Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, їй на праві власності належить 1/2 частина трикімнатної квартири [ADDRESS] (Піонерська) в м. Бердянську Запорізької області. Іншим співвласником 1/2 частини квартири є [PERSON] В зазначеній вище квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та їх син [PERSON], який з 2014 року не проживає за даною адресою. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №99 в будинку №67 по вул. Волонтерів (Піонерська) в м. Бердянську Запорізької області. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON], повідомлений про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не зявився, письмові заперечення на позов не надав. Представник виконавчого комітету Бердянської міської ради подав заяву від 02.10.2017 року №918 про розгляд справи у його відсутність. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони є сусідками позивача. Знайомі з [PERSON], проте останнього не бачили близько 15 років. Свідок [PERSON] пояснив, що він є батьком відповідача та співвласником квартири [ADDRESS] (Піонерська) в м. Бердянську. В 2014 році за вказаною адресою був прописаний [PERSON], який в той же день виїхав до Російської Федерації. Фактично [PERSON] в квартирі жодного дня не проживав. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4\~\~ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] (Піонерська) в м. Бердянську Запорізької області зареєстровано за [PERSON] та [PERSON], по 1/2 частці за кожним, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.09.2007 року. У вищевказаній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Житлосервіс-2А» Бердянської міської ради №3815 від 23.08.2017 року. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування, особа має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши зокрема вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Відповідно до пояснень позивача, відповідач був зареєстрований в квартрі як член сімї співвласників. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири),\~\~якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.\~ Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Підстави для визнання члена сім'ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України, а саме відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до пояснень позивача, пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], Акту від 16.11.2017 року, суд вважає доведеним, що відповідач з 2014 року не проживає у спірному житловому приміщенні. Зазначені докази суд вважає належними та допустимими, вони узгоджуються між собою, тому суд приймає їх за основу при ухваленні даного рішення. Доказів на підтвердження поважності причин не проживання в квартирі за місцем реєстрації відповідачем суду не подано. З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, суд вважає, що позивач довів наявність передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved