Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двоє неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Маневицького районного суду Волинської області від 18 липня 2014 року шлюб між ними було розірвано. У відповідності до судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 27 червня 2014 року, винесеного у справі № 164/992/14-ц, з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 12 червня 2014 року та до досягнення ними повноліття. [PERSON] ніде не працює, від виконання судового рішення ухиляється, матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає. Станом на 1 жовтня 2017 року за відповідачем рахується заборгованість по аліментах на загальну суму 34262 гривень 42 копійки. Позивач вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, дана заборгованість по аліментах виникла з причин, які не є поважними, а тому він зобовязаний сплатити неустойку за прострочення сплати аліментів. За розрахунками позивача у відповідності до ст. 196 СК України сума неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 12 червня 2014 року по 3 листопада 2017 року становить 205647 гривень 45 копійок. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просила суд стягнути на її користь з [PERSON] 205647 гривень 45 копійок неустойки за прострочення сплати аліментів. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду заяві, а також їх уточнила, просила стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів з 1 червня 2014 року по вересень 2017 року включно на суму 10433 гривень 41 копійка. Відповідач [PERSON] на виклик в судове засідання не зявився і не повідомив суд про причини неявки, хоча у встановленому законодавством порядку завчасно повідомлявся судом про час та місце слухання справи, що підтверджується розпискою про одержання судової повістки. Враховуючи думку позивача [PERSON], яка не заперечує щодо розгляду справи у відсутності відповідача, а також те, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності відповідача [PERSON], ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 26.01.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Маневицького районного суду Волинської області від 18.07.2014 року між ними було розірвано. Від даного шлюбу вони мають двоє неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. У відповідності до судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 27.06.2014 року, винесеного у справі № 164/992/14-ц, з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 12.06.2014 року та до досягнення ними повноліття. Позивач [PERSON] являється підприємцем. Відповідач [PERSON] ніде не працює, від виконання судового рішення ухиляється, матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає. Станом на 1 жовтня 2017 року за відповідачем рахується заборгованість по аліментах на загальну суму 34262 гривень 42 копійки. Відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, однак сплачувати визначені рішенням суду кошти на утримання дітей категорично відмовляється, заборгованість по аліментах виникла з причин, які не є поважними. Зазначені обставини підтвердила позивач в судовому засіданні, а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, свідоцтв про народження серії І-ЕГ № 115992 від 28.05.2003 року та серії І-ЕГ № 086641 від 9.01.2009 року, рішення Маневицького районного суду Волинської області від 18.07.2014 року, довідки-розрахунку заборгованості по аліментах № 03-07/8380 від 17.10.2017 року, судового наказу Маневицького районного суду Волинської області від 27.06.2014 року. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз?яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв?язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем [PERSON] відповідно до ст. 81 ЦПК України не подано до суду будь-яких заперечень на заявлені позовні вимоги про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, а також доказів про безпідставність заявлених позивачем вимог. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем не вживались будь-які заходи для погашення заборгованості по аліментах, сплачувати аліменти в розмірі, визначеному рішенням суду, [PERSON] категорично відмовляється. Відповідачем не доведено, що заборгованість по аліментах утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв?язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає, що наявні визначені законом підстави для нарахування неустойки за прострочення сплати аліментів. Оскільки зобов?язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з?ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов?язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов?язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначена позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року та 1 липня 2015 року (справи №6-81цс13 та №6-94цс-15). З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов?язку, та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 Сімейного кодексу України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Вказаний позивачем у заяві про уточнення позовних вимог розмір неустойки за прострочення сплати аліментів на загальну суму 10433 гривень 41 копійка є невірним, оскільки позивачем при проведенні розрахунку неустойки не було враховано, що аліменти згідно рішення суду нараховуються з 12.06.2014 року, а не 1.06.2014 року, як вказано у зазначеному розрахунку. В решті розрахунок неустойки, проведений позивачем, суд вважає вірним, оскільки він відповідає вимогам ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, так як неустойка обчислена окремо за кожен місяць, виходячи з розрахунку: один відсоток від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3-4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проаналізувавши та оцінивши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON], будучи зобовязаним сплачувати аліменти згідно рішення суду, від сплати визначених судовим рішенням коштів на утримання неповнолітніх дітей ухиляється, внаслідок чого з його вини виникла заборгованість по аліментах, відповідач має можливість надавати допомогу на утримання своїх неповнолітніх дітей, не вживав заходів для погашення заборгованості по аліментах, аліменти сплачувати категорично відмовляється, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення в межах заявлених позовних вимог, які позивачем не збільшувались в ході розгляду справи, з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів з 12 червня 2014 року по вересень 2017 року включно на суму 10380 гривень 57 копійок. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на рахунок УДКСУ у Манев.р-ні(Манев.р-н)22030001 (рахунок отримувача 31211206700287, код отримувача 37950857, код банку отримувача 803014, банк отримувача ГУДКСУ у Волинській області, найменування суду Маневицький районний суд Волинської області) 704 гривень 80 копійок судового збору.

Outcome: partial