Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000 гривень щомісяця починаючи стягувати з 07 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що витрати, які несе відповідач на утримання їх спільної дочки є недостатніми для її утримання. Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Покликається на те, що його офіційний заробіток не дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі 5000 гривень. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. В судовому засіданні допитана як свідок позивачка показала, що її чоловік працює керівником відділення транспортної компанії. За час, коли вони спільно проживали та працювали разом в тій же компанії, він отримував заробітну плату в розмірі 17000 гривень, тоді як вона отримувала 15000 гривень, при цьому частина коштів могла не показуватися в даних бух обліку. З моменту розірвання шлюбу, відповідач роботу не змінював. Це дозволяло їм винаймати квартиру, оплачувати повсякденні потреби та сплачувати дольову участь в розмірі близько 18000 гривень на місяць. На цей час позивачка працює, її заробіток становить близько 9500 гривень на місяць, вона проживає з батьками та сама утримує двох неповнолітніх дітей. Діти навчаються в школі та відвідують додаткові заняття. Звертає увагу, що наявність доходів у колишнього чоловіка підтверджується придбанням ним в вересні 2020 року транспортного засобу. В судовому засіданні допитаний як свідок відповідач [PERSON] показав, що у зв`язку із пандемією коронавірусу доходи у сфері послуг впали, його заробітна плата становить близько 5000 гривень, тому він не зможе оплачувати аліменти в розмірі 5000 гривень щомісяця. Розглянувши справу та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини. Сторони перебували у шлюбі з 12 грудня 2013 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис 2141 та розірвано 07 серпня 2020 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду у справі № 607/9913/20. У цьому шлюбі народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 24 червня 2014 року. Відповідно до інформації регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області від 19 жовтня 2020 року, згідно єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС за гр. [PERSON] станом на 16.10.2020 року зареєстровано автомобіль LDV 400 CONVOY, 2004 року випуску, дата реєстрації 23.09.2020 року. Згідно довідки про доходи виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Делівері» 15 грудня 2020 року, за період з серпня 2020 року по листопад 2020 року [PERSON] , займаючи посаду завідувача складу, отримав заробітну плату в розмірі 29980,48 грн. Відповідачем надано квитанції за період з червня 2020 року по лютий 2021 року про переказ коштів [PERSON] на утримання дитини, зокрема, позивачем переказано відповідачці 02.12.2020 року 537,69 грн. та 1326,63 грн., 08 січня 2021 року - 1326,63 грн., та 08 лютого 2021 року - 1356 грн. Розглянувши справу, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, зважаючи на таке. Згідно статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до вимог частин першої та другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої ст.3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу вимог ст. 182 СК суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Зважаючи на матеріальне становище платника аліментів, який працює, не має інших утриманців, в вересні 2020 року придбав автомобіль, його вік, матеріальне становище позивачки, яка працює, має на утриманні ще одну неповнолітню дитину, суд доходить переконання, що аліменти на утримання дочки слід визначити в розмірі 2500 гривень щомісячно починаючи з дня подачі позову до досягнення повноліття. Такий розмір приблизно відповідає встановленому законодавцем рекомендованому мінімальному розміру аліментів на одну дитину. Ще менший розмір аліментів, на думку суду, не буде достатнім для належного виховання та утримання дочки та забезпечення її рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Позивачка не надала суду доказів про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: partial