Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із вказаним позовом, мотивуючи заяву тим, що 5 травня 2014 року померла її мати [PERSON], по смерті якої залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Лісове Маневицького району Волинської області, по вул. Центральній, 41; земельна ділянка площею 0,4223 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Маневицького району. Ще за життя, 15 березня 1999 року [PERSON] посвідчила заповіт на імя [PERSON] Спадкоємцями по смерті [PERSON] крім позивача є її діти [PERSON], [PERSON], які у встановлений законом строк та спосіб спадщину не прийняли та не претендують на неї. [PERSON] прийняла спадщину шляхом подачі до нотаріальної контори відповідної заяви, однак у звязку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів про право власності на вказане спадкове майно, їй було відмовлено в нотаріальному оформленні спадкових прав, тому просила суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на вказане спадкове майно. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак подала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], кожен зокрема в судове засідання не зявилися однак до суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, щодо задоволення позову не заперечували. Відповідач [PERSON] сільська рада Маневицького району Волинської області свого представника для участі в розгляді справи не направили, проте подали до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у відсутності їх представника, позов визнають, щодо його задоволення не заперечують. Відповідач [PERSON] районна державна адміністрація Волинської області свого представника для участі в розгляді справи не направили, проте подали до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у відсутності їх представника, позов визнають, щодо його задоволення не заперечують. Дослідивши письмові докази у справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235, ч. 1 ст. 1236 цього ж Кодексу заповідач може призначати своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть йому належати в майбутньому. Статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що 5 травня 2014 року померла мати позивача [PERSON], однак ще за життя 15 березня 1999 року посвідчила заповіт, яким житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходяться в с. Лісове Маневицького району Волинської області заповіла дочці [PERSON], що підтверджується матеріалами справи (а.с. 5, 12). Із витягу з погосподарської книги № 3 за 2014 рік та довідки [PERSON] сільської ради Маневицького району № 835 від 2 жовтня 2017 року вбачається, що власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул. Центральній, 41, в с. Лісове Маневицького району Волинської області є [PERSON], яка була зареєстрована та проживала за вищевказаною адресою. Заповіт від імені [PERSON] посвідчувавс [PERSON] сільською радою Маневицького району Волинської області № 3 від 15 березня 1999 року (а.с. 6, 7). Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 493115 від 20 травня 2008 року підтверджується, що власником земельної ділянки розміром 0,4223 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Маневицького району є [PERSON] (а.с. 10, 11). Відповіддю на усне звернення від 2 листопада 2017 року, державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на імя спадкодавця та які підтверджують право власності на спадкове майно (а.с. 16). Відповідно до повідомлення [PERSON] державної нотаріальної контори Волинської області № 1663/1-16 від 29 грудня 2017 року, після смерті [PERSON], яка померла 19 квітня 2017 року, була заведена спадкова справа № 203 за 2014 рік. 21 жовтня 2014 року із заявою про прийняття спадщини звернулася дочка спадкодавця [PERSON] (а.с. 27-28). Згідно висновку Маневицького архітектурно планувального підприємства 19 жовтня 2017 року житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться в с. Лісове Маневицького району Волинської області по вул. Центральній, 41, відповідають діючим державним будівельним, санітарним і пожежним нормам (а.с. 8). Зважаючи на вищевикладене та беручи до уваги те, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом та за законом, прийняла спадщину в встановлений законом строк та спосіб, суд приходить висновку про доцільність визнання за нею права власності на вказане спадкове майно. На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1223, 1233, 1235, 1236, 1258, 1261, 1270 ЦК України,

Outcome: approved