Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому посилається на те, що 07 серпня 2013 року Київський районний суд м. Одеси постановив рішення по справі № 520/8619/13-ц, яким скасував постанову державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 14 серпня 2003 року за № АА 255066 та № АА 255068 про накладення арешту на нерухоме майно та оголошення заборони на його відчуження, а саме: 1/4 частини квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON], рішення набрало законної сили. На підставі вказаного рішення, [PERSON] звернулася до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації припинення обтяження, а саме арешту 1/4 частини квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON]. 28 жовтня 2013 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції постановив рішення за № 7295329, яким відмовив [PERSON] у державній реєстрації припинення обтяження, оскільки у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відсутній запис щодо наявності обтяження у вигляді арешту 1/4 частини квартири [ADDRESS], який був накладений на підставі постанови Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 14 серпня 2003 року. При цьому, державний реєстратор прав на нерухоме майно у своєму рішенні зазначив, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна є запис про наявність обтяження у вигляді арешту на зазначений об'єкт нерухомого майна, що накладений на підставі постанови Приморського районного відділення державної виконавчої служби управління юстиції м. Одеси. 12 грудня 2013 року [PERSON] звернулася із заявою до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про скасування арешту з майна, яке належало [PERSON], померлого [INFO] року, який був накладений постановою Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 02 квітня 2001 року. Листом від 28 січня 2014 року за № 878 Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції повідомив [PERSON] про неможливість скасувати арешт, оскільки завершені виконавчі провадження зберігаються лише 3 роки, після чого знищуються. Оскільки на теперішній час зняти арешт з майна [PERSON] неможливо у зв'язку із знищенням виконавчого провадження, тому [PERSON] просить суд скасувати постанову Приморського районного відділення державної виконавчої служби управління юстиції у м. Одеси (б/н) від 02 квітня 2001 року про накладення арешту на нерухоме майно та оголошення заборони на його відчуження, а саме: 1/4 частини [ADDRESS], яка належала [PERSON], зареєстрованої в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 8170360. У судовому зсіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав та просив суд його задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивачки [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належала на праві спільної часткової власності в рівних частках квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 жовтня 1994 року за № 1395 (а. с. 7). 25 грудня 2000 року Центральний місцевий суд м. Одеси видав виконавчий лист № 1-576 про конфіскацію майна, яке належить [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке 19 липня 2002 року видав відділ реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси. 05 квітня 2004 року [PERSON] звернулася із заявою до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1-576 у зв'язку із смертю [PERSON]. 27 травня 2004 року Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1-576 у зв'язку із смертю [PERSON] та скасування постанов за № АА 255066 та № АА 255068 від 14 серпня 2003 року про арешт майна боржника та заборону на його відчуження. 08 червня 2012 року [PERSON] звернулася із заявою до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про скасування арешту з майна, яке належало [PERSON], померлого [INFO] року, яке зареєстровано 13 січня 2010 року в єдиному реєстрі відчуження об'єктів нерухомого майна за № 9417043, але їй було відмовлено, оскільки завершені виконавчі провадження зберігаються лише 3 роки, після чого знищуються. У зв'язку з чим, [PERSON] звернулася до суду із відповідним позовом, який 07 серпня 2013 року був задоволений у повному обсязі шляхом скасування постанови державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 14 серпня 2003 року за № АА 255066 та № АА 255068 про накладення арешту на нерухоме майно та оголошення заборони на його відчуження, а саме: 1/4 частини квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON].Рішення набрало законної сили. На підставі вказаного рішення, [PERSON] звернулася до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації припинення зазначеного вище обтяження. Однак, державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції рішенням № 7295329 від 28 жовтня 2013 року відмовив [PERSON] у державній реєстрації припинення обтяження, оскільки у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відсутній запис щодо наявності цього обтяження. Крім того, з вказаного рішення державного реєстратора вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна є запис про наявність обтяження у вигляді арешту на 1/4 частину квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON], що накладений на підставі постанови Приморського районного відділення державної виконавчої службиуправління юстиції м. Одеси. 12 грудня 2013 року [PERSON] звернулася із заявою до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про скасування зазначеного арешту, але листом від 28 січня 2014 року за № 878 державна виконавча служба повідомила [PERSON] про неможливість скасувати арешт, оскільки завершені виконавчі провадження зберігаються лише 3 роки, після чого знищуються. Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним, та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. Вимоги статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають, а саме особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Таким чином, на підставі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» позивачка [PERSON], як власник має право вимагати від відповідача усунення перешкод у користуванні та розпорядженні належною їй квартирою. Відтак, позов [PERSON] про виключення майна із-під арешту, який було накладено постановою Приморського районного відділення державної виконавчої службиуправління юстиції у м. Одесивід 02 квітня 2001 року, зареєстрованої в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 8170360, на нерухоме майно та оголошення заборони на його відчуження, а саме: 1/4 частини [ADDRESS], яка належала [PERSON], підлягає задоволенню.

Outcome: approved