Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Близнюківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] та Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, в якій просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON] ,визнавши поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, визнати незаконними пункти 1-3 рішення Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області № 6 від 18.10.2006 року «Про призначення права власності на житловий будинок» та визначити, що частки померлих [PERSON] та [PERSON] в праві спільної сумісної власності на будинок по вул. Нижній 33 в с. Самійлівка Близнюківського району Харківської області становили по 1/2. В обґрунтування позову зазначає, що 25квітня 2017 року померла її бабуся [PERSON], заповіту вона не залишила. Мати позивача [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], померла у 2002 році. За життя [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 1950 року, у 1956 році вони побудували будинок за адресою: вул. Нижній 33 в с. Самійлівка Близнюківського району Харківської області,який став їхньою спільною власністю. Після смерті [PERSON] мала б відкритися спадщина, яка складається з ? вищевказаного будинку. Але після смерті [PERSON] виявилося, що на день смерті вона вже не співвласницею цього будинку. До Близнюківської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] звернулася у 2017 році та отримала постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії від 10.11.2017. Співвласниками будинку стали [PERSON], [PERSON], які прийняли спадщині після смерті [PERSON], який помер 06.09.2011. За життя [PERSON] складав заповіт двічі: перший був складений 10.11.1998, у ньому все своє майно на дату смерті він заповідав своїм дітям: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; другий склав 05.11.2003, у якому все своє майно на дату смерті він заповів своїй дружині [PERSON]. 22.09.2011 [PERSON] звернулася з заявою до Близнюківської державної нотаріальної контори у якій відмовилася прийняти спадщину за заповітом та за законом. 30.09.2011 [PERSON] та [PERSON] подали заяву про прийняття спадщини за заповітом та отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 21.03.2012. Однак такий спосіб прийняття спадщини суперечить нормам Цивільного Кодексу України. У 2011 до нотаріальної контори вона не звернулася, так як нотаріус їй пояснила, що у звязку з тим, що майно буде спадкуватися за заповітом норма про спадкування за правом представлення на ці правовідносини не розповсюджується і тому їй все одно буде відмовлено у праві на спадкування. Враховуючи викладене, просить визнати поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини після [PERSON] та визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після [PERSON]. Крім того, зазначила, що підчас визначення складу спадщини [PERSON] нотаріус Близнюківської державної нотаріальної контори керувалася свідоцтвом про право власності, на нерухоме майно від 02.12.2011 на будинок за адресою: вул. Нижня 33. с. Самійлівка Близнюківського району Харківської області, що видавалося за рішенням Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області № 6 від 18.10.2006 «Про признання права власності на житловий будинок». Приймаючи Рішення № 6 від 18.10.2006 депутати Самійлівської сільської ради керувалися п. 4.1. Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, що затверджена наказом Держбуду України від 9 червня 1998 року № 121, та зареєстрована у Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839. У рішенні зазначалося: «...Оформити гр. [PERSON] право власності на домоволодіння 33 по вул. Нижня с. Самійлівка Близнюківського району Харківської області...».Незважаючи на те що, Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб:по-перше, втратила чинність на підставі Наказу Держбуду № 36 від 15.02.2002, тобто за довго до «признання» права власності за [PERSON];по-друге, інструкція передбачала «...Оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна .... фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна...» та державну реєстрацію майна побудованого раніше. А перехід права власності від подружжя до подружжя врегульовано ч. 2 ст. 69 СК України у якій передбачено, що дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.Як вбачається з викладеного відбулася підміна понять, а саме «набуття права власності» та «державна реєстрація права власності». До того ж Рішенням № 6 від 18.10.2006 з наступним оформленням свідоцтва про права власності, від 02.12.2011 (вже після смерті [PERSON]М.) на будинок по вул. Нижня 33, у с. Самійлівка, Близнюківського району Харківської області, фактично було позбавлено права власності на 1/2 зазначеного будинку [PERSON]. Враховуючи зазначене позивач, просить суд визнати незаконними пункти 1-3 рішення (що стосуються визнання права власності за [PERSON] на будинок по вул. Нижня 33, у с. Самійлівка, Близнюківського району Харківської області) Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області № 6 від 18.10.2006 «Про признання права власності на житловий будинок». Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Також позивачем було надано відповідь на відзив [PERSON], у якому вона вказує, що у позові йдеться не про юридичну необізнаність, а про то, що в неї не було причин не довіряти нотаріусу. Тобто було порушено її право на достовірну інформацію від державних інституцій, адже фізична особа не зобовязана перевіряти достовірність такої інформації. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач, [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Крім того, надав відзив, в якому вказав, що судом не може бути визнано юридичну необізнаність як поважну причину щодо пропуску строку для подання заяви для прийняття спадщини. Представник відповідача, [PERSON], в судовому засіданні, заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач, [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги визнала та просила суд задовольнити позов. Представник Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, вислухавши вступні слова сторін та їх представників, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 1950 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 13 вересня 1950 року серії ЯТ № 228087. 03 листопада 2002 року померла мати позивача [PERSON], яка приходилась донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯЯ № 843608 від 03.07.1951, свідоцтвом про смерть 1-ВЛ № 358668 від 05.11.2002. 06 вересня 2011року помер дід позивача [PERSON], який проживав в [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 325677 від 08.09.2011. Згідно заповіту від 10 листопада 1998 року [PERSON] заповів все своє майно на дату смерті своїм дітям: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно заповіту від 05 листопада 2003 року [PERSON] заповів все своє майно на дату смерті своїй дружині [PERSON]. Відповідно до заяви [PERSON] від 22.09.2011 вона відмовилася прийняти спадщину за заповітом та за законом, після смерті чоловіка [PERSON]. 25 квітня 2017 року померла бабуся позивача [PERSON], яка проживала в [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 588423 від 27.04.2017. Рішенням Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області № 6 від 18.10.2006 «Про признання права власності на житловий будинок» вирішено: 1. Оформити [PERSON] право власності на домоволодіння № 33 по вул. Нижній в с. Самійлівка, Близнюківського району Харківської області; 2. Видати [PERSON] свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями; 3. Зобовязати [PERSON] провести державну реєстрацію права власності на обєкти нерухомості; 4. Затвердити за [PERSON] присадибну ділянку в розмірі 0,06 га по вул. Нижній в с. Самійлівка, Близнюківського району Харківської області. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.12.2011 [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: вул. Нижня 33. с. Самійлівка Близнюківського району Харківської області. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.03.2012 на підставі заповіту, посвідченого Самійлівською сільською радою Близнюківського району Харківської області 10.11.1998, зареєстрованого в реєстрі за № 53, спадкоємцями зазначеного у заповіті майна гр. [PERSON], [INFO], який помер 06.09.2011, є: на ? частку його син [PERSON], [INFO]; на ? його дочка [PERSON], [INFO]. Спадщина, на яку в указаних частках видано вказане свідоцтво, складається з домоволодіння, яке знаходиться на вул. Нижній, буд. 33 в с. Самійлівка Близнюківського району Харківської області. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1507/02-31 від 10.11.2017 Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою:вул. Нижній, буд. 33, с. Самійлівка Близнюківського району Харківської області, після смерті [PERSON], померлої 25.04.2017, в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1294/02-31 від 27.09.2017 Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Нижній, буд. 33, с. Самійлівка Близнюківського району Харківської області, який належав [PERSON], померлому 06.09.2011, у звязку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини після його смерті. Щодо позовних вимог про визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON], визнавши поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На підставі ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України. Згідно зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За змістом ст. ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, [PERSON] посилається на те, що після смерті діда [PERSON] 06 вересня 2011 її ввів в оману державний нотаріус, який повідомив, що після смерті діда спадщина буде оформлюватись на відповідачів [PERSON] та [PERSON] за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак позивачем не надано жодних доказів поважності пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, обставини, на які посилається позивач у позові не підтверджені жодними доказами та носять декларативний характер. Позивачем та її представником не надано жодного доказу того, що позивач зверталась будь-яким чином до нотаріуса з приводу оформлення спадщини після смерті діда в 2011 році. Не містись таких відомостей і копія спадкової справи № 179/2011, яка міститься в матеріалах цивільної справи. Позивачем не доведено і те, що у неї не було реальної можливості після смерті діда [PERSON] 06 вересня 2011 вчасно звернутися із відповідною заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Юридична необізнаність позивача у даному випадку не має значення, оскільки по справі не встановлено, що позивач в той час був позбавлений можливості отримати юридичну допомогу. Також, позивачем не доведено і введення її в оману державним нотаріусом, оскільки судом не встановлено згідно наявних доказів взагалі факт звернення [PERSON] в 2011 році до державного нотаріуса з цього приводу. Таким чином із вивчених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягає за недоведеністю позовних вимог в цій частині. Щодо позовних вимог про визнання незаконними пунктів 1-3 рішення Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області № 6 від 18.10.2006 року «Про призначення права власності на житловий будинок». Припиами ч.1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області № 6 від 18.10.2006 «Про признання права власності на житловий будинок» вирішено: 1. Оформити [PERSON] право власності на домоволодіння № 33 по вул. Нижній в с. Самійлівка, Близнюківського району Харківської області; 2. Видати [PERSON] свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями; 3. Зобовязати [PERSON] провести державну реєстрацію права власності на обєкти нерухомості; 4. Затвердити за [PERSON] присадибну ділянку в розмірі 0,06 га по вул. Нижній в с. Самійлівка, Близнюківського району Харківської області. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.12.2011 [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: вул. Нижня 33. с. Самійлівка Близнюківського району Харківської області. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1294/02-31 від 27.09.2017 Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Нижній, буд. 33, с. Самійлівка Близнюківського району Харківської області, який належав [PERSON], померлому 06.09.2011, у звязку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини після його смерті. З приводу винесення наведеної постанови нотаріуса позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для сприйняття спадщини після смерті [PERSON]. Проте судом зроблено висновок про відмову в задоволенні позову з приводу цих обставин за недоведеністю позовних вимог. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1507/02-31 від 10.11.2017 Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою:вул. Нижній, буд. 33, с. Самійлівка Близнюківського району Харківської області, після смерті [PERSON], померлої 25.04.2017, в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. З приводу наведеної постанови нотаріуса, тобто після смерті [PERSON], позивач не заявив до суду жодних вимог матеріально-правового характеру про вирішення спадкового спору. Таким чином, суд зазначає, що, оскільки, по-перше, судом відмовлено в частині позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON], по-друге, після смерті [PERSON] позивач не заявив про вирішення спадкового спору, то суд дійшов висновку, що на момент розгляду цієї справи, права позивача оскаржуваним рішенням Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області № 6 від 18.10.2006 не порушуються. Отже, суд з вищенаведених мотивів дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними пунктів 1-3 рішення Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області № 6 від 18.10.2006 року «Про призначення права власності на житловий будинок». Щодо позовних вимог про визначення, що частки померлих [PERSON] та [PERSON] в праві спільної сумісної власності на будинок по вул. Нижній 33 в с. Самійлівка Близнюківського району Харківської області становили по ?. Як вже встановлено судом, права позивача на момент розгляду справи після померлого [PERSON] не порушуються, а після смерті [PERSON] позивачем не заявляються. Згідно ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Приписами ст.ст. 28, 29 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов'язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Суд зазначає, що вищенаведеними вимогами позивач фактично ставить питання про визнання права спільної часткової власності подружжя на майно. Проте, визнання права власності на майно за померлими особами, не ґрунтується на наведених нормах права, а саме ст. 25 ЦК України та ст.ст. 28,29 ЦПК України. Таким чином, враховуючи вищенаведене суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Отже, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цілому. Питання щодо розподілу судових витрат суд здійснює відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed