Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, мотивуючи тим, що вона є співвласником квартири в [ADDRESS], однак відповідачі чинять їй перешкоди в її користуванні. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, суду пояснила, що квартира в [ADDRESS], належить на праві власності її матері відповідачці по справі [PERSON], її брату [PERSON] та їй. Відповідачі чинять перешкоди в користуванні квартирою, а саме виганяють з житлового приміщення. Добровільно за взаємною згодою визначити порядок користування квартирою відмовляються. Відповідачка [PERSON] згідно поданої заяви позов визнає, просить суд розглядати справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, місце та дату розгляду справи в суді. Вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Із свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 30 липня 1993 року вбачається, що квартира за адресою [ADDRESS], належить на праві приватної спільної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно будинкової книги прописки громадян, що мешкають в [ADDRESS], позивачка її неповнолітня донька та відповідачі зареєстровані за вказаною адресою. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном, в тому числі і часткою квартири, на власний розсуд. Статтею 358 ЦК України визначено, право спільної часткової власності здійснюється власниками за їх згодою. Кожний із власників має право на надання йому у володіння і користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві загальної часткової власності. У випадку неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації або пропонувати встановити порядок користування. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року встановлено, що квартира не підлягає поділу в натурі якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири. В такому випадку може бути встановлений лише порядок користування приміщеннями квартири. Як вбачається з технічного паспорта на квартиру в [ADDRESS], вказана квартира є двохкімнатною, складається з кімнати площею 12,8 кв.м., кімнати, площею 18,6 кв.м., кухні, площею 11,3 кв.м, ванної кімнати, площею 4,2 кв.м., вбиральні, площею 0,9 кв.м., коридору, площею 3,8 кв.м. та кладової, площею 0,9 кв.м. Позивачка, яка являється співвласником квартири, просить виділити їй та її неповнолітній дитині в користування кімнату, площею 12,8 кв.м., кімнату, площею 18,6 кв.м. залишити в користуванні [PERSON] та [PERSON], кухню, площею 11,3 кв.м, ванну кімнату, площею 4,2 кв.м., вбиральню, площею 0,9 кв.м., коридор, площею 3,8 кв.м. та кладову, площею 0,9 кв.м. залишити у спільному користуванні. Оскільки сторони не можуть в добровільному порядку встановити порядок користування квартирою, суд вважає, що порядок користування житлом має бути встановлений в судовому порядку за варіантом запропонованим позивачкою. При цьому суд враховує, що відповідачами не було запропоновано свій варіант встановлення порядку користування квартирою. Суд вважає, що такий порядок користування квартирою не порушить житлових умов співвласників житла, оскільки відповідачам в користування виділяється ізольована кімната. На підставі наведеного, ст.ст. 11, 213-215 ЦПК України,

Outcome: approved