Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом до [PERSON] в якому просить усунути перешкоди в користуванні нею житловим будинком по [ADDRESS] та визнати його таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . Вказаний будинок належить їй на підставі договору дарування. Відповідач, який є колишнім чоловіком позивача зареєстрований в будинку, але не проживає ньому з 2012 року та не несе ніяких витрат по утриманню будинку, однак знятися з реєстрації добровільно не бажає, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 18.08.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження та вирішено проводити розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити в задоволенні позову та закрити провадження в справі з підстави набрання законної сили рішенням з приводу спору між тими самими сторонами, з тих самих підстав і за тими самими вимогами. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, дала пояснення, які відповідають змісту позовної заяви. Пояснила, що з відповідачем більше року не підтримують жодних зв`язків; по місцю реєстрації він не з`являється, житловим будинком не користується. Останній раз відповідач був в будинку весною 2019 року . Відповідач в судове засідання не з`являвся жодного разу. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні заявлені [PERSON] вимоги не визнав повністю, пояснив, що в даному випадку відсутні правові підстави для визнання довірителя таким, що втратив право користування житлом. Пояснив, що житловий будинок придбаний за спільні кошти сторін, відсутність його по місцю реєстрації понад рік має поважні причини. В судове засідання 04.02.2021 року представник відповідача подав письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнав в повному обсязі, розгляд справи просив провести у відсутність сторони відповідача. Суд дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Судом встановлено, що позивач є одноосібним власником спірного житлового будинку з надвірним будівлями [ADDRESS] (форма власності приватна, частка ціла), який вона набула на підставі договору дарування реєстровий номер 933 від 19 вересня 2012 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію №35704924 від 03.10.2012 року та договором дарування від 19.09.2012 року (а.с. 4-5). Рішенням Сарненської міської ради від 29.01.2016 року №105 «Про перейменування вулиць», вул. Бегми було перейменовано на вул. Вишнева (а.с.11). Відповідач [PERSON] є зареєстрованим у будинку [ADDRESS] , оскільки перебував у шлюбі із позивачем, що встановлено згідно пояснень сторін, будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] та довідки виданої виконавчим комітетом Сарненської міської ради від 02.07.2020 року №1385 (а.с.7-10). Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 26.02.20219 року , яке набрало законної сили 28.03.2019 року шлюб між сторонами по справі було розірвано (а.с.6). Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 24.06.2020 року та 25.11.2020 року складного комісією міськвиконкому встановлено, що [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] не проживає, даний факт підтверджується сусідами [PERSON] та [PERSON] (а.с.12,50). За клопотанням позивача судом був допитаний в якості свідка син сторін [PERSON] , який дав показання про те, що відповідач в будинку не проживає, останній раз був у будинку весною 2019 року. Відповідачем було надано копію позовної заяви від 16.05.2019 року та рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 18.06.2020 року за результатами розгляду позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття його з реєстрації та виселення із займаного приміщення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] , в зв`язку із припиненням формально існуючого правовідношення (шлюбу) було відмовити повністю, за безпідставністю заявлених вимог. Підставою винесення даного рішення стало те, що позивачем доказів відсутності відповідача по місцю реєстрації понад рік без поважних причин суду не надано. (а.с.30-35). Однак, суд не бере до уваги дані докази, оскільки, в позові який розглядається зазначені інші підстави та надані інші докази. Крім того, стороною відповідача долучено заяву [PERSON] , згідно якої остання вказує, що позивач не є одноосібним власником спірного будинку, оскільки він був придбаний за спільні кошти подружжя. Продаж будинку був оформлений договором дарування з метою економії коштів (а.с.43). Разом з тим, дана заява не може бути належним доказом у справі, оскільки питання про оспорювання чи визнання недійсним договору дарування сторонами не заявлялося. Крім того, дана заява не є належним доказом у справі, оскільки зібрана з порушенням параграфу 2 ЦПК України, а клопотання про її допит в судому засіданні не заявлялося. Частина 1 ст.15ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст. 405 ЦК України Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином відповідач втратив право на користування будинком, що належить позивачу. Відповідач всупереч ст. 81 ЦПК України не надав суду доказів, які б спростовували доводи позивача, в зв`язку з наведеним є всі підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Що стосується вимоги позивача про усунення перешкоди в користуванні нею житловим будинком по [ADDRESS] , то в задоволенні цієї вимоги слід відмовити з огляду на те, що позивачем не зазначено, які перешкоди їй створює відповідач та не надано доказів, які цей факт підтвердили б. Крім цього, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на оплату судового збору в розмірі 840 грн. 80коп., які підтверджуються документально. На підставі викладеного,

Outcome: approved