Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом про визнання недійсним договору іпотеки житлового будинку, що розташований в [ADDRESS]. У продовж розгляду справи позивачка у відповідності до вимог ст.31 ЦПК України, збільшила позовні вимоги, за якими просила визнати недійсним рішення виконавчого комітету Нижньобистрівської сільської ради №41 від 13.11.2006 року «Про надання дозволу під взяття кредиту під іпотеку житлового будинку, право користування яким мала малолітня особа». Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.11.2006 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №2006/11-2006, за умовами якого відповідачем ПАТ «КБ Надра» надано [PERSON] кредит зі строком повернення до 18.11.2016 року. 21.11.2006 року між [PERSON], [PERSON] та ПАТ «КБ Надра» укладено договір іпотеки № 8608, за умовами якого ПАТ «КБ Надра «передано в іпотеку житловий будинок [ADDRESS] Хустського району Закарпатської області. Реєстраційний № РПВН -16687778. Позивачка є донькою відповідачів [PERSON] та [PERSON], на момент укладення договору іпотеки, проживала разом з батьками у вказаному вище будинку та була особою неповнолітнього віку. Про те, що житловий будинок в якому вона проживає, знаходиться під іпотекою дізналася в 2014 року, з моменту пред'явлення вимоги про стягнення боргу до її матері [PERSON] Вважає, що укладенням оскаржуваного договору були порушенні її права та норми ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», оскільки договір іпотеки на нерухоме майно укладений без згоди органу опіки та піклування. Одночасно просила скасувати рішення №41 Нижньобистрівської сільської ради Хустського району від 13.11.2006 року «Про надання дозволу на взяття кредиту під іпотеку житлового будинку [ADDRESS] Хустського району, право на користування яким має малолітня дитина». Вважає, що при винесенні даного рішення, виконавчим комітетом Нижньобистрівської сільської ради, не враховано діючі на той час норми чинного законодавства, щодо захисту прав малолітньої дитини, при укладені іпотечних договорів, зокрема не вказано на забезпечення прав неповнолітньої дитини іншим житлом. В судовому засіданні [PERSON] підтримала збільшені позовні вимоги та просила їх задовольнити з наведених в матеріалах справи підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. В матеріалах справи, (т.1 а.с.24,130), міститься заява відповідача [PERSON] про розгляду справи у її відсутності, з визнанням позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги також визнав у повному обсязі (т.1 а.с. 23,132). Представник ПАТ «КБ «Надра» Бомбушкар С.П. в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав письмове клопотання про відкладення розгляду справи на інший термін, однак у разі розгляду справи по суті просив у задоволенні позову відмовити з мотивів викладених ним у доданих до справи запереченнях. Як вбачається з письмових заперечень на які посилається представник відповідача позовні вимоги позивачки відповідач не визнає. Вважає, що при укладенні оскаржуваного договору сторонами були дотримані всі вимоги чинного законодавства, в тому числі й ті, що передбачали захист неповнолітніх дітей, що мали право користуватись будинком. Також вважає, що заявлений позов спрямований не на захист порушених прав позивача, а на уникнення позичальником від цивільної відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Вважає, що у разі задоволення позовних вимог, будуть порушенні права і гарантії банку на задоволення кредитної заборгованості за рахунок предмету іпотеки, що було однією із суттєвих умов виникнення кредитних правовідносин і видачі кредитних коштів. Також просив суд взяти до уваги той факт, що на момент укладення іпотечного договору, батьки позивачки володіли іншою житловою нерухомістю право на проживання в якій мала і сама позивачка, яка на той час була неповнолітньою. Тому представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову в тому числі у зв'язку із пропущенням строку позовної давності. Представник відповідача - Нижньобистрівської сільської ради Хустського району в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи (т.1 а.с.225) міститься заява за підписом сільського голови про розгляд справи без участі їх представника. Вирішення даного позову залишили на розсуд суду. Приватний нотаріус Хустського нотаріального округу Гелеван С.І. в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З'ясувавши думку позивачки та її представника щодо неявки інших учасників та поданих заяв представниками сторін, також з врахуванням обставини справи, суд ухвалив, проводити слухання справи у відсутності осіб, що не з'явились в судове засідання. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, з'ясувавши всі обставини справи та дослідивши її матеріали, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» Надра», [PERSON], [PERSON], виконавчого комітету Нижньобистрівської сільської ради Хустського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Хустського нотаріального округу Гелеван С.І. про визнання недійсним договору іпотеки та рішення органу місцевого самоврядування слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В ході розгляду справи, судом встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою відповідачів [PERSON] та [PERSON] 21.11.2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2006/11-2006р. На забезпечення вказаних кредитних зобов'язань 21.11.2006 року між ВАТ КБ «Надра», позичальником [PERSON] та іпотекодавцем [PERSON] укладено договір іпотеки нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS] Хустського району Закарпатської області, посвідчений приватним нотаріусом Хустського нотаріального округу Гелеван С.І. Згідно довідки, виданої Нижньобистрівської сільської ради Хустського району №166 від 02.03.2015 року, [PERSON] 1992 року народження, являється членом сім'ї [PERSON]- 1968 р. н. та [PERSON] 1972 р. н. та проживає в будинку [ADDRESS] Закарпатської області з народження (а.с.13 т.1). 13.11.2006 року виконавчим комітетом Нижньобистрівської сільської ради Хустського району під №41, прийнято рішення про надання дозволу [PERSON] на взяття кредиту під іпотеку житлового будинку [ADDRESS] право користування яким має неповнолітня [PERSON]- [INFO] В судовому засіданні не спростовано той факт, що в рішенні виконавчого комітету, допущено помилку в імені позивачки, а саме: «[PERSON]», замість «[PERSON]». Оскаржуване рішення прийнято з посиланням на ст.ст. 59,177 Сімейного кодексу України, ст.ст.242,575 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» та без урахування положень ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та Закону України «Про охорону дитинства». Вказана обставина, на думку позивачки, призвела до порушень її прав як неповнолітньої дитини, на проживання в іпотечному майні. Інших підстав позивачем не вказано. З такою думкою позивача суд погодитись не може, зважаючи на наступне. При вирішенні даного спору, судом враховано правовий висновок ВСУ викладений у постанові №6-2940цс15 від 20.01.2016 року. Даний правовий висновок зроблено ВСУ з метою забезпечення однакового застосування норм права при вирішенні справ про визнання недійсними договорів іпотеки з підстав порушення прав неповнолітніх дітей при їх укладенні. В ньому також було доповнено інші правові висновки ВСУ з даного питання. З врахуванням вищезазначеного висновку ВСУ, суд констатує наступне. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. За змістом цієї норми закону, а також статей 17,18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України, дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов'язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов'язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Згідно з положеннями частин четвертої та п'ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте, сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. В даному випадку, дозвіл органом опіки та піклування в особі виконавчого комітету Нижньобистрівської сільської ради Хустського району, на передачу майна в іпотеку, в якому проживала позивачка був наданий і відсутність в ньому посилання на норми ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та Закону України «Про охорону дитинства», не змінює його суті та не може слугувати підставою, щодо скасування рішення виконавчого комітету. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. У даній справі позивачка [PERSON], на момент укладення оскаржуваного договору іпотеки, не володіла правом власності на будинок [ADDRESS] Хустського району Закарпатської області. Вона набула лише права користування житлом - зазначеним будинком, як член сім'ї власника відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігає це право протягом часу перебування квартири в іпотеці. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання недійсним іпотечного договору, оскільки відсутність у рішенні виконавчого комітету Нижньобистрівської сільської ради Хустського району №41 від 13.11.2006 року «Про надання дозволу [PERSON] на взяття кредиту під іпотеку житлового будинку [ADDRESS] Хустського району, право користування яким має неповнолітня [PERSON]- [INFO]» без урахування положень ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей та Закону України «Про охорону дитинства», оскільки вказане рішення не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права неповнолітньої на той час позивачки. На час розгляду справи в суді позивачка вже досягла повноліття. Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Окрім цього, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Відповідно до частин другої та третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про недобросовісність дій відповідача ВАТ КБ «Надра» під час укладення іпотечного договору. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання недійсним рішення виконавчого комітету Нижньобистрівської сільської ради від №41 від 13.11.2006 року «Про надання дозволу під взяття кредиту під іпотеку житлового будинку, право користування яким мала малолітня особа», а відтак і відсутні підстави для визнання недійсним договору іпотеки житлового будинку реєстраційний № в РПВН- 16687778 від 21.11.2006 р. №8608. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з нормами ст.214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Відповідно до ст.ст.10,11,59,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, про необхідність відмови в задоволенні позову за його недоведеністю. Представником ПАТ «КБ «Надра» в ході розгляду справи було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Відповідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позову. В даному випадку суд не вправі застосовувати вказану норму закону, оскільки вона застосовується лише до позовів, що були доведені в ході судового розгляду. В ході розгляду справи, позивачем подавалась заява про збільшення позовних вимог (а.с.154-156) і дана заява не була оплачена судовим збором, а тому відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з позивачки [PERSON] слід стягнути судовий збір при подачі заяви немайнового характеру.

Outcome: approved