Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, зацікавлена особа - Відділ РАЦС м. Івано-Франківська, [PERSON], із заявою про надання права на шлюб, в якій просила надати їй, [PERSON], [INFO], право на укладення шлюбу із [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні [PERSON] підтримала заяву про надання права на шлюб і просила її задовольнити з підстав, викладених в даній заяві, зокрема, посилаючись на те, що вона перебуває на 14-му тижні вагітності, а батьком дитини є [PERSON], з яким вони спільно проживають і бажають укласти шлюб. Зацікавлена особа - Відділ РАЦС м. Івано-Франківська, - явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив та подав заяву про розгляд даної справи без його участі. Зацікавлена особа [PERSON] в судовому засіданні заяву [PERSON] підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на те, що він є батьком дитини, яку виношує [PERSON], і бажає укласти з нею шлюб. Відповідно до частини 3 статті 234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Проаналізувавши викладені в заяві [PERSON] обставини, виходячи з вимог чинного законодавства, Судом встановлено наступне. Стаття 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року і ратифікованої Україною в червні 1997 р., проголосила право чоловіка і жінки, які досягли 18 років, одружуватися і заснувати сім'ю. Відповідно до статті 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 р. за чоловіком та жінкою, які досягли шлюбного віку, визнається право на одруження і право заснувати сім'ю. Право на шлюб чоловіка і жінки, які досягли шлюбного віку, закріплено у статті 12 Конвенції про захист прав людини і основних свобод від 4 листопада 1950 року. Відповідно до частини 1 статті 21 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі статтею 22 СК України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку (частина 1 статті 23 СК України). Згідно з частиною 2 статті 23 СК України за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Як встановлено Судом, [PERSON] народилася [INFO], тобто на час розгляду справи даній особі виповнилося [INFO] (що підтверджується паспортом [NUMBER], виданого 11 березня 2015 року Івано-Франківським МВ УДМС в Івано-Франківській області (а.с.4). Таким чином, станом на час розгляду даної справи [PERSON] не досягла шлюбного віку у вісімнадцять років. В той же час, відповідно до Довідки Івано-Франківського обласного перинатального центру № 1190 від 29 липня 2015 року [PERSON] станом на 29 липня 2015 року перебувала на 10-му тижні вагітності; вагітність прогресує. Як зазначила [PERSON] в судовому засіданні, на час розгляду справи вона перебуває приблизно на 14-му тижні вагітності, яка прогресує. Згідно з поясненнями заявника та зацікавленої особи [PERSON], батьком дитини, яку виношує [PERSON], є [PERSON] Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернулася до суду із заявою про надання їй права на укладення шлюбу з [PERSON], який є батьком її дитини. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 заява про надання особі, яка досягла чотирнадцяти років, права на шлюб (ст. 23 СК) повинна розглядатися судом в окремому провадженні (ч. 3 ст. 234 ЦПК). При цьому до участі в справі залучаються один або обоє батьків (усиновлювачів) неповнолітньої особи, піклувальник, особа, з якою передбачається реєстрація шлюбу, а також інші заінтересовані особи. Заперечення батьків (піклувальників) щодо надання права на шлюб не є підставою для відмови в задоволенні заяви, оскільки головним критерієм для задоволення заяви про надання права на шлюб є встановлення судом факту про відповідність такого права інтересам заявника. Як зазначила в судовому засіданні [PERSON], її батько помер, а мати проживає за кордоном, але їй відомо про стосунки заявниці з [PERSON] та про вагітність доньки, і проти укладення шлюбу вона жодним чином не заперечує. Таким чином, Суд вбачає за неможливе залучити до участі у справі батьків заявниці. Враховуючи вищевикладене та вимоги чинного законодавства України, Судом не встановлено будь-яких обставин, які б вказували, що шлюб може зашкодити інтересам заявниці. Реєстрація шлюбу повністю відповідає її інтересам та інтересам її майбутньої дитини. Задовольняючи заяву про надання права на шлюб, Суд враховує спільне бажання заявника та особи, з якою має бути укладений шлюб, укласти шлюб, їх спільний намір створити сім'ю, а також вагітність у 14 тижнів, яка встановлена у заявника [PERSON], у зв'язку з чим вважає, що таке право буде відповідати їх інтересам та інтересам їх майбутньої сім'ї. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 21-23 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11,

Outcome: approved