Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги позивачка в судовому засіданні обґрунтувала тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 02.07.20012 року приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу [PERSON], вона являється власником домоволодіння по [ADDRESS]. Вказане домоволодіння раніше належало відповідачу [PERSON], але 02.07.2012 року було придбано нею з прилюдних торгів, які були організовані державною виконавчою службою. Ніхто з відповідачів у даному житловому будинку ніколи не проживав. Зокрема, відповідач [PERSON] фактично проживає разом з сім'єю в [ADDRESS], а [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON] - в [ADDRESS] де і була зареєстрована. Однак перед проведенням торгів [PERSON] умисно прописав [PERSON] з дитиною у цьому домоволодінні. На даний час вона теж не проживає у даному будинку, оскільки він знаходиться у непридатному для життя стані і потребує перебудови. Вона, як власник, надалі не має наміру надавати відповідачам житлову площу для проживання. Знятись з реєстрації в добровільному порядку відповідачі не бажають. Реєстрація їх у будинку створює певні незручності. Вона має намір проводити капітальну реконструкцію або перебудову будинку, тому хоче, щоб відповідачі були визнані такими, що втратили право на користування цим житлом. Просила позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], яка одночасно є представником неповнолітнього [PERSON], в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, однак від отримання кореспонденції суду відмовились. Відповідачам відомо про розгляд справи, оскільки попередньо до суду 24.09.2014 року поступало клопотання про відкладення розгляду справи, яке було судом задоволено. Однак після відкладення розгляду справи відповідачі до суду не з'явились і не повідомили про причини своєї неявки. За таких обставин суд постановив ухвалу про розгляд справи у порядку заочного провадження. Представник служби у справах дітей Богородчанської райдержадміністрації Мислінська Р.М. в судовому зсіданні заперечила проти задоволення позову. Вказала, що неповнолітній [PERSON] немає у своїй власності іншого житла, а тому позбавлення його права на користування житлом у вказаному будинку буде суперечити його інтересам. Посилаючись на ст. 3 Конвенції ООН про права дитини вважає, що для забезпечення прав неповнолітнього на житло у задоволенні позову слід відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представника служби у справах дітей, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка, відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 02.07.20012 року приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу [PERSON], є одноосібним власником домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS]. Вказане домоволодіння було придбано позивачкою з прилюдних торгів відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно даних Богородчанського РС УДМС відповідачі [PERSON] та [PERSON] на даний час продовжують бути зареєстрованими у вказаному будинку. Даних про реєстрацію в будинку неповнолітнього [PERSON] у РС УДМС немає. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 163 житлового кодексу у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч.1 п.1,5 ч.3,4 ст.71 цього Кодексу. Відповідно до ч.6 ст .71 ЖК передбачено можливість збереження права на користування жилим приміщенням у згаданих вище випадках протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідачі не являються членами сім'ї власника житла, договору найму жилого приміщення з позивачкою не укладали. Даних про укладення договору найму відповідачем [PERSON] з попереднім власником у суду немає. З часу переходу права власності на житло до позивачки, відповідачі у вказаному будинку не проживали і не проживають там на даний час, що підтверджується як поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] так і актом складеним комісією сільської ради від 22.08.2014 року. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] втратили право користування цим житлом. Посилання представника служби у справах дітей на ст. 3 Конвенції ООН про права дитини не спростовує законності заявлених позовних вимог, оскільки відповідно до Декларації прав дитини та вимог національного законодавства, зокрема і ст. 150 СК України саме на батьків покладається обов'язок забезпечення дитини житлом і створення сприятливих умов для розвитку. Визнання [PERSON] та [PERSON] такими що втратили право на користування житлом у домоволодінні позивачки не може вплинути на право неповнолітнього на забезпечення житлом, оскільки судом встановлено, що у даному житловому будинку дитина ніколи не проживала і цим житлом не користувалася. На підставі викладеного,

Outcome: approved