Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві В судовому засіданні позивач уточнила позовну вимогу 2 та просила дозволити змінити прізвище [PERSON] на її дівоче прізвище «[PERSON]». Також позивач вказала, що витрати по сплаті судового збору залишає за собою. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, однак в матеріалах справи міститься нотаріально завірена заява відповідача, в якій він вказав, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Служба у справах дітей Тлумацької РДА Івано-Франківської області 05.05.2015 року подала до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав та просила розглядати справу без участі їх представника. Прокурор, яка в інтересах дитини вступила в розгляд даної справи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, прокурора, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 07.10.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] (а.с.4). В період шлюбу в подружжя народився син [PERSON], [INFO], що посвідчується копією Свідоцтва про народження (а.с.5). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з 2007 року відповідач проживає окремо, не бере участі в у вихованні сина, злісно ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини. Станом на 30.09.2014 року заборгованість по аліментах за період з 2008 року становить 7477 грн. (а.с.12-14). Відповідно до ст. 141, 180 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України і з'ясовує які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов'язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутових умов життя та матеріального становища відповідача. Відповідач дійсно проявляв байдужість до дитини, не намагався бачити дитину, піклуватися щодо її розвитку, брати участь у її вихованні, що визнається заявою відповідача, відповідач також і не виконує зобов'язання по сплаті аліментів, що підтверджує його небажання і фінансово допомагати дитині. Дитина проживає з матір'ю, що підтверджено довідкою (а.с.17). А тому, суд вважає, що позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав є обґрунтованими. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Органом і опіки та піклування Тлумацької районної державної адміністрації Івано-Франківської області надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав батька [PERSON] щодо сина [PERSON], [INFO]. Суд зазначає, що відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він в тому числі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У свою чергу батько (один із батьків) має довести, що він належним чином виконує свої батьківські обов'язки. Відповідач такого не довів. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до положень ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Однак позивачем не надано доказів того, що існує спір між сторонами, щодо зміна прізвища дитини. А тому в задоволенні заявленої вимоги про надання дозволу на зміну прізвища сина [PERSON] на прізвище «[PERSON]» слід відмовити. На підставі наведеного, відповідно до ст. 19, 141, 180-182, 184, 164 СК України,

Outcome: partial