Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 2 листопада 2013 року позивач перебуває у шлюбі з відповідачем. Мають спільного сина [PERSON], [INFO]. В жовтні 2014 року з відповідачем припинено шлюбні відносини у зв'язку з виникненням конфліктів по різним питанням сімейного життя та виховання сина. Після розірвання шлюбу син залишиться проживати разом з позивачем. Спору про поділ майна не має. Позивач вважала примирення з відповідачем не можливе. У зв'язку з цим позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON]. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року сторонам було надано час на примирення. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснила, що не проживають з відповідачем, не ведуть спільне господарство. Вони намагалися зберегти шлюб, проте на сьогодні вважає неможливим його збереження. Спору про місце проживання дитини та про поділ майна не має. Відповідач позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Також зазначив, що збереження шлюбу не можливе. Спору про місце проживання дитини та про поділ майна не має. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 2 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] виконавчим комітетом Малоолександрівської сільської ради ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 2 (а.с. 5). Сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.6). Сторони разом не проживають з жовтня 2014 року, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння подружжя та небажання сторін зберегти шлюб. Таким чином, фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. А тому вимоги позивача про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про поділ майна та місце проживання дитини подружжя не має. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки від позивача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд вважає за можливе залишити їй прізвище «[PERSON]». Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що за подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.1), суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved