Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 24.03.2015 р. до участі у справі залучено як співвідповідача [PERSON] «Міська страхова компанія» (а.с. 65). Позовні вимоги мотивує тим, що 3 червня 2012 року [PERSON], будучи працівником публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз», та керуючи автомобілем [NUMBER], у звязку із виконанням своїх службових обовязків, рухаючись по вул. Анкудінова (зі сторони вул. Мукачівської в напрямку вул. Руської), не дотримався безпечної швидкості руху та дистанції, порушив вимоги п.п. 12.1 та 13.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілями [NUMBER], під керуванням [PERSON] та «Сітроен», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок якого [PERSON] було заподіяно матеріальної шкоди у розмірі 22049.1 грн., що підтверджується звітом № 76 про оцінку автомобіля від 9 серпня 2012 року та технічного паспорту на автомобіль [NUMBER]. ДТП сталося з вини працівника публічного акціонерною товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» [PERSON], що підтверджується постановою Сихівського районного суду м. Львова від 3 вересня 2012 року. З метою захисту своїх порушених прав позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду до [PERSON] та рішенням суду позов було задоволено, стягнуто з останнього заподіяні збитки, моральну шкоду та судові втрати. Рішенням апеляційної суду Закарпатської області від 13 листопада 2014 року у позові відмовлено, з тих підстав, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Апеляційний судом у рішенні від 13 листопада 2014 року встановлено, що в день ДТП [PERSON], як працівник публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз». керував належним цьому товариству автомобілем у звязку із виконанням своїх службових обовязків на підставі трудового договору з власником джерела підвищеної небезпеки. У звязку із вказаними обставинами суд першої інстанції безпідставно поклав на [PERSON] обовязок по відшкодуванню шкоди, заподіяної позивачеві. Враховуючи обставини встановлені апеляційний судом заподіяна ДТП шкода повинна бути відшкодована публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз». Матеріальні збитки, які підлягають відшкодуванню позивачці складають 22049.1 грн. заподіяної в ДТП шкоди та 150 грн. витрат на оплату послуг спеціаліста. На підставі викладеного, просить стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» 22199.1 грн. заподіяної шкоди, в тому числі 22049.1 грн. заподіяної в ДТП та 150 грн. оплати послуг спеціаліста. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просить стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» на користь [PERSON] 22049.1 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та150 грн. за оплату послуг спеціаліста. Представник відповідача публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просить відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у письмових запереченнях на позовну заяву, які долучені до матеріалів справи. Зазначив, що ПАТ «Закарпатгаз» як власником транспортного засобу автомобіля [NUMBER], застраховано цивільну відповідальність за шкоду завдану третім особам в [PERSON] «Міська страхова компанія» згідно полісу № АВ /0371425 на строк з 12.11.2011 р. до 11.11.2012 р. з лімітом відповідальності за шкоду завдану майну в сумі 50000 грн. Дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 03.06.2012 р. за участю автомобіля ПАТ «Закарпатгаз», від зіткнення з яким було завдано шкоду позивачу відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є страховим випадком. Відтак, сума у відшкодування матеріальної шкоди за законом має бути виплачена страховою компанією. Додатково пояснив, що відносно відповідача [PERSON] «Міська страхова компанія» було порушено справу про банкрутство і останнє зареєстровано в [INFO], відтак не може здійснити оплату страхового відшкодування. Враховуючи, що гарантом відшкодування шкоди у разі визнання банкрутом та /або ліквідування страховика є Моторне (транспортне) страхове бюро України, а тому вважає, що саме останнє є належним відповідачем у даній справі. Крім того, позивачем не направлялась на адресу [PERSON] «Міська страхова компанія» заява про страхове відшкодування, а тому оплата страхового випадку не здійснена саме з вини позивача. ПАТ «Закарпатгаз» належним чином повідомлено страхову компанію про страховий випадок, про що свідчить відповідна заява. За інформацією позивача автомобіль потерпілого вже повністю відремонтовано, доказів вартості ремонтних робіт матеріали справи не містять. Звіт про оцінку не є належним доказом розміру нанесеної шкоди, оскільки зроблений 09.08.2012 р., тобто до того як позивачем відремонтовано пошкоджений автомобіль. Позивачем не обґрунтовано і не доведено реальний розмір збитків, на надано суду жодного належного доказу, а тому просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] «Міська страхова компанія» в судове засідання не зявився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які подані сторонами, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 3 червня 2012 року, о 15.20 год., на вул. Анкудінова (зі сторони вул. Мукачівської в напрямку вул. Руської) в м. Ужгород, керуючи за доручення автомобілем [NUMBER], не дотримався безпечної швидкості руху та дистанції, порушивши вимоги п.п. 12.1, 13.1 ПДР України, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Сітроен» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок якого транспортні засоби отримали технічні пошкодження. Постановою судді Сихівського районного суду м. Львова від 03.09.2012 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 3). Власником автомобіля [NUMBER], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САЕ 442228 від 02.03.2011 р., є позивачка [PERSON] (а.с. 131). З матеріалів справи вбачається, що позивачкою [PERSON] до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області було предявлено позов до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, та рішенням суду від 10.09.2014 р. з [PERSON] на користь позивачки було стягнуто 22049.1 грн. матеріальної шкоди, 1000 грн. моральної шкоди, 150 грн. витрат послуг спеціаліста та судові витрати. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 13.11.2014 р. зазначене рішення суду від 10.09.2014 р. скасовано та у позовних вимогах [PERSON] відмовлено. В своєму рішенні апеляційний суд встановив, що по справі є доведеним, що автомобіль\~[NUMBER], яким керував відповідач під час ДТП, належить ВАТ «Закарпатгаз». 3 червня 2012 року відповідач керував цим транспортним засобом правомірно, оскільки згідно наказу по ВАТ по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» № 96 від 3 серпня 2010 року він був закріплений за ним на час роботи у цьому товаристві. Окрім того, у день заподіяння позивачці шкоди власник транспортного засобу виписав відповідачу подорожній лист службового легкового автомобіля серії 05-ААХ № 32850, який давав йому право 3 червня 2012 року поїздки на автомобілі «Шевроле». Отже, в день ДТП відповідач, як працівник ВАТ по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз», керував належним цьому товариству автомобілем у зв'язку з виконанням своїх службових обов'язків на підставі трудового договору з власником джерела підвищеної небезпеки. З посиланням на постанову Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року, апеляційний суд дійшов висновку, що при доведеності вказаних обставин суд першої інстанції безпідставно поклав на відповідача обовязок по відшкодуванню шкоди, заподіяної позивачці (а.с. 88, 89). Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність відповідача ПАТ «Закарпатгаз» на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у [PERSON] «Міська страхова компанія» згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/0371425 від 12.11.2011 р. (а.с. 43). За положеннями ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 22.1\~ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно зі\~ст. 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як зазначив Верховний суд України у своїй правовій позиції, висловленій в постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Тому вимоги позивачки щодо відшкодування заподіяної їй шкоди лише з відповідача ПАТ по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» є законними та обґрунтованими. Як зазначив Верховний суд України у своїй правовій позиції, висловленій в постанові від 06.11.2013 року у справі № 6-108 цс13, аналіз норм ст.ст. 1167,\~1172,\~1187,\~1188 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2\~ст. 1187 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду заподіяно нею у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-933цс16). Обовязковими умовами для покладення матеріальної відповідальності за завдану працівником шкоду на роботодавця згідно із ч. 1\~ст. 1172 ЦК України\~є доведеність перебування особи у трудових відносинах та виконання особою, яку визнано винною, у цей час трудових обовязків, а цей факт представником відповідача ПАТ по газопостачання та газифікації «Закарпатгаз» не заперечується та підтверджується рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 13.11.2014 р. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 2\~ст. 1192 ЦК України\~розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Матеріалами справи встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася з вини водія [PERSON] під час керування ним належним ПАТ по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» автомобілем [NUMBER] (а.с. 4), позивачці заподіяно матеріальну шкоду, яка полягає у вартості матеріального збитку, завданого їй як власнику автомобіля [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП в розмірі 22049.1 грн. згідно звіту № 76 про оцінку автомобіля від 09.08.2012 р. (а.с. 109-115), який представником відповідача ПАТ по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» не спростований. За урахуванням наведених обставин суд приходить до висновку, що з відповідача ПАТ по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» на користь [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригодив розмірі 22049.1 грн., у звязку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується вимог про стягнення з відповідача ПАТ по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» на користь позивачки 150 грн. оплати послуг спеціаліста за звіт про оцінку автомобіля від 09.08.2012 р. (а.с. 108), суд вважає, що у їх задоволенні слід відмовити за безпідставністю. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, повязаних розглядом судової справи, належать, серед іншого, витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. В даному випадку зазначені витрати були понесені до судового розгляду справи, а тому стягненню з відповідача не підлягають. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, доводи представника відповідача ПАТ по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» не заслуговують на увагу, оскільки суперечать обставинам справи та спростовуються її матеріалами. Відповідно до вимог\~ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути документально підтверджені судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 243.6 грн. (а.с. 32).

Outcome: partial