Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування та просить. - встановити факт належності правоустановчого документу, державного акту на право приватної власності на землю серія ХР № 025-07-039890, реєстровий № 1770, виданого на ім`я [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Люботинської міської ради народних депутатів від 11 червня 1996 року № 911, - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] [PERSON] звернулася з зустрічним позовом, в якому просить встановити факт належності [PERSON] - державного акту на землю серія ХР № 025-07-039890, реєстровий номер 1770, виданого на ім`я « [PERSON] та [PERSON] » на підставі рішення Люботинської міської ради народних депутатів від 11 червня 1996 року № 911. Визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частину земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Сторони про час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином та своєчасно, в підготовче судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Визнання відповідачами позовних вимог дає підстави для ухвалення рішення при підготовчому судовому засіданні.. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази по справі, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю. Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами, підтверджуються наданими суду доказами, та відповідні їм правовідносини. Земельна ділянка площею 0,150 га для обслуговування індивідуального житлового будинку на праві приватної власності належить [PERSON] та [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ХР № 025-07-039890, реєстровий номер 1770, виданого на підставі рішення Люботинської міської ради народних депутатів від 11 червня 1996 року № 911. При виготовленні державного акту було допущено описку в прізвищах власників та помилково зазначено « [PERSON] » та « [PERSON] ». [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим відділом РАГС Люботинського міського управління юстиції на підставі актового запису № 556 від 30 листопада 2001 року. Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO] , тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв`язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з 1/2 частин земельної ділянки та житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] . Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] були його дружина [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з відповіді Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області з заявами про прийняття/відмову від прийняття спадщин після смерті [PERSON] померлого [INFO] в шестимісячний строк ніхто не звертався. На підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 21 червня 2005 року за позивачем [PERSON] визнано право власності на 1/2 частки житлового будинку за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Право власності зареєстроване в Люботинському БТІ 06 вересня 2005 року . Факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Огульчанським ЗАГС Валківського району Харківської області на підставі актового запису № 12 від 03 червня 1962 року. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим відділом РАГС Люботинського міського управління юстиції на підставі актового запису № 20 від 27 листопада 2001 року. Враховуючи, що [PERSON] померла [INFO] , тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв`язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з 1/2 частини земельної ділянки та житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] . Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. [PERSON] за життя склала заповіт, відповідно до якого заповідала все належне їй майно доньці [PERSON] реєстровий № 3-2085 від 19 листопада 1996 року. Відповідно до ст. 524 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ч. 534 ЦК України заповідач кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Після смерті матері [PERSON] звернулася до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав. Державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області 17 грудня 2003 року тв. їй було видано свідоцтво на право на спадщину за заповітом на 1/2 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну мені частину земельної ділянки, оскільки в державному акті не виділені частки співвласників та неправильно зазначено прізвище моєї матері, тобто не вбачається, що майно належить спадкодавцю. Згідно з вимогами ст. 548 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про відкриття спадщини. Як вбачається з відповіді Харківського районної державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , в шестимісячний строк звернулася донька померлої [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] . Оформити свої спадкові прав на належні їм в порядку спадкування частки земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] не можуть через те, що в державному акті не визначено частки співвласників та допущено описку в прізвищах співвласників. З приводу виправлення зазначеної помилки, [PERSON] та [PERSON] за життя не зверталися. Причина неправильного написання прізвища однієї літери «Є» замість «Е» виникла через описку. Внаслідок помилкового написання, на теперішній час виникла певна невідповідність між свідоцтвами про смерть, які були видани на підставі документу, що посвідчував особу та правовстановлюючим документом, який був виданий на їх ім`я. Вказаний факт учасниками справи не оспорюються та підтверджений письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Оскільки, зазначені обставини сторонами визнані та не оспорюються, суд відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України вважає їх встановленими та такими, що не підлягають доказуванню. На підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами. Згідно зі ст.ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши зібрані по справі докази та враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved