Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів визначених заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2018 року та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 липня 2006 року з [PERSON] на її користь стягувалися аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 130 гривень, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. Заочним рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 жовтня 2009 року по справі №2-2651/2009 змінено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] та прийнято рішення про стягнення з останнього на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Заочним рішенням Смілянського міськрайоного суду Черкаської області від 14 травня 2018 року змінено розмір аліментів, та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , 2003 року народження у твердій грошовій сумі в розмірі 1700 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Спільний з відповідачем син [PERSON] до цього часу проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Вважає, що зміна розміру прожиткового мінімуму для дітей з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1700 гривень по даний час, суттєвий рівень інфляції, девальвація національної валюти, збільшення споживчих цін, розмір аліментів у вказаній сумі є таким, що підлягає перегляду. З моменту призначення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1700 гривень минуло більше року,\~ за цей час значно підвищилися, та надалі підвищуються ціни на продукти харчування, одяг, лікування, навчання, житлово-комунальні послуги, проїзд у транспорті. З врахуванням вищевикладеного вважає, що аліменти мають бути збільшені до 3500 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з наведених у позовній заяві підстав, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою місця реєстрації, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, відповідно до якого, він отримав судову повістку про виклик у судове засідання особисто 10 липня 2019 року, 14 вересня 2019 року. Причини неявки суд не повідомив, заяви про визнання чи невизнання позову, відзиву на позов не надав. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, при цьому причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав, та приймаючи до уваги, що позивач [PERSON] , відповідно до її письмової заяви, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечувала, суд приходить до беззаперечного висновку про можливість ухвалення у справі заочного рішення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] позивач у справі та [PERSON] відповідач у справі (а.с.3). Як вбачається із заочного рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 травня 2018року змінено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] згідно рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області\~ від 19 жовтня 2009 року та ухвалено стягувати з останнього на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1700 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.4-6). Відповідно до довідки №122809 від 20 травня 2019 року про склад сім`ї виданої головою квартального комітету №7 Смілянської міської ради, [PERSON] , проживає в будинку [ADDRESS] , спільно з сином [PERSON] , 2003 року народження (а.с.8). Враховуючи вищевказану довідку про склад сім`ї та доводи позивача, викладені в позовній заяві, суд приходить до обґрунтованого висновку, що спільний позивача з відповідачем син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю та знаходиться на повному її утриманні. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно п.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» від 28 лютого 2019\~ року № 2696-VIII прожитковий мінімум дітей, віком від 6 до 18 років, складає з 1 січня 2019 пo 30 червня 2027 гривень, 01 липня по 30 листопада - 2118 гривень, з 01 грудня - 2218 гривень. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на неповнолітню дитину віком від 6 до 18 років на день звернення до суду з позовом становить 2027 гривень, відтак сума стягуваних із відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1700 гривень є нижчою, ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, та не забезпечує належного рівня життя дитини. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Доказів, які б свідчили про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини, батьків, повнолітніх дочки чи сина, відсутність у нього можливості сплачувати\~ аліменти у зазначеному позивачем розмірі внаслідок стану здоров`я чи матеріального становища, матеріали справи не містять. Окрім того, як вбачається з позовної заяви, підставами звернення з відповідним позовом серед інших є підвищення цін на продукти харчування, одяг, лікування, навчання, житлово-комунальні послуги, проїзд у транспорті. Вищевказані позивачем у позовній заяві обставини відповідають дійсності та являються загальновідомими фактами та безпосередньо впливають на життєдіяльність дитини. Відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Згідно ч.1 ст.18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої постановою Верховної ради України 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 вищевказаної Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надала суду відповідні докази, які є підставою для зміни розміру аліментів, при цьому визначальним при вирішенні спору суд визнає гарантоване Конституцією та законами України право дитини на належне повноцінне її утримання, мінімального рівня якого наразі об`єктивно не може забезпечити розмір стягуваних із відповідача у справі аліментів у сумі 1700 гривень. Таким чином, з огляду на недопустимість порушення прав дитини на забезпечення батьками її належного утримання, за вимогою позивача слід збільшити розмір аліментів стягуваних із відповідача на її користь за рішенням суду. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження рівня життя, який вона б мала, в разі утримування її обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі саме і забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Таким чином, зважаючи на норми чинного законодавства, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що для забезпечення достатнього рівня життя неповнолітньої дитини, виходячи з засад розумності та справедливості, позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 гривень на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів у новому розмірі» аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У відповідності до\~ ч.3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, повязані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно з\~ ч.2ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Договором про надання правничої допомоги № 25/19, укладеним 20 травня 2019 року між адвокатом Терещенко С.І. та позивачем [PERSON] передбачено, що за надання правничої допомоги за цим договором клієнт сплачує адвокату вартість наданих послуг при наданні правничої допомоги, перелік та вартість яких визначається в розрахунку обсягу вартості наданих послуг та розміру компенсації витрат по наданню правничої допомоги та в акті виконаних робіт при наданні правничої допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач\~ надала суду акт виконаних робіт від 20 травня 2019 року, договір про надання професійної правничої допомоги № 25/19\~ від 20 травня 2019 року, та квитанцію на оплату професійної правничої допомоги від 20 травня 2019 року. Відтак, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат за надання правничої допомоги в розмірі 500 гривень. Так як, позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved