Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] сільської ради, [PERSON] державної нотаріальної контори, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними та скасування державного акту на право приватної власності на землю, свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання недійсним договору дарування земельної ділянки. В позовній заяві представник позивачки [PERSON] зазначив, що у відповідності до договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами від 17.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №545, позивачка [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по вул. Леніна, №211 у с. Вільхівці Тячівського району. До складу будівель і споруд, належних позивачці [PERSON], розташованих за адресою: с. Вільхівці, вул. Леніна,211, входять наступні обєкти: житловий будинок літера А, прибудова - літера Б, господарська зблокована будівля літера В, літня кухня літера Г, вбиральня літера Д, дроварня літера Ж. Житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Леніна,211 у с. Вільхівці та присадибна земельна ділянка за вказаною адресою постійно використовуються позивачкою та членами її сімї для проживання. Разом з цим, у квітні 2014 році позивачці стало відомо про те, що у відповідності до договору дарування земельної ділянки від 17.03.2014 року, посвідченого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за №1-280, відповідач [PERSON] отримав у дар від відповідачки [PERSON] земельну ділянку площею 0,1892 га., розташовану у с. Вільхівці, вул. Леніна, 201, Тячівського району. У свою чергу, відповідачка [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,1892 га., розташовану у с. Вільхівці, вул. Леніна, 201, Тячівського району, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.03.2014 року, виданого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за №1-232, після смерті [PERSON], яка померла 16.04.2012 року. У подальшому, позивачці стало відомо, що [PERSON], яка померла 16.04.2012 року на підставі державного акту на право приватної власності на землю І-ЗК №015826, виданого Вільхівською сільською радою 23.06.2003 року, була власником земельної ділянки площею 0,1892 га., розташованої на території Вільхівської сільської ради для будівництва та обслуговування жилого будинку. Відповідач [PERSON], з посиланням на договір дарування земельної ділянки від 17.03.2014 року, стверджує, що йому належить на праві власності земельна ділянка, на якій розташований належний позивачці на праві власності житловий будинок та надвірні споруди. У даний час відповідач [PERSON] розпочав будівництво житлового будинку на земельній ділянці площею 0,1892 га. по вул. Леніна,201 у с. Вільхівці. Фактично, будівництво житлового будинку здійснюється відповідачем [PERSON] на земельній ділянці, на якій знаходиться житловий будинок та надвірні споруди, належні позивачці. Вважає, що державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК №015826, виданий Вільхівською сільською радою 23.06.2003 року на імя [PERSON], яка померла 16.04.2012 року, свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.03.2014 року, видане державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] на імя [PERSON], зареєстроване у реєстрі за №1-232, а також договір дарування земельної ділянки від 17.03.2014 року, посвідчений державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №1-280, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар земельну ділянку. площею 0,1892 га, розташовану у с. Вільхівці, вул. Леніна, 201 Тячівського району, видані всупереч вимогам законодавства та з порушенням прав та законних інтересів позивачки, а тому такі підлягають визнанню недійсними та скасуванню, виходячи з наступних підстав. Представник зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами від 17.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №545, позивачка [PERSON] набула права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по вул. Леніна, №211 у с. Вільхівці Тячівського району. У відповідності до ст.120 ЗК України (в редакції, що діяла на момент набуття позивачкою права власності на житловий будинок), до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Також відповідно до ст.377 ЦК України (у редакції, що діяла на момент набуття позивачкою права власності на житловий будинок), до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] було набуто право власності на земельну ділянку площею 0,1892 га., розташовану у с. Вільхівці, вул. Леніна, 201 Тячівського району у цілій частині, на якій розташований належний позивачці житловий будинок з надвірними спорудами. Таким чином, на сьогоднішній день житловий будинок з надвірними спорудами, належний позивачці [PERSON] повністю знаходиться на земельній ділянці, яка належить відповідачу [PERSON] Тим самим, позивачку було позбавлено права на земельну ділянку, на якій розміщений належний їй житловий будинок, та земельну ділянку, призначену для обслуговування житлового будинку та надвірних споруд. Крім цього, зі змісту державного акту на право приватної власності на землею серії І-ЗК №015826, виданого 23.06.2003 року, слідує, що даний документ виданий на підставі рішення сесії Вільхівської сільської ради від 10 січня 1997 року. Разом з цим, рішення сесії Вільхівської сільської ради про надання [PERSON] у приватну власність земельної ділянки не приймалося. Архівною копією рішення виконавчого комітету Вільхівської сільської ради №7 від 10.01.1997 року, що є підставою для видачі державного акту на право власності на землю серії І-ЗК №015826, стверджено, що [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,26 га. без зазначення її місця розташування та цільового призначення. Тому державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК №015826 виданий на підставі рішення виконавчого комітету Вільхівської сільської ради, що суперечить вимогам законодавства, що діяло на момент прийняття зазначеного рішення. Відповідно до п.17 ч.2 ст. 19 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» від 07.12.1990 року, норми якого були чинними на момент прийняття рішення виконкому Вільхівської сільської ради №7 від 10.01.1997 року, виключно на пленарних засіданнях Ради народних депутатів вирішуються питання регулювання земельних відносин відповідно до законодавства. Статтями 32, 42 Закону України Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування від 07.12.1990 року, якими визначена компетенція виконавчих комітетів місцевих рад та делеговані державою повноваження, не передбачено права виконавчих комітетів вирішувати питання про передачу земельних ділянок у власність чи користування. Виконавчим комітетом Вільхівської сільської ради рішення про надання земельної ділянки у приватну власність [PERSON] було прийнято з порушенням вимог закону та поза межами своєї компетенції, а тому державний акт на право власності [PERSON] виданий без належної правової підстави. З огляду на викладені обставини, при прийнятті актів, що стосуються оформлення права власності на земельну ділянку, площею 0,1892 га., розташовану у с. Вільхівці, вул. Леніна, 201 Тячівського району за [PERSON], а також за відповідачами [PERSON] та [PERSON] були порушені вимоги чинного на той час законодавств та права і законні інтереси позивачки. Просить суд визнати недійсними та скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК №015826, виданий Вільхівською сільською радою 23.06.2003р. на імя [PERSON], яка померла 16.04.2012 року, на земельну ділянку площею 0,1892 га, розташовану на території Вільхівської сільської ради для будівництва та обслуговування жилого будинку, свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.03.2014 року, видане державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] на імя [PERSON], зареєстроване у реєстрі за №1-232, на земельну ділянку площею 0,1892 га, розташовану по вул. Леніна,201 у с. Вільхівці Тячівського району, для будівництва та обслуговування житлового будинку; договір дарування земельної ділянки від 17.03.2014 року, посвідчений державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №1-280, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар земельну ділянку площею 0,1892 га, розташовану у с. Вільхівці, вул. Леніна, 201, Тячівського району для будівництва та обслуговування житлового будинку. Представник відповідачів [PERSON] надіслав до суду письмові заперечення в яких зазначив, що позовні вимоги позивачки є безпідставними і в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Позивачка в позові посилається як на підставу задоволення позову на вимоги ст.120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, відповідно до яких до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені, без зміни її цільового визначення, у розмірах встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, яка необхідна для їх обслуговування. Однак для правильного вирішення спору слід відмітити, що договір купівлі-продажу будинку між сторонами [PERSON] та [PERSON] було укладено 17 січня 2008 року та продавець [PERSON] діяв відповідно до довіреності від імені власника на той час будинку [PERSON]. В той же час оспорюваний позивачем державний акт на право власності на землю був виданий [PERSON] сільською радою 23 червня 2003 року на імя [PERSON], яка померла 16 квітня 2012 року, та на момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, не належала продавцю будинку [PERSON], а належала вже багато років до того іншій особі, а саме [PERSON]. В таких випадках до власника житлового будинку не переходить автоматично право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розташований будинок. Перехід права власності на землю в цьому випадку вимагає окремого договірно-правового регулювання шляхом укладення відповідних цивільно-правових угод між власником земельної ділянки та набувачем прав власності на будинок. Такими угодами можуть бути договір купівлі-продажу, міни, дарування земельної ділянки тощо. Представник зазначив, що виходячи з вимог ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В даному випадку наявним державним актом на землю, який оспорює позивач та скасування свідоцтва про право на спадщину від 11 березня 2014 року та договору дарування від 17 березня 2014 року жодних цивільних прав позивача в теперішній час і прав власності чи користування на земельну ділянку не було порушено, а відповідно позивач не вправі вимагати скасування державного акту на землю, скасування договору дарування та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, так як саме у випадку задоволення позову суттєво будуть порушені та звужені права відповідачів [PERSON] та [PERSON]. Посилання позивача на ту обставину, що [PERSON] було передано земельну ділянку 10 січня 1997 року рішенням виконкому [PERSON] сільської ради, а не рішенням сесії сільської ради не заслуговує на увагу, так як оспорюваний державний акт виданий у відповідності до вимог земельного законодавства, рішення сільської ради являється актом одноразової дії та з моменту видачі державного акту втрачає свою чинність і не може бути предметом судового розгляду. Також представник зазначив, що під час здійснення угод купівлі продажу будинку обов'язковою умовою укладення такого договору являється зазначення кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташований будинок, а зі змісту договору купівлі-продажу будинку від 17 січня 2008 року вказано, що будинок який відчужується розташований на земельній ділянці розмір якої не встановлено та приватизація земельної ділянки не проводилась, хоч на той час був виданий державний акт на земельну ділянку 23 червня 2003 року [PERSON]. В зв'язку з цим відповідачі залишають за собою право можливості звернення до суду з вимогою визнання недійсним договору купівлі продажу будинку від 17 січня 2008 року в зв'язку з суттєвими порушеннями умов договору купівлі продажу, а саме відсутності в договорі зазначення розміру земельної ділянки та її кадастрового номеру. Відповідно до ст. 140 ЗК України передбачено підстави припинення права власності на земельну ділянку, зазначений перелік підстав в даній нормі земельного законодавства є вичерпним і незаконність рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого видано державний акт, в даній нормі закону не зазначена, що дає підстави вважати про відсутність підстав скасування державного акту. Таким чином наявним державним актом від 23 червня 2003 року жодних прав на земельну ділянку позивачки порушено не було, так як таких прав на земельну ділянку ним не набуто. З приводу вимоги визнання недійсним та скасування договору дарування то цивільне законодавство України в ст.ст.717-727 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав скасування договору дарування та позивачем таких підстав жодним чином не наведено, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю. Також його довірителями на даний час на належній їм земельній ділянці побудували власний житловий будинок на підставі будівельного паспорту та дозволу на будівництво, стадія будівництва -встановлення даху на будинку. Просить в задоволенні позову відмовити (Т.1 а.с.75-77). В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені у письмовій позовній заяві обставини. Представник додатково зазначив, що позивачка строк давності звернення до суду не пропустила, оскільки про існування оспорюваного договору дарування земельної ділянки та про порушення своїх прав на користування будинком і земельною ділянкою дізналася в квітні 2014 року. Просять позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що відповідачка [PERSON] зверталася до нього за погодженням технічної документації на спірну земельну ділянку, про те він відмовився її погодити, оскільки на земельній ділянці знаходиться інший житловий будинок, який належить позивачці [PERSON] У проекті технічної документації було зазначено, що сільський голова повинен погодити технічну документацію, але він нічого не підписував та не погоджував. Представник відповідача [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просить в його задоволенні відмовити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона 25 років доглядала за [PERSON], яка була інвалідом першої групи. Наскільки їй відомо був проданий лише будинок без земельної ділянки. Вона зверталася до сільського голови за погодженням технічної документації на спірну земельну ділянку, про те сільський голова не хотів її погодити. Просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що у 1997 році [PERSON] звернулася в сільську раду з усіма відповідними документами, і він її возив. В будинку, який належить позивачці [PERSON], мала доживати [PERSON], про те вони її покинули, незважаючи на те, що та була інвалідок першої групи. Доглядала [PERSON] його мати [PERSON] На той час [PERSON] проживала поруч з позивачкою [PERSON] Після смерті [PERSON] все перейшло до [PERSON], і все робилося відповідно до закону. Приїжджали геодезисти, потім виготовлялася технічна документація. Йому відомо, що у 2008 році придбав житловий будинок [PERSON]. На момент виготовлення технічної документації, про те, що [PERSON] є власником житлового будинку йому не було відомо. Технічну документацію на земельну ділянку підписували сусіди, але в сільській раді не погоджували. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що коли виготовлялася технічна документація, їм в Держкомземі сказали, що документи не потрібно погоджувати в сільського голови, оскільки їх підписав землевпорядник. Відповідачка [PERSON] доглядала [PERSON], яка була інвалідом першої групи. Вони пройшли всі інстанції, і навіть брали довідки про те, що вони з [PERSON] перебували в родинних відносинах. Коли виготовлялася технічна документація на земельну ділянку, приходили геодезисти і все міряли. Після цього вони в усіх установах підписали технічну документацію. Коли вони виготовляли технічну документацію їх не питали чи належить будинок їм, хоча вони казали, що там є будинок. Відповідачка зверталася до сільського голови за погодженням, але він не хотів погодити. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини, зазначені в поданих письмових запереченнях. Одночасно зазначив, що позивачка пропустила строк звернення до суду. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами від 17 січня 2008 року, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за №545, укладеного між [PERSON], який діяв від імені [PERSON], як продавцем з однієї сторони та [PERSON] як покупцем з другої сторони, [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок з надвірними спорудами по вулиці Леніна, 211, в с. Вільхівці. Тячівського району, Закарпатської області (Т.1 а.с.6-7). Згідно реєстраційного напису на вказаному договорі купівлі-продажу будинку з надвірними спорудами 31 січня 2008 року за позивачкою [PERSON] [PERSON] районним підприємством технічної інвентаризації було проведено державну реєстрацію вказаного будинку, про що зроблено запис в реєстрову книгу №02 за реєстраційним номером 256. Також у вказаному договорі купівлі-продажу зазначено, що будинок з надвірними спорудами, який відчужується, розташований на земельній ділянці, норму якої не встановлено, приватизація якої не проводилася, оформлення права власності на земельну ділянку буде оформлено покупцем відповідно до чинного законодавства. В довідці виконкому [PERSON] сільської ради від 11.02.2014 року за №551 зазначено, що згідно кадастрової книги та погосподарської книги №3 [PERSON] сільської ради, особовий рахунок №202, за дворогосподарством під №203/211 закріплена земельна ділянка площею 0,25 га. (Т.1 а.с.9). Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №015826, виданий 23 червня 2003 року Вільхівською сільською радою на підставі рішення сесії Вільхівської сільської ради від 10 січня 1997 року на ім»я [PERSON], зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №491а, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1892 га. на території Вільхівської сільської ради для будівництва та обслуговування жилого будинку (Т.1 а.с.11-12). 16 квітня 2012 року [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про її смерть (Т.1 а.с.103). Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 17 березня 2014 року, посвідченого та зареєстрованого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] в реєстрі за №1-280, укладеного між [PERSON] як дарувальником з однієї сторони та [PERSON] як обдаровуваним з другої сторони, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар земельну ділянку площею 0,1892 га., розташовану по вулиці Леніна, 201, в с. Вільхівці, Тячівського району, для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер земельної ділянки 2124485800:06:013:0005, (Т.1 а.с.13). Згідно довідки архівного відділу [PERSON] районної державної адміністрації від 31.03.2014 року за №01-13/77 в архівному фонді [PERSON] сільської ради протокол сесії від 10 січня 1997 року відсутній (Т.1 а.с.14). Рішенням виконкому [PERSON] сільської ради від 10 січня 1997 року за №7 «Про передачу земельних ділянок у власність» [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,26 га. (Т.1 а.с.15). Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 17 листопада 2014 року, складеного комісією у складі: депутата [PERSON] сільської ради [PERSON], землевпорядника сільської ради [PERSON], засвідченого підписом та печаткою [PERSON] сільського голови [PERSON], встановлено, що на частині земельної ділянки, площею 0,1892 га, розташованої по вул. Леніна, 201 у с. Вільхівці, Тячівського району, знаходиться житловий будинок з надвірними спорудами, який належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.01.2008 року. На даний час адреса житлового будинку [PERSON] с. Вільхівці, вул.. Леніна, 203. На іншій частині земельної ділянки, площею 0,1892 га,, розташованої по вул.. Леніна, 201 у с. Вільхівці, Тячівського району [PERSON] здійснює будівництво будівлі житлового будинку. На момент обстеження збудований перший поверх будівлі, залито перекриття над першим поверхом та збудовані стіни другого поверху будівлі. На момент обстеження тривають будівельні роботи. Встановлено, що будівництвом будівлі [PERSON] вчиняються перешкоди у користуванні будинком та присадибною ділянкою [PERSON], а саме, біля будинку складені будівельні матеріали, сміття, гравій (Т.1 а.с.42). Згідно акту обстеження, складеного депутатом [PERSON] сільської ради [PERSON] в присутності землевпорядника [PERSON] сільської ради [PERSON], власника будинку [PERSON], встановлено, що житловий будинок в с. Вільхівці, вул.. Леніна, 211, який належить [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 17.01.2008 року та згідно попередніх погосподарських книг відповідає адресі с. Вільхівці, вул. Леніна, 203. Також встановлено, що земельна ділянка площею 0,1892 га, яка розташована в с. Вільхівці, вул.. Леніна, 201, належить [PERSON] на підставі договору дарування від 17.03.2014 року. За результатами обстеження встановлено, що житловий будинок, який належить [PERSON], фактично знаходиться на земельній ділянці, яка належить [PERSON], чим самим [PERSON] не має можливості використовувати присадибну земельну ділянку для обслуговування житлового будинку (Т.1 а.с.58). В збірному кадастровому плані земельної ділянки [PERSON], складеного ДП «Хуст [PERSON]» в 2013 році, зазначено місце розташування земельної ділянки [PERSON] в с. Вільхівці, вул.. Леніна, 201 та розміщені на ній будівлі (Т.1 а.с.59). На підставі договору №114 від 11 червня 2013 року на замовлення відповідачки [PERSON], яка успадковує земельну ділянку після смерті [PERSON], ДП «Хуст [PERSON]» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,1892 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель в с. Вільхівці, вул. Леніна, 201, Тячівського району (Т.1 84-107). Відповідно до будівельного паспорту за №01-11/95, виданого 14 травня 2014 року відділом містобудування та архітектури [PERSON] районної державної адміністрації, відповідачем [PERSON] розпочато будівництво індивідуального житлового будинку в с. Вільхівці, вул. Леніна, 201, Тячівського району, про що повідомлено інспекцію ДАБК у Закарпатській області (Т.1 а.с.109-126). Зі схеми забудови земельної ділянки в с. Вільхівці, вул. Леніна, 201, Тячівського району (Т.1 а.с.112) вбачається, що на спірній земельній ділянці площею 0,1892 га. знаходиться запроектований житловий будинок (під №1), існуючий житловий будинок (під №2), існуюча літня кухня (під №3), існуючий навіс під №4). З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи №222/2012 встановлено, що відповідно до заяви на прийняття спадщини за законом відповідачки [PERSON] від 26 квітня 2012 року, посвідченої та зареєстрованої державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] в реєстрі за №840, [PERSON] подала заяву на прийняття спадщини після смерті своєї сестри [PERSON], яка померла 16 квітня 2012 року (Т.1 а.с.235). З витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.02.2014 року за НВ-2100456962014 та кадастрового плану земельної ділянки встановлено, що спірна земельна ділянка площею 0,1892 га. в с. Вільхівці, вул. Леніна, 201, Тячівського району, з кадастровим номером 2124485800:06:013:0005, яка належала [PERSON], відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови, державна реєстрація земельної ділянки проведена Управлінням Держземагенства у [PERSON] районі 26.02.2014 року, і на ній розміщені будівлі (Т.1 а.с.242-246). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 березня 2014 року, виданого і зареєстрованого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] в реєстрі зв №1-232, відповідачка [PERSON] після смерті [PERSON] прийняла спадщину на земельну ділянку площею 0,1892 га., розташованої по вулиці Леніна, 201, в с. Вільхівці, Тячівського району, для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер земельної ділянки 2124485800:06:013:0005 (Т.2 а.с.5). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в сусідах з відповідачами. Зазначила, що позивачка [PERSON] захопила земельну ділянку після того як придбала будинок. Про те, як їй відомо, дана земельна ділянка не знаходиться біля придбаного будинку. Захопленою земельною ділянкою позивачка [PERSON] не користувалася, оскільки її постійно не було вдома. На даний час [PERSON] посадила там город. Будинок, в якому проживає позивачка [PERSON]. побудував [PERSON] і поряд жила [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що будинок №211 по вул.. Леніна придбав [PERSON]. Він її ще питав, чи не будуть проблеми, оскільки там проживає жінка інвалід. В даному будинку проживала жінка інвалід [PERSON], яку вона поховала. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може також бути визнання правочину недійсним. За змістом ст.. 377 ЦК України, в редакції, що діяла на момент набуття позивачкою [PERSON] права власності на житловий будинок, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України, в редакції, що діяла на момент набуття позивачкою [PERSON] права власності на житловий будинок. до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] на законних підставах придбала житловий будинок з надвірними спорудами в с. Вільхівці, вул.. Леніна, 211 (203), Тячівського району, на земельній ділянці, норму якої не встановлено та приватизацію якої не проведено, при цьому за вказаним дворогосподарством згідно даних погосподарського обліку закріплена земельна ділянка площею 0.25 га. Також в судовому засіданні встановлено, що на даний час вказаний житловий будинок позивачки розташований на земельній ділянці, площею 0,1892 га., в с. Вільхівці. вул.. Леніна, 201, яка на праві власності належить відповідачу [PERSON] згідно оспорюваного договору дарування від 17 березня 2014 року, яку йому подарувала відповідачка [PERSON], яка, в свою чергу, стала власником цієї спірної земельної ділянки внаслідок прийняття спадщини після смерті [PERSON] згідно оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 березня 2014 року. Згідно п.17 ч.2 ст. 19 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» від 07.12.1990 року, норми якого були чинними на момент прийняття рішення виконкому Вільхівської сільської ради №7 від 10.01.1997 року, виключно на пленарних засіданнях Ради народних депутатів вирішуються питання регулювання земельних відносин відповідно до законодавства. Статтями 32, 42 вказаного Закону України визначена компетенція виконавчих комітетів місцевих рад та здійснення ними делегованих державою повноваження відповідно до частини третьої статті 32 цього Закону. Відповідно до ч.3 ст.6 ЗК України, 1990 року, передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Згідно п.1 ч.1 ст.9 вказаного Кодексу передбачено, до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить також передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу. Частиною 1 статті 17 цього ж Кодексу передбачено, що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Як встановлено в судовому засіданні виконавчий комітет [PERSON] сільської ради, приймаючи рішення №7 від 10 січня 1997 року «Про передачу земельних ділянок у власність», яким було передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,26 га. в с. Вільхівці, вул.. Леніна, 201, Тячівського району, вийшов за межі своєї компетенції та порушив вимоги Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» від 07.12.1990 року. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що рішення сесії [PERSON] сільської ради від 10 січня 1997 року, на підставі якого в подальшому [PERSON], яка померла 16 квітня 2012 року, Вільхівською сільською радою 23 червня 2003 року було видано оспорюваний державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК №015826, взагалі відсутнє. При цьому відповідачами [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів щодо делегування [PERSON] сільською радою повноважень виконавчому комітету цієї ж ради для прийняття рішення №7 від 10 січня 1997 року «Про передачу земельних ділянок у власність», яким було передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,26 га. в с. Вільхівці, вул.. Леніна, 201, Тячівського району За змістом ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Враховуючи, що виданим оспорюваним державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЗК №015826 від 23 червня 2003 року, яким в порушення вимог земельного законодавства було передано у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 0,1892 га. в с. Вільхівці, вул. Леніна, 201, Тячівського району, та оформленим на його підставі оспорюваним свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11 березня 2014 року на цю ж земельну ділянку, виданого на ім»я [PERSON], порушуються права позивачки [PERSON] на користування належним їй на праві власності житловим будинком в с. Вільхівці, вул.. Леніна, 211 (203), Тячівського району, а також земельною ділянкою, на якій розташований цей будинок, суд вважає, що для захисту прав та законних інтересів позивачки слід визнати недійсними та скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК №015826 від 23 червня 2003 року та свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 березня 2014 року щодо земельної ділянки площею 0,1892 га. в с. Вільхівці, вул. Леніна, 201, Тячівського району. У відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою\~ третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,\~ відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у звязку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» згідно зі статтею статтею 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним. Як встановлено в судовому засіданні позивачка [PERSON] являється власником будинку з надвірними спорудами в с. Вільхівці, вул.. Леніна, 211 (203), Тячівського району, який розташований на земельній ділянці, площею 0,1892 га., в с. Вільхівці. вул.. Леніна, 201, оформлення права власності на яку за померлою [PERSON] вчинено з порушенням вимог земельного законодавства, та у звязку з відчуженням відповідачкою [PERSON] спірної земельної ділянки відповідачу [PERSON]В на підставі договору дарування від 17 березня 2014 року позивачка в повній мірі не може реалізувати своє право на користування придбаного нею житлового будинку з надвірними спорудами в с. Вільхівці, вул.. Леніна, 211 (203), Тячівського району, та земельною ділянкою, на якій він розташований. А тому суд вважає, що доводи позивачки та її представника щодо визнання недійсним договору дарування житлового будинку від 17 березня 2014 року є також підставними та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А згідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК №015826, виданий Вільхівською сільською радою 23 червня 2003 року на ім»я [PERSON], яка померла 16 квітня 2012 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №491а, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1892 га. на території Вільхівської сільської ради для будівництва та обслуговування жилого будинку; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 березня 2014 року, виданого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] на ім»я [PERSON], зареєстрованого в реєстрі зв №1-232, на земельну ділянку площею 0,1892 га., розташованої по вулиці Леніна, 201, в с. Вільхівці, Тячівського району, для будівництва та обслуговування жилого будинку (кадастровий номер земельної ділянки 2124485800:06:013:0005); визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 17 березня 2014 року, посвідчений та зареєстрований державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] в реєстрі за №1-280, укладений між [PERSON] як дарувальником з однієї сторони та [PERSON] як обдаровуваним з другої сторони, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар земельну ділянку площею 0,1892 га., розташованої по вулиці Леніна, 201, в с. Вільхівці, Тячівського району, для будівництва та обслуговування жилого будинку (кадастровий номер земельної ділянки 2124485800:06:013:0005). Доводи відповідачів [PERSON]. [PERSON], а також їх представників щодо відсутності порушення прав позивачки на земельну ділянку, у звязку з чим вона не вправі вимагати скасування державного акту на землю, скасування договору дарування та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, суд вважає безпідставними, оскільки матеріалами справи стверджено, що при оформленні права власності на спірну земельну ділянку за померлою [PERSON] мали місце порушення вимог земельного законодавства з боку виконавчого комітету [PERSON] сільської ради та що оспорюваними державним актом на землю, свідоцтвом про право на спадщину за законом, договором дарування порушені права позивачки на користування придбаного нею житлового будинку з надвірними спорудами в с. Вільхівці, вул.. Леніна, 211 (203), Тячівського району, та земельною ділянкою, на якій він розташований, Також не заслуговують доводи представника відповідачів [PERSON]. [PERSON] [PERSON] щодо пропущення позивачкою строку звернення до суду, оскільки такі належними та допустимими доказами в судовому засіданні не стверджені, при цьому як ствердив представник позивачки в судовому засіданні про порушення свого права щодо користування будинком та земельною ділянкою позивачка дізналася в квітні 2014 року. Інших належних і допустимих доказів сторонами не наведено. Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Тячівського районного суду від 21 листопада 2014 року, щодо заборони [PERSON], мешканцю с. Вільхівці-Лази, вул. Нова, 5, Тячівського району, а також найманим ним робітникам, та будь-яким іншим особам здійснювати будь-які будівельні, монтажні, ремонтні чи інші роботи щодо будівництва будівель, споруд, інших обєктів, на земельній ділянці площею 0,1892 га, розташованій по вул.. Леніна, 201, с. Вільхівці, Тячівського району слід скасувати. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивачку.

Outcome: approved