Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Командитного товариства «Запорізький завод «Високовольтної апаратури Вакатов» і Компанія» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В позові зазначила, що з 26.01.1993 року по 30.08.2017 року працювала на КТ «Запорізький завод «Високовольтної апаратури Вакатов» і Компанія». 30 серпня 2017 року була звільнена у звязку з порушенням підприємством умов законодавства про працю та колективного договору. При звільненні і до теперішнього часу відповідач належного розрахунку не провів, жодних сум не виплатив. Згідно довідки про заборгованість від 05.09.2017, заборгованість відповідача на 04.09.2017 року складає 24812,11 гривень. Позивач раніше тричі зверталась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявами про видачу судових наказів. Всього на користь позивача було стягнуто 22900,47 гривень за судовими наказами у справах № 334/2551/2017, № 334/3614/17, № 334/5484/17. Позивач просить стягнути на її користь з відповідача залишок заборгованості з виплати заробітної плати в сумі 1911,64 гривень, вихідну допомогу у вигляді тримісячного середнього заробітку в розмірі 11081,68 грн., та середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день ухвалення рішення у справі. В судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. До заяви додала розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 31.08.2017 року по 07.12.2017 року, згідно якого загальний розмір суми середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 12613,30 гривень. Представник відповідача у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, за відсутності сторін. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд надав рівні можливості сторонам у наданні доказів. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що [PERSON] з 26.01.1993 року працювала на ПО на «Запорізький трансформаторний завод» наказ № 2 від 18.01.1993 р., який в 2011 році було перейменовано в Командитне товариство «Запорізький завод «Високовольтної апаратури Вакатов» і Компанія»,що підтверджується копією трудової книжки. 30 серпня 2017 року позивач була звільнена у звязку з порушенням підприємством умов законодавства про працю та колективного договору, наказ №86 від 28.08.2017 р., що підтверджується копією наказу та копією трудової книжки. При звільненні позивачу не було виплачено заборгованість із заробітної плати та вихідна допомога і не проведено повний розрахунок. Згідно довідки про заборгованість № 844 від 05.09.2017, заборгованість відповідача на 04.09.2017 року складає 24812,11 гривень. Позивач раніше тричі зверталась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявами про видачу судових наказів. На користь позивача було стягнуто 22900,47 гривень за судовими наказами у справах № 334/2551/2017, № 334/3614/17, № 334/5484/17 за період вересень 2016 липень 2017. Однак повного розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем не відбулося, так заборгованість за серпень складає 1911,64 грн.. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р., суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. З огляду на те, що відповідач не провів з позивачем розрахунок при звільненні, стягненню на користь останнього підлягає середній заробіток за кожен день затримки розрахунку до дня ухвалення рішення судом. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються вимоги п.п. 2, 3, 5, 8 Постанови КМ України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що провадиться обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до наданої довідки № 843 від 05.09.2017 року, середньоденний заробіток [PERSON] складає 180,19 гривень. Нарахування виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку має провадитися шляхом множення середньоденного заробітку позивача (180,19 грн.) на число робочих днів затримки розрахунку (70 робочих днів) і становить 12613,30 грн. Тому позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час його затримки, по день винесення рішення підлягають задоволенню. Відповідно до приписів ст. 163.1.1 Податкового кодексу України компенсація за затримку розрахунку при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб. Згідно ст.18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати. Отже, зважаючи на наведене сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні має бути виплачена позивачу після утримання необхідних податків і зборів. Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39 цього Кодексу) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. В порушення приписів ст.44 КЗпП України відповідач вихідну допомогу не нарахував та не виплатив у день звільнення позивачу. Згідно розрахунку розмір вихідної допомоги у вигляді тримісячного середнього заробітку становить 11081,68 гривень. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, тому з Командитного товариства «Запорізький завод «Високовольтної апаратури Вакатов» і Компанія» підлягає стягненню на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 1911,64 гривень, вихідна допомога у розмірі 11081,68 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 12613,30 гривень, а всього у сумі 25606,62 гривень. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 640,00 грн.

Outcome: approved