Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 01 вересня 2011 року її було зараховано до складу студентів Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара на пільгових умовах відповідно до ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці». В звязку з цим вона мала право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Про порушене право вона дізналася в жовтні 2016 року під час оформлення субсидії, та 26 січня 2017 року звернулася до відповідача з заявою про здійснення перерахунку та отримання довідок про доходи. Листом від 08 лютого 2017 року відповідач повідомив про відсутність порушень в його діях і він керувався Порядком призначення і виплати стипендії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882 «Питання стипендіального забезпечення». Однак Положення «Порядку призначення виплати стипендії» щодо розміру стипендії не можуть бути застосовані до даного випадку, оскільки пізніше прийнятим законом «Про підвищення престижності шахтарської праці», який має вищу юридичну силу по відношенню до зазначеної постанови, встановлено інший більш високий рівень стипендії для категорії студентів з числа дітей шахтарів. Оскільки позивач не знала про порушення свого права і не могла знати, то позовна давність не підлягає застосуванню. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь не нараховану та невиплачену стипендію, враховуючи інфляційні втрати у розмірі 45\~199, 06 грн., а також судові витрати по справі. Представником позивача надано до суду заяву, відповідно до якої просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а також надав письмові пояснення щодо відсутності підстав для застосування строку позовної давності, оскільки позивач про порушене право дізналася в жовтні 2016 року від працівників Управління соціального захисту населення Соборної районної в місті Дніпрі ради. Представник відповідача надала до суду письмові заперечення, відповідно до яких просить до позовних вимог позивача застосувати строки позовної давності, оскільки позивач не заявила клопотання про поновлення строку позовної давності, а також не надала до суду доказів поважності причин пропуску строку позовної давності. Представником третьої особи надано до суду письмові пояснення, відповідно до яких Міністерство освіти і науки України проти заявлених позовних вимог заперечує в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] (до зміни прізвища Бублик) у період з 01 вересня 2011 року по 30 червня 2015 року навчалася у Дніпропетровському національному університеті ім. Олеся Гончара. Згідно відповіді Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара позивача було зараховано до університету поза конкурсом відповідно до ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» і «Правил прийому до Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара у 2011 році» /а.с.12/. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про вищу освіту», держава гарантує надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 54 Закону України «Про вищу освіту» (з наступними змінами та доповненнями), студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій, призначених юридичними та фізичними особами, які направили їх на навчання, а також інших стипендій відповідно до законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. З огляду на це [PERSON] мала право на отримання стипендії відповідно до норм ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Суд, звертає увагу на те, що відсутність бюджетного фінансування не може бути причиною невиконання покладених на Університет митної справи та фінансів зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»). Положення «Порядку призначення і виплати стипендій», затвердженого Постановою КМУ від 12 липня 2004 року №882, щодо розміру стипендій не можуть бути застосовані до даного випадку, оскільки пізніше прийнятим законом «Про підвищення престижності шахтарської праці», який має вищу юридичну силу по відношенню до зазначеної постанови, встановлено інший більш високий рівень стипендії для категорії студентів з числа дітей шахтарів. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У справі представником відповідача заявлено про застосування позовної давності. На протязі всього періоду навчання з 2011 по 2015 рік позивач отримувала стипендію в розмірі нижчому ніж прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб, а з позовною заявою до суду звернулася лише 20 лютого 2017 року. Таким чином твердження позивача про те, що вона довідалася про порушення свого права лише в жовтні 2016 року є безпідставним, оскільки на протязі всього періоду навчання вона отримувала стипендію в нижчому розмірі ніж це передбачено ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці». Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет на 2014 рік» встановлено у 2014 році прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб 1218 грн. Згідно ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2015 року складає 1218 грн., а з 01 грудня 2015 року 1378 грн. Крім того, згідно положень ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» стипендія підлягає індексації. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів та послуг. Таким чином заборгованість по виплаті стипендії за період з 01 лютого 2014 року по 30 червня 2015 року (з урахуванням строку позовної давності) складає: 5\~630, 64 грн. сума не донарахованої стипендії, а також 2\~626, 48 грн. компенсація з урахуванням інфляційних втрат (розрахунок наданий представником відповідача та перевірений в судовому засіданні а.с. 50-54). Розрахунок наданий представником позивача суд оцінює критично та не може прийняти їх до уваги, оскільки вказаний розрахунок містить розбіжності щодо виплаченої стипендії із довідками про доходи, що містяться в матеріалах справи. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 8\~257, 12 грн. не донарахованої та невиплаченої стипендії з урахуванням інфляційних втрат. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial