Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача відшкодування у сумі\~ 18458,86грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків, та 2000,00 грн. в рахунок відшкодування послуг з наданої правової допомоги та 908 грн. в оплату понесених витрат по сплаті судового збору. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2021 прийнято дану справу до свого провадження та призначено до судового розгляду. Позовні вимоги та їх розмір,\~ мотивовано та обґрунтовано позивачем, як\~ відсутність участі відповідачем в утриманні їх спільної квартири. Так, з вимог, викладених у позовній заяві, випливає, що позивач зазнав матеріальних збитків, сплачуючи комунальні послуги замість відповідача, просив позов задовольнити в повному обсязі. Позивач подав суду заяву за змістом якої просив проводити розгляд справи без його участі, вимоги підтримав та прохав їх задовольнити.\~ Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті спору, що узгоджується із положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Оскільки стороною відповідача не надано жодних заперечень з приводу даного позову, не подано відзив на позовну заяву, то суд при вирішенні спору виходить з наявних у справі доказів. За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак, згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Як зазначено позивачем у позовній заяві та підтверджується матеріалами справи сторони по справі є співвласниками квартири [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 08.12.1998 (а.с.7), 28.05.2002 між сторонами було розірвано шлюб (а.с.9), проте місце реєстрації відповідача та проживання залишилося за адресою спільно набутого майна за договором від 08.12.1998 (а.с. 8, 10-13), однак при цьому усі витрати на утримання такого майна несе особисто позивач (а.с. 16-124). За період з 20.06.2018 по 01.03.2021 загальні витрати позивача склали\~ 55376,59 грн., і 1/3 від яких позивач прохає стягнути з відповідача, що становитиме 18458,86 грн. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Конституції України від 28.06.1996№ 254к/96-ВР власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Відповідно до ч. 1 ст. 322 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-IV (далі ЦК України) власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13.03.2019 року по справі № 521/3743/17. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений порядок оплати житлово-комунальних послуг, відповідно до якого споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. А у ч. 3 цієї ж статті вказано, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово- комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Таким чином, відповідно до наведених норм матеріального права, підставою для задоволення вимоги стягнення коштів на утримання спільного майна, є виконання співвласником солідарного обов`язку щодо сплати необхідних витрат на утримання майна. Із матеріалів справи встановлено, що сторонам належить на праві спільної власності квартира [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 08.12.1998, згідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції, 28 травня 2002 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, в матеріалах справи наявні довідки за гарячу та холодну воду, каналізацію, за послуги теплопостачання, за доставку газу, за споживання газу, за вивіз сміття, за електроенергію, за витрати по квартплаті, а згідно даних відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС України в Івано-Франківській області від 12.05.2021 року [PERSON] , знятим з реєстрації не значиться. Відповідач та позивач, як співвласники квартири є споживачами послуг централізованого теплопостачання та послуг з утримання квартири та прибудинкової території. Судом встановлено, що між сторонами не було укладено будь-яких договорів щодо утримання спільної квартири, а тому суд приходить до висновку, що сторони несуть спільний обов`язок щодо утримання нерухомого майна відповідно до частки кожного з них у праві спільної власності та з урахуванням того, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Оскільки у житлі сторін також проживає та зареєстрована [PERSON] , позивач правомірно розподілила тягар понесених нею витрат на утримання житла в рівних частинах по 1/3, а тому суд вважає, що позов є підставним та таким, який підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат слід здійснити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України згідно із наявними підтверджуючими такі витрати документами . На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved