Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та оспорювання батьківства. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29 серпня 2003 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON]. Під час шлюбу народилася спільна донька - [PERSON], [INFO]. З початку жовтня 2012 року подружжя разом не проживає, не веде спільне господарство, оскільки сім'я фактично розпалася. Причиною розпаду сім'ї, на думку позивача, було те, що відповідач не поважав її як дружину, не цікавився інтересами сім'ї та покинув позивача разом з дитиною. Окрім того позивач зазначила, що останні два роки мешкає разом з іншим чоловіком однією сім'єю без реєстрації шлюбу - [PERSON], від якого [INFO] народила доньку - [PERSON]. Тому позивач вважала збереження шлюбу з [PERSON] не можливим та просила суд розірвати шлюб. Також у зв'язку з тим, що відповідач не надає жодної допомоги на утримання доньки позивач також просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі ? частини доходу відповідача щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. Також позивач просила суд виключити з актового запису про народження [PERSON] відомості про батька - [PERSON] та внести до актового запису про народження відомості про батька [PERSON], змінивши прізвище дитини з «[PERSON] « на «[PERSON]» та по батькові з «[PERSON]» на «[PERSON]», оскільки фактично батьком дитини є [PERSON], який визнає своє батьківство, про що надав відповідну письмову заяву. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити позов, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Суду пояснила, що з жовтня 2012 року мешкає разом з [PERSON], з яким мають спільну дитину - [PERSON], 2014 року народження. Батьком дитини записано [PERSON], з яким вона перебуває у шлюбі. Зверталася до відповідача з проханням подати спільну заяву до органів РАЦ про визнання батьківства, проте він відмовився приїжджати, мотивуючи це тим, що без нього та його документів його не запишуть батьком дитини. В утриманні старшої доньки відповідач участі не приймає та взагалі не цікавиться її життям, особливо останнім часом. За весь час одного разу зібрав дитину до шкоди. Позивач зауважила, що вона не працює, є інвалідом ІІІ групи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. Третя особа, [PERSON], підтримав позов та просив суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснив, що він мешкає разом з позивачем з жовтня 2012 року. Вони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Ще до народження намагалися вирішити це питання з відповідачем, проте він не погодився приїжджати з метою подання спільної заяви до органів РАЦС. Також [PERSON] підтвердив, що старша дитина позивача проживає разом з ними та відповідач не приймає участі в утриманні доньки. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 29 серпня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського міського управління юстиції Луганської області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 106 та видано свідоцтво про одруження [NUMBER] (а.с.10). В шлюбі народжено дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с.11). Сторони не проживають разом з жовтня 2012 року, стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння, відсутність спільних інтересів та взаємне небажання зберегти шлюб. Окрім того судом встановлено, що з жовтня 2012 року позивач постійно проживає однією сім'єю як чоловік та дружина з іншим чоловіком - [PERSON]. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Спору про місце проживання дитини та поділ майна подружжя не має. Тому вимоги позивач про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки від позивача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища після розірвання шлюбу, суд у відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України вважає за необхідне залишити позивачу прізвище «[PERSON]». Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Судом також встановлено, що малолітня донька [PERSON] мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно допомогу на утримання доньки не надає. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач є батьком малолітньої дитини, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання доньки між сторонами у справі досягнуто не було, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що донька потребує утримання, а також те, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності в нього на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків або ж проведення з нього стягнень за виконавчими листами. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для задоволення заявлених позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Окрім того судом встановлено, що [INFO] [PERSON] народила доньку - [PERSON], батьком якої записано [PERSON], про що виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було зроблено відповідний актовий запис № 8 та видано свідоцтво про народження [NUMBER] (а.с.12). Відповідно до ст. 138 Сімейного кодексу України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. До вимог матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини. Приймаючи до уваги, що [PERSON] народила дитину, перебуваючи у шлюбі з [PERSON], а інший чоловік, [PERSON], подав суду заяву про визнання свого батьківства щодо цієї дитини(а.с.13) та підтвердив це в судовому засіданні, а також те, що позов про оспорювання батьківства подано до суду протягом року після реєстрації народження дитини, суд вважає вимоги [PERSON] про виключення запису про [PERSON] як батька дитини, з актового запису про народження [PERSON]. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що за подання позову про розірвання шлюбу та оспорювання батьківства позивачем було сплачено судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп., а тому понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду з вимогами про стягнення аліментів, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved