Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 11 вересня 2004 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Має з відповідачем спільну дитину - [PERSON], [INFO]. З початку 2013 року з відповідачем припинено шлюбні відносини і з того часу вони проживають окремо. Син проживає разом з позивачем, всі обов'язки по вихованню та утриманню дитини позивач несе самостійно, лише інколи харчами допомагаю бабуся - мати відповідача. Оскільки [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання сина, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з січня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач підтримала позов та просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Суду пояснила, що, в неї на утриманні непрацездатних батьків та інших дітей не має, вона працює, проте її доходу не вистачає на утримання дитини та себе. Відповідач інших дітей не має, працює не офіційно та має непоганий заробіток, оскільки займається ремонтом автомобілів. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину - сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с 5). Дитина проживає з позивачем та знаходиться на повному її утриманні,що підтверджується довідкою виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради від 24 квітня 2014 року (а.с.7). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач є батьком малолітньої дитини, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між сторонами у справі, досягнуто не було, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.ст. 182, 184 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що дитина потребує утримання, та те, що відповідач не надав суду доказів того, що має на утриманні непрацездатних батьків або інших дітей, а також ту обставину, що він не має регулярного, стабільного доходу. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вбачаються підстави для часткового задоволення заявлених позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Частиною 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано суду жодних доказів того, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача і останній ухилявся від їх сплати. У зв'язку з чим суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме з січня 2013 року. Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 243 грн. 60 коп. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial