Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вимогою про встановлення факту спільного проживання з [PERSON] понад 5 років в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], однією сім'єю з 2003 року до [INFO] (день смерті [PERSON]). Заява мотивована тим, що з 2009 року [PERSON] стала проживати з [PERSON] в [ADDRESS], так як остання часто хворіла та потребувала сторонньої допомоги. [PERSON] піклувалася про [PERSON] як доглядальницю, спільно вела з нею господарство та забезпечувала догляд за хворою та її потреби в їжі, медикаментах та гігієні. [INFO] [PERSON] померла, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 2183 від 29.07.2015 року та видано відділом ДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області свідоцтво про смерть. [PERSON] належним чином були організовані та проведенні похорони покійної та усі післяпохоронні заходи, що підтверджуються виданим свідоцтвом про поховання № 1391 від 29.07.2015 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все майно, що належало померлій на праві приватної власності. За час свого життя [PERSON] не склала заповіт про те, хто та як має розпоряджатися її майном та іншими майновими правами на випадок смерті, а тому спадкування всіх прав та обов'язків здійснюється за законом в порядку спадкування почергово. А тому у заявниці [PERSON] виникла необхідність встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини для того, щоб належним чином оформити право на спадщину та одержати свідоцтво про право на спадщину. В судовому засіданні заявник та представник заявника підтримали заяву в повному обсязі та просили суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи Вінницької міської [PERSON] заперечила щодо задоволення зави та просила відмовити в її задоволенні в повному обсязі, вказала, що заявник та її представник не надали суду доказів проживання заявника та [PERSON] однією сім'єю. Свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] знає приблизно біля десяти років. Вона проживала разом з [PERSON], за якою доглядала, так як власного житла у [PERSON] не було. Вказує, що тільки [PERSON] доглядала за [PERSON], ніяких соціальних працівників не було. Свідок [PERSON], яка перебуває зі [PERSON] в дружніх відносинах, вказала, що остання доглядала [PERSON] Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.07.2015 року, актовий запис № 2183. [PERSON] здійснила поховання [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про поховання від 29.07.2015 року. Першою вінницькою державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 803/2015 року від 02.10.2015 року. Відповідно до матеріалів спадкової справи із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] Суд встановив, що [PERSON] приятелювала з [PERSON], часто відвідувала її, допомагала в купівлі продуктів харчування, ліків, доглядала, по смерті [PERSON], здійснила поховання. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються нормами ЦК, СК та ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.234 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Згідно із ч. 3 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Згідно із ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із ч.ч. 2,4 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язок. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК, сім'єю є соціальна група, що складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, а також людей, що спільно проживають на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, яка здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, як проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом) судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Cуд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги, заявлені позивачем, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак задоволенню не підлягають. Так, всупереч вимог ст. 60 ЦПК України заявник та його представник не надали суду доказів того, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] в одній квартирі однією сім'єю, мала спільне з покійною господарство, була пов'язана спільним побутом та вказані особи мали взаємні права і обов'язки. При цьому як вбачається з пояснень заявника, вона фактично доглядала за покійною за проханням дочки останньої за певну винагороду, в них не було спільного бюджету, та покупки вона здійснювала для [PERSON] за кошти померлої. Також [PERSON] як одинока особа отримувала соціальні послуги у Територіальному центрі соціального обслуговування міста Вінниці з 30.11.2010 року по [INFO]. Крім того, слід критично оцінювати період встановлення даного факту, оскільки заявник просить встановити факт спільного проживання з 2003 року, в самій заяві та наданому акті сусідів мова йде про період з 2009 року. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а судові витрати залишити за заявником.

Outcome: dismissed