на спадкування та оформлення пенсії у звязку із втратою годувальника вимушена звертатися до суду із вказаним позовом. Просить суд, з урахуванням заяви від 21.04.2017 року, визнати фіктивним розірвання шлюбу між [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстроване [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №08 від 12 лютого 2013 року; зобовязати відповідача анулювати актовий запис №08 від 12 лютого 2013 року та свідоцтво про розірвання шлюбу серія 1-СГ №083419 від 12.02.2013 року. У судовому засіданні позивачка та її представники позовні вимоги підтримали з мотивів наведених у позовній заяві та письмових поясненнях [PERSON] Представник відповідача [PERSON] відділу реєстрації актів цивільного стану ЛМУЮ у судове засідання не зявився, подав клопотання про проведення розгляду справи без його участі. Третя особа [PERSON] та її представник у судовому засідання заперечили проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях ( а.с. 152-153), додатково надали пояснення про те, що діючим законодавством та СК України, не передбачено такого способу захисту свого права, як визнання фіктивним розірвання шлюбу особами, які подали заяви про розлучення особисто та за взаємною згодою, особливо після смерті другого з подружжя. Вважає, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують доводи викладені у позовній заяві, зокрема не доведено наявність у неї матеріального інтересу та необхідності розірвання шлюбу задля його досягнення. Крім того, стверджує, що позивачкою подано позов з пропуском трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови у його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладений 26 травня 2009 року (а.с.15 на звороті), розірвано 12 лютого 2013 року, про що [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції зроблено актовий запис №08 (а.с.16). 02 серпня 2016 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03 серпня 2016 року, [PERSON] I-CГ №440338 (а.с.13). Відповідно до ст.108 СК України за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень\~статті 106\~цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім'єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та Свідоцтво про розірвання шлюбу анулюються органом державної реєстрації актів цивільного стану. Зміст вказаної правової норми свідчить про те, що предметом доказування у даній справі є факт проживання жінки та чоловіка однією сім'єю після розірвання шлюбу та відсутність у них наміру припинити шлюбні відносини. Як встановлено матеріалами справи, розірвання шлюбу було фіктивним, лише з метою виїзду відповідачки на лікування до США, але шлюбні та сімейні відносини не припинялися. Про вказане вище свідчать наступні докази по справі: Договір-замовлення на організацію та проведення поховання (а.с.11); Актом ЛКП «Цитадель-Центр» від 26.08.2016 року (а.с.60) про те, що [PERSON] не зареєстрований, але фактично проживав і вів спільне господарство з [PERSON] за адресою [ADDRESS] до дня смерті 02.08.2016 року; Довідкою ЛКП «Цитадель-Центр» від 15.12.2016 року згідно якої [PERSON] не зареєстрований, але фактично проживав за адресою [INFO] до дня смерті 02.08.2016 року (а.с.61). Крім того, у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON]Т, кожен окремо повідомили про те, що вони є знайомими та сусідами позивачки та її чоловіка [PERSON] У 2013 році [PERSON] виїздила за кордон на лікування. [PERSON] з [PERSON] проживали як сімя, аж до смерті [PERSON], вели спільне господарство. Поряд з тим, у матеріалах справи встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в комунальному закладі «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», виїздила до США з метою лікування. На думку суду, позивачкою доведено, що після розірвання шлюбу вона з [PERSON] продовжували проживати однією сімєю і не мали наміру припинити шлюбні відносини, а тому у суду є підстави для визнання розірвання шлюбу фіктивним. Аналіз наведених вище у рішенні доказів у своїй сукупності, дає суду змогу прийти до висновку, що\~\~розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] яке було зареєстровано 12.02.2013 року носило фіктивний характер. Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Згідно з ч. ч. 3, 4, 5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У відповідності до вимог п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Через тривалу хворобу позивача і перебування у звязку з цим у лікувальних закладах, суд знаходить підстави для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Outcome: approved