Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом . Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначала, що 01 серпня 2015 року померла її мати [PERSON], яка постійно проживала в [INFO]. Внаслідок її смерті відкрилась спадщина, зокрема, на земельні ділянки: площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства, площею 0,11 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: с. Зубівка Миргородського району вул. Гоголя, 44 та на земельну ділянку площею 0,1205 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Зубівка Миргородського району. Зазначені земельні ділянки належали покійній на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 червня 2007 року, виданого [PERSON] державним нотаріусом Першої миргородської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2552. У встановленому законом порядку вона та її сестра - [PERSON] 0.1. (співвідповідач по справі) прийняли спадщину. 17.11.2015 року приватним нотаріусом [PERSON] проведено реєстрацію спадкової справи. 12 квітня 2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір про поділ спадкового майна за умовами якого, зокрема, вищезазначені земельні ділянки перейдуть на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом у її власність (п. 2 Договору), а інше спадкове майно - у власність [PERSON] 12 квітня 2016 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Зубівка вул. Гоголя, будинок 44, після смерті [PERSON] При підготовці документів для оформлення спадщини на земельні ділянки в органах нотаріату зясувалося, що у спадкодавця відсутні Державні акти на земельні ділянки. Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу [PERSON] від 12 квітня 2016 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину на земельні ділянки у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на них у спадкодавця. Відповідно до витягів з технічної документації про грошову оцінку земельних ділянок їх сумарна грошова оцінка складає 100\~340,44 грн. Згідно з повідомленням управління Держзгеокадастру у Миргородському районі вірними кадастровими номерами земельних ділянок в Свідоцтві про право на спадщину за законом від 19.06.2007 року згідно Державного акта І І -ПЛ №042127, виданого на імя [PERSON] є 5323282201:01:001:0740, 5323282201:01:001:0741, 5323282201:01:001:0742, 5323282201:01:001:0743. Державна реєстрація земельних ділянок саме з такими кадастровими номерами підтверджується також Витягами з Державного земельного кадастру про ці ділянки. Зазначене перешкоджає позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, тому вона змушена звернутися до суду з вищевказаним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила задовольнити їх з підстав викладених в позові. Суду пояснила, що спадкодавець [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON] прийняла спадщину в тому числі отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,57 га, однак за життя не встигла отримати державні акти та зареєструвати їх в установленому законом порядку. Після смерті матері вони з сестрою, відповідачем [PERSON] уклали договір про розподіл спадкового майна. При зверненні до нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказані земельні ділянки, оскільки не була проведена державна реєстрація,тому вона звернулася до суду з позовом та просила його задовольнити. Представник Зубівської сільської ради в судове засідання не зявився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, заявлені позовні вимоги визнає(а.с.43) Відповідач [PERSON] направила на адресу суду належно посвідчену заяву де просила справу розглянути без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.45). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.81 ЗК України в редакції чинній на час прийняття спадщини спадкодавцем [PERSON] після смерті [PERSON], однією з підстав набуття громадянами України було прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ст. 8 ЦК України передбачає можливість застосування аналогії закону коли цивільні відносини не врегульовані ЦК, іншими актами цивільного законодавства. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини ( ч. З ст. 1277 ЦК України), оскільки спадкодавець проживав в с. Зубівка то саме Зубівська сільська рада є відповідачем, як представник територіальної громади зазначеного села. Згідно ст. ст. 1216; 1217; 1218; 1219; 1220; 1221 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину - ч. З ст. 1296 ЦК України. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»розяснено,відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом». Відповідно до абзацу 3 пункту 23 цієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Відповідно до ч. 2 п. 1. ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права. Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). При цьому необхідно врахувати думку Вищого спеціалізованого суду України, висловлену в листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якою було узагальнено судову практику та надані рекомендації судам: «Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦКУкраїни) . Згідно статті 202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі. Частиною 1 статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначається, що до Державного земельного кадастру включаються відомості про кадастровий номер, межі та площі земельних ділянок. Згідно з ч.І, 2 ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер; кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. За приписами частини 1 статті 20 вказаного Закону відомості Державного земельного кадастру е офіційними, з урахуванням чого відомості щодо кадастрового номеру земельної ділянки у правовстановлюючих документах на неї повинні відповідати відомостям Державного земельного кадастру. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб(не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним,тому позов підлягає до задоволення. В звязку з задоволенням позову, судові витрати понесені позивачем, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах.

Outcome: approved