Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю та визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. В позовній заяві зазначила, що вона, згідно договору дарування, є власником будинку №13 по вул. Пирогова в м. Ладижин Вінницької області. В даному будинку зареєстрований її колишній чоловік [PERSON]. Відповідач не проживає в даному будинку з червня 2017 року. Реєстрація місця проживання у її будинку відповідача [PERSON] позбавляє її права на отримання субсидії на газопостачання на опалювальний сезон 2018-2019 року. Розмір субсидії залежить від кількості осіб, що зареєстровані в будинку. Добровільно знятися з реєстрації місця проживання у її будинку відповідач не бажає. Тому, вона вимушена звернутися в суд та просити визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву згідно якої просила справу розглянути у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з'явився. Відповідно\~до ч.1\~ст.280\~ЦПК України, суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не зявився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведене,\~суд вважає\~за можливе\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів,\~що відповідає\~положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з\~ст. 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 10\~постанови № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України»\~у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового Кодексу України) необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку №13 по вул. Пирогова в м. Ладижин Вінницької області, що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 04.10.2014 року посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON], витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №27690607 від 04.10.2014 року, копією з технічного паспорта на житловий будинок та копією будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян. В будинку №13 по вул. Пирогова в м. Ладижин Вінницької області зареєстрований [PERSON], що підтверджується копією будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян в даному будинку. За змістом\~ст. 16 ЦК України\~особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс\~чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Тому суд вважає, що [PERSON], як користувач майна, має право вимагати усунення перешкод у здійснення нею права користування майном шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11. Відповідно до вказаного рішення Верховного Суду України, зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином\~вирішення питання\~про зняття\~особи з\~реєстраційного обліку\~залежить,\~зокрема,\~від вирішення\~питання про\~право користування\~такої особи\~жилим приміщенням\~відповідно до\~норм житлового\~та цивільного\~законодавства (ст.\~ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, \~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що що відповідач [PERSON] не є наймачем житлового приміщення в належному [PERSON] житловому будинку. Договір найму жилого приміщення у вказаному будинку між сторонами не укладався. Відповідач був членом сімї власника будинку, однак він втратив право користування цим житлом, так як був відсутній без поважних причин у квартирі понад один рік. А тому він не має права користування житловим приміщенням у даному будинку. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] будучи зареєстрованим в належному позивачу будинку, тривалий час не проживає в ньому, а тому обмежує право позивача на користування даним будинком. При цьому судом не встановлено жодних поважних причин, які б перешкоджали відповідачу користуватись будинком. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, то судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved