Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], про стягнення боргу. У позові вказувала, що в листопаді 2015 року між нею та відповідачем була усна домовленість про надання ним юридичних послуг за плату щодо позитивного вирішення спірних питань при оформленні документів на спадкове майно, зокрема фермерське господарство «Зелена Діброва». На виконання усної домовленості у грудні 2015 року передала відповідачу аванс у розмірі 6000,00 грн. Але відповідач не вчиняв жодних дій щодо виконання умов усної домовленості, будь-яких юридичних послуг не надавав. У травні 2016 року зустріла відповідача і повідомила, якщо він не надає їй юридичних послуг, то домовленість скасовується, тобто договір розривається і нехай він поверне гроші у розмірі 6000,00 грн. Відповідач погодився на розірвання усної домовленості, але зазначив, що гроші в сумі 6000,00 грн. поверне пізніше, оскільки на той час у нього коштів не було. 04.07.2016 року відповідач написав розписку, згідно якої зобов'язався повернути їй 6000,00 грн. до 11.07.2016 року. Того ж дня відповідач віддав їй всі документи, які вона йому передала. 11.07.2016 року відповідач кошти не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає, уникає зустрічей. Зазначала, що з метою повернення своїх коштів та притягнення відповідача до відповідальності зверталася до поліції, але безрезультатно, - кошти їй не повернуто, кримінальне провадження закрито постановою слідчого Вижницького ВП Друка Ю.І. від 23.11.2016 року у зв'язку з відсутністю у діях відповідача складу злочину, передбаченого ст.190 КК України, оскільки відповідач зобов'язався повернути їй кошти. Також за результатами її звернень були отримані висновки Вижницького ВП від 17.09.2016 року та 13.07.2016 року, у яких зазначено про наявність між нею та відповідачем цивільно-правового спору. 24.11.2016 року надіслала відповідачу лист з вимогою повернення коштів, але ні відповіді на лист, ні грошей від відповідача не отримала. Наявність боргової розписки свідчить про те, що усний договір між ними розірвано і борг [PERSON] перед нею станом на 04.07.2016 року становив 6000,00 грн. і повинен бути погашений до 11.07.2016 року. Тобто термін виконання зобов'язання [PERSON] щодо повернення коштів настав 10.07.2016 року в 23.59.59 год. З 00.00 год. 11.07.2016 року відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання. З цього моменту настають передбачені чинним законодавством наслідки. Отже, враховуючи вимоги ст.ст.8, 526, 530, 536, 625, 1048 ЦК України станом на 13.03.2017 року борг відповідача перед нею становить 7292,46 грн., зокрема: сума основного боргу - 6000,00 грн.; три проценти річних від простроченої суми за період 11.07.2016 року по 13.03.2017 року включно -120,81 грн. (3% х 6000,00 грн. /100% х 245 днів / 365днів); індекс інфляції за весь час прострочення (серпень 2016 - лютий 2017) - 552,00 грн. (6000,00 грн. х 9,2% /100%); проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 11.07.2016 року по 13.03.2017 року включно - 619,65 грн. У зв'язку з такими діями відповідача порушено її право власності на грошові кошти, що є порушенням вимог ст.321 ЦК України. Через це їй, крім матеріальної шкоди, завдано ще й моральну шкоду, яку вона оцінює в 5999,99 грн., але на даний час таку позовну вимогу не заявляє. Посилаючись на ст.ст.509, 526, 530, 536, 610-612, 614, 615, 624-626, 629, 651, 653, 901, 902, 906, 907, 1048 ЦК України просила стягнути з [PERSON] на її користь 7292,46 грн., зокрема: 6000,00 грн. - основного боргу; 120,81 грн. - три проценти річних від простроченої суми за період 11.07.2016 року по 13.03.2017 року включно; 552,00 грн. - індекс інфляції за весь час прострочення (серпень 2016 - лютий 2017 року); 619,65 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 11.07.2016 року по 13.03.2017 року включно та судові витрати. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, в адресованій суду заяві просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, будучи завчасно, належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, про що є відомості в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом установлено, що 04.07.2016 року відповідач [PERSON] зобов'язався повернути позивачу [PERSON] до 11.07.2016 року 6000,00 грн., що підтверджується його розпискою. Дане зобов'язання зводиться до сплати грошей, а отже є грошовим зобов'язанням. Строк виконання зобов'язання настав, а [PERSON] грошей у сумі 6000,00 грн. не віддає, на телефонні дзвінки не відповідає, уникає зустрічей. Факт отримання [PERSON] від [PERSON] коштів у сумі 6000,00 грн. та їх неповернення також підтверджується копією висновку про результати звернення громадянки [PERSON] у відповідності до вимог ЗУ «Про звернення громадян» від 13.07.2016 року, складеного старшим інспектором Вижницького ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області Маковійчуком В.В. та копією постанови старшого слідчого Вижницького ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецької області Друка Ю.І. від 23.11.2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №1206260060000521 від 23.09.2016 року. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, договору. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору, сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З досліджених у судовому засіданні доказів Судом установлено, що [PERSON] не виконав зобов'язання щодо повернення [PERSON] отриманих грошових коштів у сумі 6000,00 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. За змістом ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст.625 ЦК України з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, тобто з серпня 2016 року по лютий 2017 року і буде становити: 6000,00 грн. х 9,2%/100% = 552,00 грн. Також з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст.625 ЦК України підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми, розрахунок яких здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Таким чином враховуючи викладені вимоги закону та встановлені судом обставини суд дійшов до таких висновків: 6000,00 грн. відповідач зобов'язався повернути позивачу до 11.07.2016 року, тобто час прострочення необхідно рахувати з 12.07.2016 року і станом на 13.03.2017 року становив 245 днів, а тому 3% річних буде становити: 6000,00 грн. х 3% / 365 х 245 = 120,00 грн. Підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування грошовими коштами відповідно до ст.1048 ЦК України у суду немає, оскільки зазначені кошти позивачем у позику відповідачу не надавались. Посилання на те, що між сторонами був укладений договір про надання послуг, який відповідачем не виконаний, не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, а тому підстав для застосування ст.ст.901, 902, 906, 907 ЦК України також немає. Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, знайшли своє часткове підтвердження та є такими, що підлягають частковому задоволенню із стягненням з відповідача на користь позивача понесених нею витрат по сплаті судового збору відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України. Це підтверджено належними та допустимими доказами, доказів протилежного суду не надано. На підставі ст.ст.15, 16, 525, 526, 530, 610, 611, 625 ЦК України,

Outcome: partial