Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , Тлумацької міської\~ради об`єднаної\~територіальної громади\~Тлумацького району\~Івано-Франківської\~областіпро визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що за вищевказаною адресою проживали її батьки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вона, її сестра [PERSON] та її діти: син [PERSON] та донька [PERSON] . Наведений двір відносився до типу робітничого двору, тому належав матері [PERSON] на праві власності. [INFO] помер батько [PERSON] , а [INFO] померла мати [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадшина на все належне їй на день смерті майно, яке вона ще за життя заповіла позивачу. Позивач прийняла спадщину після смерті матері, так як вона проживала разом з матір`ю [PERSON] та була зареєстрована в господарстві. Вона бажає оформити спадщину на своє ім`я, однак в нотаріальному порядку їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на домоволодіння. У зв`язку з вищевказаним, позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дану цивільну справу передано для розгляду судді Мануляку Ю.В. Відповідно до наказу Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 18.07.2019 року № 16-19 «Про відрахування зі штату суду [PERSON] .» суддю Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Мануляка Ю.В. відраховано зі штату Тлумацького районного суду Івано-Франківської області з 18.07.2019 року, як такого, в якого закінчився строк відрядження як тимчасового переведення до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області на шість місяців для здійснення правосуддя у межах загального річного строку. Розпорядженням керівника апарату Тлумацького районного суду Івано-Франківської області № 97-19 від 19.07.2019 року призначено повторний автоматичний розподіл вищевказаної цивільної справи. 19.07.2019 року, на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дану цивільну справу передано для розгляду судді Лущак\~Н.І. Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 25.07.2019 року справу за даним позовом прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання по справі у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тлумацького районного суду Івано-Франківської області. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 11.11.2019 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві просила розгляд справи провести у її відсутності. Відповідач [PERSON] та представник відповідача Тлумацької міської ради об`єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явилися, до суду подали письмові заяви, у яких вказали, що позов визнають, не заперечують проти його задоволення та просили справу розглядати без їх участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги № 3 Олешівської сільської ради по с. Остриня за 1986-1990 роки, виданої Тлумацькою міькою радою об`єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області № 345 від 25.06.2019 року, в господарстві особовий рахунок № [NUMBER] , тип двору робітничий були зареєстровані та проживали: голова двору [PERSON] , 1937 р.н., чоловік [PERSON] , 1941 р.н., дочка [PERSON] (позивач), 1973 р.н., дочка [PERSON] , 1960 р.н., внук [PERSON] , 1983 р.н., внучка [PERSON] , 1988 р.н. (а.с. 13). Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 02.02.2016 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS] побудовані у період з 1969 року по 1991 рік (а.с. 5-7). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. Відповідно до вимог ст.ст. 123, 126 ЦК Української РСР (в ред. від 18 липня 1963 року) та п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 02 березня 1973 року № 3 «Про судову практику в справах про поділ колгоспного двору і виділ з нього», розмір частки колишнього члена колгоспного двору в спільному майні, що належить дворові і збереглося після його перетворення в господарство робітників та службовців (якщо на час припинення існування двору цей член не втратив права на неї), встановлюється згідно зі ст. 123 ЦК Української РСР. Тому при поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, суди повинні виходити з принципу рівності часток усіх колишніх членів двору, в тому числі непрацездатних і неповнолітніх. Майно, придбане після перетворення колгоспного двору в господарство робітників чи службовців, підлягає поділу за нормами, що регулюють поділ спільної часткової власності або спільної сумісної власності подружжя. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що вирішуючи спори про право приватної власності на майно, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про власність» об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуті з передбачених законом підстав. Отже, [PERSON] (мати позивача), як голові двору, належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] народилася [INFO] і її батьками були [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 21). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00022985149 від 29.05.2019 року 19.11.1994 року [PERSON] (позивач) уклала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 22). Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 16.07.2013 року шлюб між [PERSON] (позивач) та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу залишено [PERSON] шлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с. 23). [INFO] [PERSON] (батько позивача) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 16). Ще за життя він посвідчив заповіт, яким все належне йому на день смерті майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати і на що він за законом матиме право заповів дочці [PERSON] (позивач), що підтверджується копією заповіту від 07.02.2011 року (а.с. 15). [INFO] померла [PERSON] (мати позивача), що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 17). Ще за життя вона посвідчила заповіт, яким все належне їй на день смерті майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати і на що вона за законом матиме право заповіла дочці [PERSON] (позивач), що підтверджується копією заповіту від 07.02.2011 року (а.с. 14) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 56649195 від 26.06.2019 року (а.с. 48 зворот). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивач) прийняла спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , оскільки була зареєстрована та постіно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Тлумацької міської ради об`єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області № 337 від 20.06.2019 року (а.с. 12). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 131/2019 від 26.06.2019 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославською Н.В. після смерті [PERSON] (а.с. 44-53), з якої вбачається, що позивач є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає. Згідно відповідей приватних нотаріусів Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Водославської Н.В. № 502/01-16 від 26.07.2019 року (а.с. 43) і [PERSON] № 01-16/640 від 29.07.2019 року (а.с. 54) та Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 528/01-16 від 27.08.2019 року (а.с. 58), спадкова справа після смерті батька позивача [PERSON] не заводилася. Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Позивачу в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на житловий будинок з господарськими буділями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , які залишились після смерті [PERSON] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Волославською\~Н.В. № 423/02-31 від 27.04.2019 року (а.с. 19). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. При такому вирішенні спору, суд вважає, що документально підтверджені судові витрати по справі понесені позивачем [PERSON] по сплаті судового збору в сумі 897,23 грн. (квитанція № 0.0.1397639364.1 від 02.07.2019 року, а.с. 1) слід покласти на її рахунок. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України (в редакції 2003 року),

Outcome: approved