Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказано, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.2019. Відповідач, яка є колишнім власником квартири, за вказаною адресою зареєстрована, але не мешкає. У зв`язку із викладеним, позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. З частини 1 ст. 319 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Отже, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у неї та членів її сім`ї. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 06.06.2019 приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Михайловським А.Т. та зареєстрованого в реєстрі №2104 та копією Витягу з Державного речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №169999759 від 11.06.2019. Вказаний договір купівлі-продажу квартири був укладений між [PERSON] від імені [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] . Згідно з копією довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 01.12.2020 № 19543, виданої 01.12.2020 Відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, враховуючи те, що відповідач [PERSON] не є власником квартири та не є членом сім`ї її теперішнього власника, а існування реєстрації відповідача у спірній квартирі обмежує право власності позивача, дже суперечить волі теперішнього власника квартири, то суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги про визнання [PERSON] , такою, що втратила право користування квартирою підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 21463 від 02.12.2020 про сплату судового збору у сумі 840,80 грн. Разом з тим, позивач в письмовій заяві просила не стягувати з відповідача на її користь судові витрати, у зв`язку із чим суд вважає справедливим не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved