Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до комунального некомерційного підприємства «Новомосковський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визнання наказу про звільнення недійсним та поновлення на роботі, в якому просить: - визнати недійсним та скасувати наказ головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Новомосковський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 03.09.2014 року № 166 «Про проведення профілактичного медичного огляду працівників КНП «Новомоековський МЦПМСД» про звільнення [PERSON] з посади сестри медичної лікарського кабінету з 12.01.2015 р.; - поновити її на посаді сестри медичної лікарського кабінету з 12.01.2015 р. - стягнути з виконавчого комітету Новомосковської міської ради комунального некомерційного підприємства «Новомосковський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.01.2015 року по день ухвалення рішення по справі. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що 12.01.2015 року головним лікарем «Новомосковськом міського центру первинної медико-санітарної допомоги» було видано наказ № 06-к про її звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП (з ініціативи власника або уповноваженого ним органу). 13.01.2015 року позивачку було ознайомлено із вказаним наказом, але трудову книжку вона не отримала. Позивачка зазначає, що підставою для її звільнення стало те, що вона начебто не виконала наказ головного лікаря від 03.09.2014 р. № 166 «Про проведення профілактичного медичного огляду працівників КНП «Новомосковський МЦПМСД» без поважних причин. [PERSON] також зазначає, що до неї раніше вже застосовувалися дисциплінарні стягнення (наказ № 137-к від 08.10.2014 р. та наказ № 127-к від 23.09.2014 р.). З цього приводу у неї з головним лікарем склалися неприязні стосунки через те, що вона намагалася оскаржувати всі дії свого керівництва, які вважала незаконними та такими, що порушують особисто її права, передбачені КЗпП України. Так, 03.10.2014 року [PERSON] повинна була віднести статистичні документи до міської поліклініки. Це зайняло у неї приблизно годину часу. Завідувачу амбулаторії про це було відомо, але не дивлячись на це, останньою щодо неї було написано доповідну записку, у звязку з чим згідно наказу № 137-к від 08.10.2014 р. [PERSON] було оголошено догану. 01.09.2014 р. позивачці необхідна була одноденна відпустка без збереження заробітної плати за сімейними обставинами, про що остання, до початку робочого дня, написала відповідну записку і залишила її в дверях завідувача амбулаторії, оскільки завідувача на той час ще не було на робочому місці. На наступний день, позивачці повідомили про догану, пояснивши, що її заяву з проханням надати одноденну відпустку ніхто не бачив. Крім того, у рамках проходження медичного огляду вона повинна була пройти огляд певних лікарів. Серед них був лікар-психіатр, під час проходження якого вона почула в свою адресу образи та зневажливе ставлення до себе. Через це [PERSON] відмовилася проходити огляд саме у цього лікаря і пройшла огляд у лікаря-психіатра Новомосковської ЦРЛ, який заповнив належним чином її диспансерний лист та надав довідку від 06.11.2014 року про те, що психіатричних протипоказань до виконання обов'язків сестри медичної не виявлено. Після проходження огляду протипоказань до виконання своїх посадових обов'язків жоден з лікарів не виявив. Однак терапевт відмовився надавати висновок, оскільки заявив, що вона пройшла огляд психіатра неналежним чином через те, що він не може довіряти висновку лікаря з іншої лікарні. Таким чином, терапевт відмовляючись давати висновок щодо професійної придатності [PERSON] фактично заблокував їй можливість закінчити проходження медичного огляду. Наказом від 12.01.2015 року [PERSON] було звільнено. Позивачка вважає, що вказаний наказ є незаконним, оскільки жодного проступку вона не скоїла. Кінцевий висновок щодо її професійної придатності, так і не було зроблено. У той же час вона пройшла медичний огляд, однак лікар терапевт, який повинен зробити кінцевий висновок щодо проходження огляду, відмовився його робити. Тому, фактичне невиконання наказу від 03.09.2014р. № 166 «Про проведення профілактичного медичного огляду працівників КНП «Новомосковський МЦПМСД», відбулося не з її вини. Вважаючи свої права порушеними, вона звернулась до суду із зазначеним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити, мотивуючи його обставинами, викладеними в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила суд в його задоволенні відмовити з наступних підстав. На спростування доводів позивача відповідач зазначає, що 01.08.2014 року сестра медична лікарського кабінету амбулаторії ЗПСМ№4 [PERSON] в робочий час самовільно лишила своє робоче місце та була відсутня в період з 13.00 год. до 15.45 год. Будь-яких документів чи пояснень не надала. Факт відсутності [PERSON] на роботі підтверджується доповідною запискою завідуючою амбулаторією ЗПСМ №4 [PERSON], актом від 04.08.2014 р. про відмову [PERSON] у наданні пояснень з приводу самовільного полишення нею у робочий час свого робочого місця. За порушення трудового розпорядку та трудової дисципліни головним лікарем КНП «Новомосковський МЦ ПМСД» 05.08.2014 року видано наказ за № 104-к про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON], яким останній оголошено догану за відсутність без поважних причин на робочому місці. Від ознайомлення під розпис з вищевказаним наказом [PERSON] відмовилась, що стверджується складеним актом від 05.08.2014 р. 01.09.2014 року [PERSON] була відсутня на робочому місці у робочий час з 08.00 год. до 15.42 год. у приміщенні амбулаторії ЗПСМ №4. Факт її відсутності на роботі підтверджується доповідними записками завідуючої амбулаторії ЗПСМ №4 [PERSON], в.о. старшої медсестри амбулаторії ЗПСМ №4 [PERSON], наказом від 03.09.2014 р. за № 165 про створення комісії, актами комісії від 04.09.2014 р. та від 09.09.2014 р. про відсутність на робочому місці медичної сестри амбулаторії № 4 [PERSON], поясненнями [PERSON] про свою відсутність. За порушення трудового розпорядку та трудової дисципліни головним лікарем КНП «Новомосковський МЦ ПМСД» 23.09.2014 року видано наказ за № 127-к про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON], яким оголошено останній догану за відсутність без поважних причин на робочому місці. Від ознайомлення під розпис з вищевказаним наказом [PERSON] відмовилась, що стверджується складеним актом від 29.09.2014 р. 03.10.2014 року [PERSON] в робочий час самовільно полишила своє робоче місце та була відсутня в період з 10.15 год. до 11.15 год. Не виконує доручення завідуючої амбулаторії та свої функціональні обовязки. Факт відсутності [PERSON] на роботі підтверджується доповідною запискою завідуючою амбулаторією ЗПСМ №4 [PERSON], актом від 07.10.2014 р. про відмову [PERSON] у наданні пояснень з приводу самовільного полишення нею у робочий час свого робочого місця. Факт не виконання доручення завідуючої амбулаторії та своїх функціональних обовязків [PERSON] підтверджується: повідомленням від 22.09.2014 р. № 1494 про зміну істотних умов праці, наказом від 22.09.2014 р. за №170/1 про зміну істотних умов праці медичної сестри лікарського кабінету амбулаторії ЗПСМ №4 [PERSON], актом від 22.09.2014 р. про відмову [PERSON] з ознайомленням з наказом від 22.09.2014 р. за №170/1 та повідомленням від 22.09.2014 р. № 1494, доповідними записками в.о. завідуючої амбулаторією ЗПСМ №4 [PERSON] та ст.інспектора з кадрів АУП [PERSON]Ю, клопотанням в.о. головного лікаря з медичного обслуговування населення [PERSON], наказом від 07.10.2014 року № 136-к про переведення тимчасово [PERSON] в амбулаторію ЗПСМ №7. За порушення трудового розпорядку, трудової дисципліни та не виконання розпоряджень головним лікарем КНП «Новомосковський МЦ ПМСД» 08.10.2014 року видано наказ за № 137-к про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON], яким оголошено останній догану за відсутність без поважних причин на робочому місці. Від ознайомлення під розпис з вищевказаними наказами, повідомленнями, [PERSON] відмовилась, що стверджується складеним актом від 09.10.2014 р. Таким чином, за період з 01.08.2014 р. по 03.10.2014р. [PERSON] тричі була відсутня на роботі без поважних причин (прогул), що за своєю природою є грубим порушенням трудової дисципліни і, як наслідок, на неї були накладені дисциплінарні стягнення. Вказані накази не були оскаржені [PERSON] Щодо проходження комісії, зазначила, що у звязку із ситуацією, яка склалася під час проходження медичної комісії, зокрема, з психіатром, то комісією було запропоновано направити [PERSON] на проходження медичного огляду в ОПЛ м.Дніпропетровська у звязку із спірним питанням та відсторонити від роботи на цей період з 08.01.2015 р. по 09.01.2015 р. На підставі цього, 08.01.2015 р. був винесений наказ за №24 про відсторонення [PERSON] від роботи на вказаний строк. Від ознайомлення з ним [PERSON] відмовилась. Також на засіданні лікарем-психіатром було виписане направлення на консультацію у психолога до КЗ «ДКПЛ» ДОР» від 08.01.2015 р., але [PERSON] від його отримання відмовилась. [PERSON] було запропоновано надати до 12.01.2015 р. висновок обласного закладу консультації лікарем-психологом до комісії. 12.01.2015 р. приймати участь у засіданні [PERSON] відмовилась. Лікар-психіатр повідомила, що [PERSON] за виданим направленням до лікаря-психіатра не зверталась. Таким чином, з приводу систематичного порушення внутрішнього розпорядку комісія з трудових спорів прийшла до вірного висновку про розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу та звільнити [PERSON] за п.3 ст. 40 КУзПП. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду надано копію наказу від 12.01.2015 року № 06-к, виданого головним лікарем «Новомосковськом міського центру первинної медико-санітарної допомоги» про звільнення з роботи [PERSON], відповідно до якого останню звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с.5). Згідно\~\~ст. 10 ЦПК України\~\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається\~\~як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому виходячи, із положень ст. 57 ЦПК України фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і\~\~заперечення сторін, та\~інших обставин, які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7,8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Відповідно до п. 23 вказаної постанови Пленуму Верховного суду України за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Суду надано копію наказу від 05.08.2014 року № 104-к виданого головним лікарем «Новомосковськом міського центру первинної медико-санітарної допомоги» про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON], згідно якого оголошено догану [PERSON] за відсутність без поважних причин на робочому місці (а.с.6, 42). Даний наказ було винесено у звязку з тим, що 01.08.2014 року сестра медична лікарського кабінету амбулаторії ЗПСМ№4 [PERSON] в робочий час самовільно лишила своє робоче місце та була відсутня в період з 13.00 год. до 15.45 год. Будь-яких документів чи пояснень не надала. Факт відсутності [PERSON] на роботі підтверджується доповідною запискою завідуючою амбулаторією ЗПСМ №4 [PERSON] (а.с.43), актом від 04.08.2014 р. про відмову [PERSON] у наданні пояснень з приводу самовільного полишення нею у робочий час свого робочого місця (а.с.44). За порушення трудового розпорядку та трудової дисципліни головним лікарем КНП «Новомосковський МЦ ПМСД» 05.08.2014 року видано наказ за № 104-к про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON], яким останній оголошено догану за відсутність без поважних причин на робочому місці. Від ознайомлення під розпис з вищевказаним наказом [PERSON] відмовилась, що стверджується складеним актом від 05.08.2014 р (а.с.45). 23.09.2014 року видано наказ за № 127-к про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON], яким оголошено останній догану за відсутність без поважних причин на робочому місці (а.с.46). 01.09.2014 року [PERSON] була відсутня на робочому місці у робочий час з 08.00 год. до 15.42 год. у приміщенні амбулаторії ЗПСМ №4. Факт її відсутності на роботі підтверджується доповідними записками завідуючої амбулаторії ЗПСМ №4 [PERSON] (а.с.50), в.о. старшої медсестри амбулаторії ЗПСМ №4 [PERSON] (а.с.51), наказом від 03.09.2014 р. за № 165 про створення комісії (а.с.47), актами комісії від 04.09.2014 р. та від 09.09.2014 р. про відсутність на робочому місці медичної сестри амбулаторії № 4 [PERSON] (а.с.48-49), поясненнями [PERSON] про свою відсутність (а.с.52). Від ознайомлення під розпис з вищевказаним наказом [PERSON] відмовилась, що стверджується складеним актом від 29.09.2014 року (а.с.53). За порушення трудового розпорядку, трудової дисципліни та не виконання розпоряджень головним лікарем КНП «Новомосковський МЦ ПМСД» 08.10.2014 року видано наказ за № 137-к про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON], яким оголошено останній догану за відсутність без поважних причин на робочому місці (а.с.54). 03.10.2014 року [PERSON] в робочий час самовільно полишила своє робоче місце та була відсутня в період з 10.15 год. до 11.15 год. Не виконує доручення завідуючої амбулаторії та свої функціональні обовязки. Факт відсутності [PERSON] на роботі підтверджується доповідною запискою завідуючою амбулаторією ЗПСМ №4 [PERSON] (а.с.55), актом від 07.10.2014 р. про відмову [PERSON] у наданні пояснень з приводу самовільного полишення нею у робочий час свого робочого місця. Факт не виконання доручення завідуючої амбулаторії та своїх функціональних обовязків [PERSON] підтверджується: повідомленням від 22.09.2014 р. № 1494 про зміну істотних умов праці (а.с.57), наказом від 22.09.2014 р. за №170/1 про зміну істотних умов праці медичної сестри лікарського кабінету амбулаторії ЗПСМ №4 [PERSON] (а.с.56), актом від 22.09.2014 р. про відмову [PERSON] з ознайомленням з наказом від 22.09.2014 р. за №170/1 (а.с.58) та повідомленням від 22.09.2014 р. № 1494, доповідними записками в.о. завідуючої амбулаторією ЗПСМ №4 [PERSON] (а.с.59) та ст.інспектора з кадрів АУП [PERSON]Ю, клопотанням в.о. головного лікаря з медичного обслуговування населення [PERSON] (а.с.60), наказом від 07.10.2014 року № 136-к про переведення тимчасово [PERSON] в амбулаторію ЗПСМ №7 (а.с.61). Від ознайомлення під розпис з вищевказаними наказами, повідомленнями, [PERSON] відмовилась, що стверджується складеним актом від 09.10.2014 року (а.с.63). Таким чином, за період з 01.08.2014 р. по 03.10.2014р. [PERSON] тричі була відсутня на роботі без поважних причин (прогул), що за своєю природою є грубим порушенням трудової дисципліни і, як наслідок, на неї були накладені дисциплінарні стягнення. Вказані накази не були оскаржені [PERSON] Факт своєї відсутності на робочому місці визнала і сама [PERSON] в судовому засіданні, однак, як пояснення причини відсутності вона зазначила, що 01.09.2014 р. їй необхідна була одноденна відпустка без збереження заробітної плати за сімейними обставинами, про що остання, до початку робочого дня, написала відповідну записку і залишила її в дверях завідувача амбулаторії, оскільки завідувача на той час ще не було на робочому місці. На наступний день, позивачці повідомили про догану, пояснивши, що її заяву з проханням надати одноденну відпустку ніхто не бачив. Данні пояснення поважності причини судом оцінюються критично, оскільки на переконання суду, залишення записки в дверях безпосереднього керівника, як вчинила [PERSON], не є належним повідомленням про необхідність бути відсутньою на робочому місці. Зокрема, в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, будь-яких доказів, навіть такого повідомлення, [PERSON] в судовому засіданні не надала. Щодо відсутності її на робочому місці, то позивач пояснила, що 01.08.2014 року та 03.10.2014 року вона повинна була віднести статистичні документи до міської поліклініки. Це зайняло у неї приблизно годину часу. Завідувачу амбулаторії про це було відомо, але не дивлячись на це, останньою щодо неї було написано доповідну записку, у звязку з чим згідно наказу № 137-к від 08.10.2014 р. [PERSON] було оголошено догану. Однак, як зазначила [PERSON] в судовому засіданні, крім робочих питань, вона дійсно займалася власними, а саме їй необхідно було оформити в бухгалтерії санаторні документи. Як пояснила [PERSON] в робочий час вона займалась цими питаннями, бо бухгалтерія працює по такому ж графіку, як і вона, у звязку з чим після її робочого часу в бухгалтерії нікого немає. Однак, дана обставина судом оцінюється критично, і спростовується матеріалами справи, оскільки навіть до винесення Наказу про зміну істотних умов праці від 22.09.2014 року (а.с.56), графік роботи [PERSON] становив з 08.00 годин до 14.00 годин, в той час, як графік роботи бухгалтерії лікарні становить з 08.00 годин до 17.00 годин. Дана обставина підтверджується, окрема, Наказом КНП «Новомосковський МЦ ПМСД» від 08.09.2014 року № 119-к, яким встановлено [PERSON], сестрі медичній лікарського кабінету амбулаторії ЗПСМ№4, 05.09.2014 року режим неповного робочого дня з 08.00 год. до 14.00 год. за станом здоровя (а.с.36). Крім того, згідно наказу КНП «Новомосковський МЦ ПМСД» від 03.09.2014 року № 166 зобовязано працівників КНП «Новомосковський МЦ ПМСД» в обовязковому порядку пройти профілактичний медичний огляд, включаючи флюорографію та огляд лікарем психіатром (а.с.12). Суду надано правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників КНП «Новомосковський МЦ ПМСД», затверджених головним лікарем КНП «Новомосковський МЦ ПМСД» 29.12.2014 року (а.с.37-41), відповідно до п.3.1. працівники зобовязані проходити у встановленому за кленом порядку попередні та періодичні медичні огляди (а.с.38). Порядок проходження працівником медичних оглядів, перелік професій, працівники яких підлягають медичному огляду передбачені Порядком проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженим наказом МОЗ України від 21 травня 2007 року № 246, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24 лютого 1994 року № 4004-XII та Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов'язковим профілактичним медичним оглядам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2001 року № 559. Однак, від проходження даного медичного огляду позивач відмовилась (а.с.69-73, 75-80). Твердження [PERSON] в судовому засіданні про те, що її незаконно зобовязали проходити медичний огляд, зокрема, лікаря-психіатра (а.с.67-68), не відповідають, ані нормам законодавства, ані Правилам внутрішнього трудового розпорядку для працівників КНП «Новомосковський МЦ ПМСД», затверджених головним лікарем КНП «Новомосковський МЦ ПМСД» 29.12.2014 року, у звязку з чим, суд приходить до переконання, що [PERSON] такими діями не виконала обовязок, покладений на неї правилами внутрішнього трудового розпорядку. Судом приймаються зауваження позивача про те, що вона має право пройти обстеження у будь-якого лікаря психіатра, зокрема, у того, якому вона довіряє, однак, як встановлено в судовому засіданні і не заперечувалось самим позивачем, вона відмовилась від проходження огляду лікарем психіатром в обласній психіатричній лікарні (а.с.80). Не прийняття ж висновку лікаря-психіатра районної лікарні, суд вважає допустимим, оскільки, по-перше, він суперечив висновку лікаря психіатра міської лікарні, а по-друге в районній лікарні працює син позивачки (дана обставина нею не заперечувалась в судовому засідання.) Прийняття такого рішення, оформленого відповідними протоколами, суд вважає цілком обґрунтованим, ще і з тих підстав, що за наявності двох висновків лікарів-психіатрів (міської лікарні та районної лікарні (а.с.8, 83-85)), які суперечать один одному, була відсутня можливість лікарю-терапевту зробити загальний висновок про придатність [PERSON] Посилання позивача на той факт, що всі Накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності є не правомірними і повязані виключно з неприязним ставленням головного лікаря та колективу лікарні до неї, не можуть бути прийняті судом, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами. З урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed