Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Подільського районного суду м. Києва із позовом до ПАТ «Банк «Контракт», ТОВ «Зета» про визнання недійсним частини правочину. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01.12.10 з ТОВ «Зета» стягнуто на користь [PERSON] збитки в сумі 21263 грн. 34 коп. та судові витрати. [PERSON], дізнавшись, що ТОВ «Зета» не має коштів для відшкодування збитків, звернулась з листом до гаранта виконання зобов'язань, яким є ПАТ «Банк «Контракт» з проханням відшкодувати збитки, однак Банком було відмовлено [PERSON] у задоволенні її вимог. У зв'язку з тим, що ПАТ «Банк «Контракт» відмовив [PERSON] у виплаті коштів, остання звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Банк «Контракт» про стягнення суми збитків. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27.10.11р. позов [PERSON] був задоволений, проте Апеляційним судом м. Києва рішення суду першої інстанції було скасовано і прийнято нове, яким [PERSON] відмовлено у задоволенні позову. Посилаючись на ст. 13 Закону України «Про туризм», [PERSON], з метою забезпечення прав та законних інтересів громадян - споживачів туристичних послуг, звернулась до суду з позовом про визнання недійсними: п. 2.4 Договору про надання банківської гарантії виконання зобов'язань від 27.10.09 № 651/09-Г, укладеного між ТОВ «Зета» і ВАТ Торговельно-фінансовий банк «Контракт», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Контракт»; п. 2.6 зазначеного вище договору в частині відшкодування гарантом збитків на підставі документів, що підтверджують порушення процесу про визнання Принципала банкрутом; Гарантію виконання зобов'язань № 651/09-Г, що є Додатком № 1 до зазначеного вище договору, в частині сплати суми гарантії Бенефіціару у разі порушення процесу про визнання Принципала банкрутом. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з викладених підстав, просив їх задовольнити в повному обсязі судові витрати покласти на відповідачів. Представник ПАТ «Банк «Контракт» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Відповідач просив відмовити в задоволенні позову через пропущений строк позовної давності. ТОВ «Зета» свого права на участь у судовому засіданні не використало, про дату, час та місце розгляду справи було повідомлено належним чином шляхом розміщення оголошення про судовий виклик в газеті «Урядовий кур'єр». Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, вивчивши матеріали справи та дослідивши подані сторонами докази, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного. 27.10.09 між ВАТ Торговельно-фінансовий банк «Контракт» (за текстом в договорі - Гарант), правонаступником якого є ПАТ «Банк «Контракт» та ТОВ «Зета» (за текстом в договорі - Принципал) було укладено договір № 651/09-Г про надання банківської гарантії виконання зобов'язань (а.с. 14-17). Відповідно до Гарантії виконання зобов'язань № 651/09-Г ВАТ Торговельно-фінансовий банк «Контракт» перед ТОВ «Зета», що є Додатком № 1 до Договору № 651/09-Г від 27.10.09р., Гарант зобов'язується покрити лише можливі вимоги Бенефіціара щодо виконання Принципалом зобов'язань відповідно до Договору на туристичне обслуговування, які пов'язані з необхідністю покриття витрат Бенефіціара з його повернення в місце постійного проживання (перебування), відшкодування вартості не наданих послуг, передбачених Договором на туристичне обслуговування і не розповсюджується на виплати штрафних санкцій та компенсації збитків у будь-якому вигляді, а також комісійні виплати, передбачені або не передбачені Договором та додатковими угодами до нього. П. 1.1. зазначеного Договору визначено, що Гарант в забезпечення належного виконання Принципалом своїх зобов'язань перед Бенефіціарами, якими є туристи за Договорами на туристичне обслуговування, укладених між Бенефіціарами та Принципалом в період дії цього договору зобов'язується при виконанні принципалом умов цього Договору надати в якості фінансового забезпечення цивільної відповідальності Принципала банківську гарантію виконання зобов'язань за формою наведеною у Додатку № 1 до цього Договору, який є його невід'ємною складовою частиною. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01.12.10, що набрало законної сили, частково задоволено позов [PERSON] до ТОВ «Зета» про стягнення коштів та моральної шкоди, яким стягнуто з ТОВ «Зета» на користь [PERSON] кошти в розмірі 2061 євро, що становить 21263 грн. 34 коп. (а.с. 6-8). Вказаним рішення встановлено, що саме внаслідок невиконання ТОВ «Зета» перед [PERSON] зобов'язань за договором на туристичне обслуговування, останній було спричинено збитки в розмірі 2061 євро, що становить 21263 грн. 34 коп. У зв'язку з невиконанням ТОВ «Зета» рішення Печерського районного суду м. Києва від 01.12.10 за відсутності коштів для відшкодування збитків, [PERSON] звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Банк «Контракт» про стягнення збитків. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27.10.11 частково задоволено позов [PERSON], стягнуто з ПАТ «Банк»Контракт» на її користь збитків в сумі 21263 грн. 34 коп. та судові витрати (а.с. 9). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18.01.12 було скасовано рішення Подільського районного суду м. Києва від 27.10.11 та постановлено нове, яким в задоволенні позову [PERSON] відмовлено (а.с. 10-12). Відмовляючи в задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно Договору, за наявності збитків, сума гарантії сплачується Бенефіціару лише у разі сукупності двох обставини, а саме: невиконання ТОВ «Зета» своїх договірних зобов'язань та порушення процесу про визнання принципала банкрутом. Інших законних підстав відповідальності Гаранта перед Бенефіціаром не встановлено. На думку позивача, таке обмеження відповідальності Гаранта, що міститься у Договорі не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме ч. 6 ст. 15 Закону України «Про туризм». Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про туризм». У судовому засіданні представник ПАТ «Банк «Контракт» просив суд застосувати до даних правовідносин строки позовної давності та відмовити в позові. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Дослідженими у справі доказами достовірно встановлено, що 27.10.09 між ВАТ Торговельно-фінансовий банк «Контракт» та ТОВ «Зета» було укладено договір № 651/09-Г про надання банківської гарантії виконання зобов'язань. Правовідносини з приводу надання туристичних послуг між [PERSON] та ТОВ «Зета» виникли на підставі Договору 10.08.10. Враховуючи об'єктивну можливість та право [PERSON], надане ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів», ознайомитись із договором про надання банківської гарантії, щодо виконання зобов'язань ТОВ «Зета» з надання туристичних послуг у день укладання договору від 10.08.10, суд дійшов висновку про те, що трирічний строк позовної давності за спірним договором закінчився 10.08.13. Обставин, які б дали можливість суду зробити висновок про поважність причин пропуску загального строку позовної давності представником позивача не зазначено. Підстав для застосування положень ст. 258 ЦК України, що регулює спеціальну позовну давність, судом не встановлено. Доказів про зміну тривалості позовної давності встановленої законом, за домовленістю сторін, як визначено у ст. 259 ЦК України до суду не надано. Підстав визначених у ст.ст. 263, 264 ЦК України, щодо зупинення чи переривання перебігу позовної давності судом не встановлено. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. З журналу судового засідання від 19.05.14р. вбачається, що представник ПАТ «Банк «Контракт» заявив суду про застосування загальної позовної давності та відсутність поважних причин для її поновлення. Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду 20.11.13, тобто з пропущенням встановленого Законом трирічного строку позовної давності для захисту порушеного права, а відтак в позові необхідно відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 257, 258, 259, 263, 264, 267 ЦК України та

Outcome: dismissed