Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 1 березня 2008 року зареєстровано шлюб між нею та [PERSON]. Мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Верхньодніпровського районного суду від 13 січня 2011 року шлюб між ними розірвано. В добровільному порядку відповідач відмовляється надавати допомогу на утримання дитини з 1 червня 2013 року. У зв'язку з чим позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, починаючи з 1 червня 2013 року. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснила, що донька проживає разом з нею та знаходиться на повному її утримані. З 1 червня 2013 року відповідач припинив надавати допомогу на утримання дитини, оскільки не працював. Інших дітей та батьків на утриманні позивач не має. До суду не зверталася раніше, оскільки відповідач не працював та звернулася до суду після того, як дізналася, що відповідач влаштувався на роботу. З будь-якими вимогами до відповідача в той час не зверталася, оскільки думала, що він поверне всі кошти після того, як влаштується на роботу. Позивач також зауважила, що відповідач має другу дитину 10 років, на утримання якої також надає матеріальну допомогу, але лише раз на рік, оскільки дитини мешкає постійно за межами України. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони мають спільну малолітню дитину - доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.2). Згідно з довідкою Пушкарівської сільської ради від 16 січня 2014 року дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с.7). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач є батьком малолітньої дитини, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі, досягнуто не було, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що дитина потребує утримання, та те, що відповідач не надав суду доказів про наявність непрацездатних дружини, батьків та про проведення з нього стягнень на утримання зазначених осіб. В той же час суд враховує, що відповідач сплачує аліменти на утримання іншої дитини 10 років, що не заперечувала сама позивач у судовому засіданні. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі ? частини всіх видів доходів (заробітку) відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Не дивлячись на те, що позивачу було роз'яснено обов'язок надання суду доказів на підтвердження доводів позовної заяви, зокрема в ухвалі про відкриття провадження, позивач не надала суду жодних доказів на підтвердження обставин того, що вона вживала будь-які заходи щодо одержання аліментів з відповідача і що останній ухилявся від їх сплати і доказів на обґрунтування дати, з якої, на думку позивача, необхідно стягувати аліменти. Більше того позивач суду пояснила, що знала про те, що відповідач не працює, а тому не платить аліменти, вона чекала, коли він влаштується на роботу. За таких обставин, на думку суду, відсутні підстави для присудження аліментів за минулий час. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial