Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовними вимогами до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд до міста Шарм Ельх Шейх країна Єгипет (Арабська Республіка Єгипет) неповнолітньому [PERSON], [INFO] без згоди батька - [PERSON] у супроводі матері - [PERSON] з обов'язковим поверненням до постійного місця проживання терміном на 30 днів, починаючи з 19 грудня 2017 року по 19 січня 2018 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони у період з 02.06.2007 року по 07.12.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07.12.2015 року шлюб було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Дитина мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 червня 2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини, однак відповідач рішення суду не виконує, аліменти не сплачує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість зі сплати аліментів, яку позивач не погашає. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, фізичним та моральним розвитком дитини не займається, матеріальної допомоги не надає. При цьому, відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення. У зв'язку із викладеним позивач просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд сина до міста Шарм Ельх Шейх країна Єгипет (Арабська Республіка Єгипет) неповнолітньому [PERSON], [INFO] без згоди батька - [PERSON] у супроводі матері - [PERSON] з обов'язковим поверненням до постійного місця проживання терміном на 30 днів, починаючи з 19 грудня 2017 року по 19 січня 2018 року. У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися. Позивач надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач причини неявки суду не повідомив. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без їх участі, в якій зазначено про розгляд справи на розсуд суду. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.02.2008 року [PERSON] народився [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис № 108. Батьком записаний - [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 грудня 2015 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], укладений 02 червня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Стаханововського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис №198. З рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 червня 2017 року вбачається, що зі [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 18 травня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття - [INFO]. Згідно копії довідки-розрахунку № 1650/16.11-34, виданої 06.09.2017 року Кадіївським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, з 21.08.2017 року на виконанні у Кадіївському міському ВДВС ГТУЮ у Луганській області знаходиться виконавчий лист № 428/4912/17 від 30.06.2017 року, виданий Сєвєродонецьким міським судом Луганської області про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 травня 2017 року і до повноліття дитини. Заборгованість, що утворилась за період з 18.05.2017 року по 31.08.2017 року складає 1840,05 грн. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Згідно зі статтею 141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст. 151 СК України, вправі обирати самі. Згідно з вимогами ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Стаття 154 СК України надає батькам право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з вимогами частини третьої статті 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 із змінами та доповненнями, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 - «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі вищенаведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном. При вирішенні вказаної категорії справ предметом розгляду є: відповідність такої поїздки до іншої країни інтересам дитини (відпочинок, оздоровлення, розвиток, відвідування родичів тощо), ухилення батьком від надання згоди на таку поїздку, зазначення конкретної країни та конкретний період часу перебування у цій державі, тобто разову поїздку. В позовній заяві позивач вказує, що неповнолітній [PERSON], проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, в той час як відповідач не надав дозволу на виїзд їх дитини за кордон. На підставі викладеного, у зв'язку з тим, що відповідач не дає згоди на виїзд за кордон України його неповнолітньої дитини, а такий тимчасовий виїзд дитини за кордон надасть їй можливість розвитку та відпочинку, буде здійснений в інтересах дитини, буде сприяти її всебічному розвитку і не буде суперечити діючому законодавству, а також не позбавить дитину права та можливості спілкуватися з батьком, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 75740 від 21.10.2017 року про сплату судового збору в сумі 640 грн. 00 коп. Таким чином судом вбачається необхідність стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої суми судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved