Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача, а саме: про визнання недійсним договору споживчого кредиту №ZHVPGL00000062 від 17.02.2006 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], визнання недійсним договору іпотеки жилого приміщення від 17.02.2006 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] та скасувати заборону відчуження нерухомого майна: двокімнатної квартири [ADDRESS]. Позов обґрунтовано тим, що 17.02.2006 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № ZHVPGL00000062. Відповідно до даного договору банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 28500,00 доларів США строком з 17.02.2006 року до 16.02.20201 року та сплатити проценти у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості, а також 1998,75 доларів США на сплату страхових платежів. Кредит був наданий для придбання двокімнатної квартири [ADDRESS]. В забезпечення виконання договору споживчого кредиту між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки від 17.02.2006 року, який нотаріально посвідчено та зареєстровано за № 2209. 02.03.2012 року між сторонами було підписано додаткову угоду № 1 до договору споживчого кредиту. Позивач вважає кредитний договір №ZHVPGL00000062 від 17.02.2006 року таким, що не відповідає чинному законодавству України, є несправедливим та повинен бути визнаний недійсним, оскільки при укладені договору відповідачем не дотримано вимоги п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: не зазначено істотну умову договору - ціну, оскільки в укладеному договорі відсутня загальна вартість кредиту, а графа «Графік погашення кредиту» взагалі відсутня. Оскільки, [PERSON] вважає недійсним кредитний договір, тому просить визнати недійсним і договір іпотеки, укладений на виконання кредитного договору. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 04.11.2016 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду. Ухвалою суду від 05.12.2016 року задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на майно, а саме на двокімнатну квартиру загальною площею 45.45 кв.м., житловою площею: 27,80 кв.м. що розташована за адресою: [ADDRESS]. яка належить на праві власності [PERSON]. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 19.01.2017 року, ухвалу суду від 05.12.2016 року залишено без змін. Ухвалою судді Драча Ю.І. від 08.11.2017 року справу прийнято до свого провадження. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, вказав на його необґрунтованість та просив застосувати строки позовної давності звернення до суду з даним позовом. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 17.02.2006 року між позивачем - [PERSON] (прізвище змінено на [PERSON] у зв'язку з укладенням шлюбу) та ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником кого є ПАТ КБ «Приватбанк») було укладено кредитний договір №ZHVPGL00000062 (а.с. 6-8). За умовами даного договору банк зобов'язався надати позивачу кредитні кошти готівкою через касу на строк до 16.02.2021 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 28500,00 доларів США на купівлю двокімнатної квартири, а також у розмірі 1998,75 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 договору зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця у період сплати в розмірі 0,07 % від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору. Погашення заборгованості за даним договором повинно було б здійснюватись кожного місяця у сумі 365,06 доларів США для погашення кредитної заборгованості, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. З метою забезпечення виконання зобов'язань за даним договором, 17.02.2006 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником кого є ПАТ КБ «Приватбанк») було укладено кредитний договір Іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстрованим в реєстрі за № 2209 (а.с. 9-11). Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов'язальні відносини, тому до спорів щодо невиконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються. У разі ненадання зазначеної у п.2 ст.11 вищезазначеного закону інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Частиною 7 ст.15 та ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено визнання договору недійсним за умови ненадання повної інформації споживачу, а тому з цих підстав кредитний договір не може бути визнаний недійсним. Зокрема, дана обставина не впливає на чинність правочину, оскільки договір був укладеним, сторони виконували його умови і відповідно до зазначеного договору позивач отримав кредит. Позивач [PERSON] відповідно до п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не скористалася своїм правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини, не відмовилася від його виконання, а тривалий час користувався кредитним коштами, що свідчить про те, що вона була згодна з умовами даного договору, а також не вимагала надання додаткової інформації по кредитному договору. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У частині третій ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначений перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Частиною 5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні, стосовно споживача, правила зміни відсоткової ставки. Спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим до нього, оскільки при підписанні даного договору [PERSON] ознайомилася та погодилася з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність в останньому несправедливих умов та істотного дисбалансу прав споживача, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як його спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов'язань. Посилання позивача на ненадання їй банком інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, зокрема щодо реальної процентної ставки за договором, як на підставу визнання договору недійсним, передбачену ч.1 ст.230 ЦК України, є безпідставним. Відповідно до змісту ч.1 ст.230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Позивач отримав кошти, не скористався правом щодо відкликання згоди на укладення договору, не звертався з заявами про надання додаткової інформації або роз'яснення окремих положень договору. Відомості про повну відмову позивача від його виконання з підстав порушення вимог Закону України Про захист прав споживачів відсутні. Таким чином, суд вважає, що в момент вчинення сторонами оспорюваного правочину були додержані встановлені чинним законодавством вимоги та сторони уклали договір, володіючи необхідним обсягом цивільної дієздатності, повною мірою усвідомлюючи значення своїх дій, на підставі вільного волевиявлення, котре відповідало їх внутрішній волі як учасників правочину, тому суд приходить до висновку, що встановлені законом підстави для визнання недійсним договору відсутні. Також, встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №ZHVPGL00000062, 17.02.2006 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником кого є ПАТ КБ «Приватбанк») було укладено договір Іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстрованим в реєстрі за № 2209. Оскільки підстави для визнання недійсним основного зобов'язання (договору споживчого кредиту №ZHVPGL00000062) відсутні, тому позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 17.02.2006 року та скасування заборони відчуження нерухомого майна: двокімнатної квартири [ADDRESS], які є похідним, також задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed