Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» (далі [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 23.01.2018 року припинила трудові відносини з відповідачем на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільненні їй не виплатили заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 18268,65 грн. 17.04.2018 року був виданий судовий наказ № 428/4035/18 про стягнення заборгованості із заробітної плати. Просила суд стягнути з [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.01.2018 року по 02.10.2018 року в сумі 28723,68 грн. Представник відповідача [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» [PERSON] надала до суду відзив, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтувала тим, що підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є порушення строків проведення розрахунку з працівником при звільненні та вина власника. З посиланням на норми ст. 617 ЦК України, ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»\~ зазначила, що внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) актів тероризму, військових дій на території України, які були встановлені висновком Торгово-промислової палати України від 28.11.2017 року № 3800/2/21-10.2, виникла ситуація, внаслідок якої стала неможливою своєчасна виплати заробітної плати при звільненні позивача. Такі форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставами для звільнення від відповідальності [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» за невиконання зобовязань, передбачених ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 83\~ і ст. 116 КЗпП України. Крім того, в результаті пошкодження електромереж внаслідок бойових дій [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було відключене від обєднаної енергосистеми\~ України та не має доступу до електростанцій України, а відновити доступ до джерел електропостачання немає можливості через розташування пошкоджених мереж у зоні бойових дій. Введення в дію паралельної лінії енергопостачання підприємства (приєднання до загальноукраїнської мережі) не відбулось, що підтверджується листами Держенергонагляду від 14.11.2014 року № 01/11-5590, актами Сєвєродонецького відділення Держенергонагляду від 18.01.2016 року № 02/23-02-003 та від 07.03.2017 року № 02/23-02-005. Для вирішення питань щодо забезпечення надійного енергопостачання підприємства [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» зверталось до профільних міністрів, проте це питання вирішено не було. Зазначені обставини унеможливлюють до теперішнього часу виробничу діяльність та випуск продукції [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот». В звязку з неможливістю ведення виробничої діяльності на підприємстві було введено простій. Вказані обставини свідчать про те, що невиплата заробітної плати працівникам при звільненні не є результатом вини роботодавця, а є наслідком форс-мажорних обставин. Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про місце, день і час судового розгляду справи, що підтверджується даними повідомлення про вручення поштового відправлення [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот», діючи відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача. В судове засідання учасники справи не зявилися, позивач надала заяву про розгляд справи без її участі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] перебувала в трудових відносинах з [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» з 09.03.1999 року по 23.01.2018 року, включно. Трудові відносини припинились 23.01.2018 року за власним бажанням [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача серії БТ-ІІ № 5511654. На момент звільнення [PERSON] заборгованість по заробітній платі становила 18268,65 грн., про стягнення якої 17.04.2018 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області був виданий судовий наказ. [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» 02.10.2018 року виплатило позивачу борг по заробітній платі в повному обсязі в сумі 18268,65 грн., що підтверджується копією виписки з банківського рахунку позивача від 06.12.2018 року, виданої АБ «Кліринговий дім». Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує, що позивач була звільнена 23.01.2018 року, в цей день вона знаходилася на роботі і оплата за цей робочий день була нарахована. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, і до дня, коли позивачу було сплачено нараховану, але не виплачену заробітну плату в повному обсязі, тобто за період з 24.01.2018 року по 01.10.2018 року, включно, в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок). Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134. Середньогодинна заробітна плата позивача [PERSON] становить 19,62 грн., а середньомісячне число робочих годин 167,7 год., що підтверджується копією довідки [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» № 37261 від 10.10.2018 року Загальна кількість робочих годин за період з 24.01.2018 року по 01.10.2018 року, включно, становить 1397,1 год., яка складається з кількості робочих годин за 6 робочих днів затримки у січні 2018 року (167,7 год. : 21 робочих днів у січні 2018 року х 6 робочих днів затримки = 47,9 год.), за 8 повних місяців затримки з лютого 2018 року по вересень 2018 року (167,7 год. х 8 місяців = 1341,6 год.) та за 1 робочих днів затримки у жовтні 2018 року (167,7 год. : 22 робочих днів у жовтні 2018 року х 1 робочих днів затримки = 7,6 год.). Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 27411,10 грн. (визначається шляхом множення середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто 19,62 грн. х 1397,1 год. = 27411,10 грн.). Виходячи з вищенаведеного розрахунку, суд відзначає, що позивачем була неправильно розрахована сума середнього заробітку за час затримки розрахунку. Розрахунок суду зроблений відповідно до Порядку з урахуванням постанови Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134. При цьому суд відзначає, що сума середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні розраховується і зазначається в рішенні без утримання податків й інших обовязкових платежів, як то зазначено в абзаці 5 пункту 6 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13. Враховуючи приписи ч.1 ст.13 ЦПК України, суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] в сумі 27411,10 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, розрахований пропорційно сумі задоволених позовних вимог, в розмірі 672,59 грн.

Outcome: partial