Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина. У заяві вказує, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], до досягнення повноліття яким позивач на підставі рішення суду отримувала аліменти на його утримання. 27 липня 2014 року син досяг повноліття, у зв'язку із чим стягнення аліментів на його утримання припинено. Між тим син продовжує навчання на денному відділенні в спеціалізованому навчально-виховному комплексі спортивного профілю «Загальноосвітня школа-інтернат П-Ш ступенів - вище училище фізичної культури» в іншому населеному пункті і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач не бажає в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Позивачка отримує заробітну плату, яка обчислюється в середньому сумою в 2400 грн. і є єдиним джерелом її доходів, а цих коштів недостатньо для організації життєдіяльності власної та повнолітнього сина, який, перебуває на утриманні позивачки і до того ж потребує посиленого харчування у зв'язку з інтенсивними фізичними навантаженнями. Стипендію син не отримує, а за проживання гуртожитку позивач сплачує 200 грн. на місяць. Крім того, на утриманні позивачки перебуває її неповнолітня донька, [INFO]. На підставі викладеного позивач просить про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі ? частини його заробітку (доходу) до закінчення сином навчання, але не більш ніж до досягнення ним 23 років. В судовому засіданні позивач підтвердила доводи, викладені в заяві, просить ухвалити рішення на її користь. Відповідач позов визнав частково. Не заперечуючи проти обов'язку брати участь в утриманні повнолітнього сина, просить зменшити розмір аліментів з урахуванням його майнового стану, оскільки він уклав другий шлюб, є батьком малолітньої дитини, [INFO]. Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], який є студентом першого курсу Херсонського державного університету (а. с. 5, 8). Згідно із ст. ст. 199 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання й у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Однак, право на утримання припиняється у випадку припинення навчання. В силу роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та роз'яснень постанови Пленуму Верховного суду України обов'язок батьків з утримання повнолітніх сина, доньки, на відміну від обов'язку утримувати неповнолітніх дітей, не є безумовним, а його настання закон пов'язує з сукупністю кількох передумов, тобто продовженням особою навчання, ненастанням 23 років, потребою в матеріальній допомозі, можливістю батьків надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів, суд ураховує стан здоров'я й матеріальне становище сина, а також платника аліментів, який є працевлаштованим і має постійний дохід, наявність у нього на утриманні неповнолітньої доньки. З огляду на викладені обставини суд у відповідності до ст. ст. 182, 200 СК України вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/5 частини його доходу щомісяця на утримання повнолітнього сина, які, на думку суду, є домірними як майновому стану платника аліментів, так і потребі повнолітнього сина, який продовжує навчання, в утриманні. Хоча ст. 182 СК України, положеннями якої в силу ст. 200 СК повинен керуватися суд, визначаючи розмір аліментів для повнолітніх доньки, сина, і встановлює мінімальну межу аліментів у вигляді 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд не знаходить підстав для обмеження розміру аліментів посиланням на цей розмір, оскільки в силу наведеної статті 182 СК її положення ґрунтуються на прожитковому мінімумі для дитини, тоді як син сторін, досягнувши віку повної цивільної дієздатності, в силу закону втратив цей статус. Судовий збір, від попередньої оплати якого звільнено позивача, в силу цивільного процесуального закону належить стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial