Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Великомихайлівського районного суду Одеської області із позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів на дитину, мотивуючи заявлені вимоги тим, що відповідно до виконавчого листа № 2/498/207/2013 виданого 08 травня 2013 року на виконання рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 22 квітня 2013 року, відповідач зобов'язаний сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], щомісяця аліменти в розмірі ? частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового для дитини відповідного віку, починаючи з 25 лютого 2013 року. Вказаний виконавчий лист надійшов на виконання до відділу державної виконавчої служби Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції Одеської області і було відкрите виконавче провадження. На даний період часу вказаний виконавчий лист перебував на виконанні у відділі державної виконавчої служби Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції Одеської області і за підрахунком відділу, відповідач має заборгованість зі сплати аліментів відповідно до розрахунку заборгованості на загальну суму 6962.70 грн. за період з лютого 2013 року по вересень 2013 року. Вказана заборгованість виникла із вини відповідача, оскільки він перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Великомихайлівському районі Одеської області і отримує пенсію, проте усвідомлено та навмисно, періодично сплачує з неї аліменти у меншому розмірі, ніж це встановлені рішенням суду. Відповідач ухиляється від сплати аліментів та заборгованості по аліментах, саме з його вини і утворилась заборгованість. Загальна сума заборгованості по аліментам та пені, яка підлягає виплаті становить заборгованість по аліментах 6862.70 грн. грн. + пеня 1796.52 грн. = 8659.22 грн. (розрахунок додається). В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача заборгованості по аліментам та пені в розмірі 8659,22 грн.. Разом з тим позивач запропонувала відповідачу повернути позивачу корову, а позивач не буде претендувати на аліменти, заборгованість зі сплати аліментів, пеню за несвоєчасну сплату аліментів. В судовому засіданні відповідач підтвердив факт про наявність заборгованості зі сплати аліментів, при цьому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволені позову з тих підстав, що у відповідача відсутні кошти. На пропозицію позивача про повернення корови відповідач відповів відмовою. Суд вислухавши сторони, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст.. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 11 вересня 2013 р. розглянув справу № 6-81 цс 13, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за аліментами та пені від суми несплачених аліментів. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватись щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з'ясовувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожен із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. На підставі ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved