Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради з позовом, відповідно до якого просила: визнати за нею право користування на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. та зобов'язати Приморську районну адміністрацію укласти договір найму з позивачем стосовно вказаної квартири. При цьому посилаючись на те, що у вказаній квартирі за життя проживав [PERSON], який 31.07.2014 року помер. Позивач вказує, що за життя вона доглядала за [PERSON] та посилаючись на ст.ст. 1, 9, 61, 63 Житлового Кодексу Української РСР просила визнати за нею право користування на вказану кімнату. 09.10.2018 року представником відповідача на адресу суду було надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що представник відповідача позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні. При цьому посилаючись на те, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу , що б підтверджував право користування вказаною квартирою, а також те, що [PERSON] взагалі помер. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечувала, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі з огляду на безпідставність та необґрунтованість. Третя особа - [PERSON] до судового засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, причину неявки суду не повідомив. Позивач - [PERSON], як на підставу позову вказує, що проживає посусідству з [PERSON] [INFO], який проживав за адресою: [INFO]. Згідно виписки з особового рахунку на квартиру [ADDRESS], основним квартиронаймачем даної квартири є гр. [PERSON] [INFO] Відповідно до довідки житлового управління фірми «Ренесанс ЛТД-92» від 04.01.2018 року [PERSON] помер. Разом з тим, з довідки від Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 12.09.2018 року № 6930/51-24 - за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян не виявлено актового запису про державну реєстрації смерті відносно [PERSON], [INFO] Серед основних прав і свобод людини і громадянина\~[PERSON] України\~проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Згідно\~ст. 47 [PERSON] України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року. Повага до права людини на житло закріплена також у\~ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до\~ст. 55 [PERSON] України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 31 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством. Приймаючи до уваги наявність у позивачів права на проживання за іншими адресами, вони не потребують поліпшення житлових умов. Згідно зі ст. 42 ЖК УРСР жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтею 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першою статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством. Питання щодо надання громадянам жилих приміщень мають вирішуватися виключно у встановленому законом порядку. Статтею 61 ЖК УРСР\~визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно до 63\~ЖК УРСР\~предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). У п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 2 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу УРСР» судам роз'яснено що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати,чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 817 Цивільного кодексу України: наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, мають право за їхньою взаємною згодою та за згодою\~наймодавця вселити у житло інших осіб для постійного проживання у ньому. Відповідно до ст. 15\~ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 12\~ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихцимКодексом. Ст.81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та Інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вже зазначалося, згідно виписки з особового рахунку на квартиру [ADDRESS], основним квартиронаймачем даної квартири є гр. [PERSON] [INFO] у якого наявний борг в 2446 грн. 40 коп. Відповідно до ст. 64 ЖК Української СРСР члени, які проживають разом з ним, користуються на рівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Позивачем не надано жодного доказу, що користування спірною квартирою відбувалося спільно з основним квартиронаймачем гр. [PERSON] Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував її право на користування спірною квартирою, а також що гр. [PERSON] справді була і є користувачем квартири [ADDRESS]. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed