Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом до [PERSON] . У позові посилалась на те, що з відповідачем [PERSON] вони уклали шлюб [INFO] . Однак на даний час на розгляді в суді перебуває справа за її позовом про розірвання шлюбу. У період шлюбу ними придбано наступне майно: 21 жовтня 2015 року транспортний засіб марки « Renault Scensc», 2004 року випуску та 10 січня 2019 року транспортний засіб марки «Volkswagen UP», 2013 року випуску. За усною домовленістю транспортні засоби були зареєстровані за відповідачем. Вказані автомобілі були придбані за їх спільні кошти, у тому числі за кошти, які відповідач [PERSON] отримував від підприємницької діяльності. З липня 2016 року по серпень 2019 року вона здійснювала догляд за їх малолітнім сином, а тому не мала можливості працювати. В 2018 році вони з відповідачем переїхали проживати а будинковолодіння її батьків в село Горішнє Залуччя Снятинського району Івано-Франківської області. Зазвичай, автомобіль марки «Volkswagen UP» використовувався нею особисто для того, що відвозити дитину в дитячий садок, який знаходиться у сусідньому селі. Після припинення спільного проживання, а саме після 24 серпня 2018 року, спірні транспортні засоби залишилися у користування відповідача. Вона неодноразово просила чоловіка добровільно вирішити спір та розділити між ними транспортні засоби. Однак відповідач не погоджується. Вказувала, що оскільки у неї немає доступу до спірних транспортних засобів, вона не може надати суду докази (експертний висновок) щодо їх вартості, а тому, визначаючи вартість спільного майна, виходила із оголошень, які розміщені на сайті «AUTO. RIA». Таким чином, визначила, що вартість автомобіля марки «Volkswagen UP» становить 218\~778,66 грн., а вартість автомобіля «Renault Scensc» - 134\~980,66 грн. Просила визнати вказані вище транспортні засоби об`єктом спільної сумісної власності подружжя; в рахунок поділ спільного майна виділити їй у власність транспортний засіб марки «Renault Scensc», а за відповідачем визнати право власності на транспортний засіб марки «Volkswagen UP». У рахунок рівності часток у спільному майні стягнути з відповідача на її користь 41899 грн. компенсації. 09 жовтня 2019 року до суду надійшов відзив на позову заяву від відповідача [PERSON] . У своєму відзиві відповідач посилався на те, що дійсно з позивачкою [PERSON] вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Відразу після реєстрації шлюбу (через чотири місяці) він за власні заощадження, які накопичив, працюючи асистентом кафедри комп`ютерних систем та мереж Чернівецького національного університету ім.Ю.Федьковича, придбав автомобіль марки «Renault Scensc», 2004 року випуску. В той же час позивачка жодного дня ніде не працювала, а отже, і не мала власних джерел доходу, які б могли підтвердити її участь у придбанні даного транспортного засобу. Що ж стосується транспортного засобу марки «Volkswagen UP», то він був ним придбаний за 3000 євро в грудні 2018 року. Автомобіль був привезений ним з Німеччини і мав певні пошкодження, тому потребував ремонту. Загальна сума витрат на придбання автомобіля «Volkswagen UP» складала 202\~464 грн., з яких 93 690 грн. вартість автомобіля, 62 050 грн. вартість ремонту та 46 727 грн. розмитнення. Додав, що в грудні 2018 року він позичив кошти в сумі 3000 євро на розмитнення та ремонт вказаного транспортного засобу у свого керівника Шкурея М.Р. На даний час кошти ще не повернуті, але вважає, що для позивачки це не створює обов`язку їх повертати, так як гроші він витратив на особисті потреби придбання автомобіля. Таким чином, вважає, що спірні транспортні засоби не можуть бути об`єктом поділу, оскільки належать виключно йому та придбані виключно за його кошти. Крім того, на думку відповідача, позивачкою не вірно визначено вартість спірних транспортних засобів, оскільки оголошення про продаж транспортних засобів на інтернет-сайті «AUTO. RIA» не можуть бути належним доказом. Просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити. 21 жовтня 2019 року від позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив, де позивачка спростовувала обставини, викладені відповідачем у відзиві. Зокрема вказувала, що фактичні шлюбні відносини були припинені лише в серпні 2019 року. У період з жовтня по грудень 2018 року вони з відповідачем спілкувалися як подружжя, незважаючи на те, що вона (позивачка) знаходилася в Італії у своїх батьків, а відповідач перебував в Нідерландах на роботі. Так, 26 жовтня 2018 року [PERSON] приїздив до них із сином в м.Бергамо (Італія), де вони проводили разом час як подружжя. Повернувшись додому в Чернівці, шлюбні відносини продовжились: вони проживали в квартирі [ADDRESS] , де зберігалися їх із сином речі. 24 грудня 2018 року чоловік повернувся з Нідерландів і привіз автомобіль «Volkswagen UP». Вказаний автомобіль був придбаний в інтересах сім`ї. Новий рік вони також зустрічали спільно з відповідачем та їх сином. Вважає, що незважаючи на те, за чиї кошти був придбаний зазначений вище автомобіль, він все рівно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. 25 жовтня 2019 року відповідач [PERSON] надав заперечення на відповідь на відзив, де він вказав про те, що позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження позовних вимог, а саме щодо того, що вона брала участь у придбанні спірних транспортних засобів, у зв`язку із чим, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги та підтвердила обставини, що були викладені нею у позові та у відповіді на відзив відповідача. Додала, що намагалася мирно вирішити спір з відповідачем, але він повністю заперечує щодо її права на спірні транспортні засоби. Крім того, зазначила, що автомобіль «Volkswagen UP» був придбаний її колишнім чоловіком (відповідачем ) для неї і вона деякий час ним користувалася: їздила в дитячий садок, за продуктами. Що ж стосується транспортного засобу марки «Renault Scensc», то вказаний автомобіль вони придбали через деякий час після весілля за подаровані на весілля кошти. Представник позивачки [PERSON] адвокат Рендюк Н.В. в судовому засіданні також підтримала позовні вимоги своєї довірительки та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи позовні вимоги не визнав. Поністю підтвердив обставини, що викладені ним у відзиві. Вважає, що позивачка [PERSON] не надала належних доказів, які б доводили той факт, що вона брала участь у придбанні спірних транспортних засобів. Навпаки, колишня дружина ніколи не працювала та не отримувала ніяких доходів. Весь тягар по утриманню сім`ї лежав на ньому. Він постійно працював: як до укладення шлюбу, так і після, та непогано заробляв. Перед тим, як укласти шлюб він працював в Чернівецькому національному університеті, де отримував заробітну плату, а також мав додатковий неофіційний заробіток, оскільки писав курсові та дипломні роботи. Після весілля батьки позивачки забрали у них гроші, що були їм подаровані, а тому автомобіль «Renault Scensc» він придбав виключно за свої зберігання. Автомобіль «Volkswagen UP» також придбаний виключно за його особисті кошти, оскільки станом на грудень 2018 року (дата придбання автомобіля) вони з [PERSON] не підтримували подружніх відносин та жили окремо. Додав, що в м.Бергамо (Італія) в жовтні 2018 року справді приїздив, але для того, щоб побачити дитину та можливо зберегти сім`ю, однак [PERSON] не хотіла примирення, тому він жив окремо від неї із сином в готелі. Просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із його безпідставністю. Представник відповідача адвокат Криган Л.А. підтримала пояснення свого довірителя та підтвердила обставини, викладені у відзив на позовну заяву. Просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.\~При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього\~майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Відповідно до п.23 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.07 р. Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною\~ власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Слід зазначити, в судовому порядку може бути визнано особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, яке було набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю (ст. 57 СК України) Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 травня 2015 року у Відділі Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції (а.с.7). В серпні 2019 року подружжя припинило фактичні шлюбні відносини та спільне проживання. Вказані обставини підтвердила під час розгляду справи позивачка та не заперечував відповідач. За час перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано наступне майно, а саме: 21 жовтня 2015 року транспортний засіб марки «Renault Scensc», 2004 року випуску та 10 січня 2019 року транспортний засіб марки «Volkswagen UP», 2013 року випуску (а.с.45-54). За усною домовленістю транспортні засоби були зареєстровані за відповідачем. Слід зазначити, що судом не беруться до уваги посилання відповідача [PERSON] на те, що транспортний засіб марки «Renault Scensc», 2004 року випуску, був придбаний ним за власні заощадження, виходячи з наступного: Так, відповідачем [PERSON] до матеріалів справи, на підтвердження наявності у нього власних заощаджень до реєстрації шлюбу, надано довідки про його доходи у період з 2010 по 2016 роки. Згідно вказаних довідок, [PERSON] працював асистентом кафедри комп`ютерних систем та мереж Чернівецького національного університету ім.Ю.Федьковича та, відповідно, отримував заробітну плату, у середньому розмірі приблизно 3000-4000 грн. щомісяця (а.с.89-95). Проте, на думку суду, вказані кошти не можуть розцінюватися як заощадження відповідача, адже очевидно, що [PERSON] використовував їх для придбання продуктів харчування, побутових речей, одягу та інші потреби. При цьому доказів того, що частина коштів від заробітної плати відповідача зберігалася на банківських рахунках, що могло б підтвердити наявність у нього власних коштів, останнім не надано. Крім того, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що незадовго після весілля сторін [PERSON] підзвозив її у місто. З його слів вона зрозуміла, що автомобіль «Renault Scensc» придбаний ними після весілля за спільні кошти. Отже, підсумовуючи наведене, слід дійти висновку про те, що оскільки відповідачем [PERSON] не доведено тієї обставини, що транспортний засіб «Renault Scensc» був придбаний за його власні кошти, суд вважає, що вказаний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу. Що ж стосується обставин придбання автомобіля марки «Volkswagen UP», то слід зазначити наступне: З матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки «Volkswagen UP», 2013 року випуску, д.н.з. [NUMBER] придбаний в кінці грудня 2018 року в Німеччині за кошти в сумі 3000 євро. У подальшому вказаний автомобіль був розмитнений та здійснено його державну реєстрацію (а.с.44-53) Судом встановлено, що зазначений транспортний засіб був придбаний у період перебування сторін у шлюбі та в інтересах сім`ї, а саме для потреб позивачки [PERSON] (перевезення дитини, придбання продуктів тощо). При цьому посилання відповідача [PERSON] на те, що фактичні шлюбні відносини між ним та позивачкою були припинені ще задовго до серпня 2019 року, а саме на початку осені 2018 року не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються наданими фотокартками за період з жовтня по грудень 2018 року, де сторони зображені разом з їхнім сином на спільному відпочинку. Крім того, свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що в жовтні 2018 року спілкувалася з позивачкою по відеозв`язку, так як [PERSON] знаходилася в Італії в той час, і бачила [PERSON] як він грався з їх сином. Про те, що між подружжям у той період існували неприязні відносини ніколи не чула, оскільки подружжя було разом і тепло спілкувалося між собою. Окрім цього, відповідач також не заперечував, що у вказаний період вони з колишньою дружиною намагалися налагодити сімейні відносини. Також суд вважає безпідставним посилання відповідача на те, що частину коштів для придбання автомобіля марки «Volkswagen UP» він взяв у борг у свого роботодавця, а отже, ці кошти є його особистою власністю, виходячи з наступного: Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, виходячи зі змісту вказаної норми закону, оскільки кошти, які відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] , згідно розписки від 25.12.2018 року, були витрачені в інтересах сім`ї, а саме для придбання автомобіля марки «Volkswagen UP», 2013 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , вказаний транспортний засіб не може вважатися особистою приватною власністю відповідача. Отже, з метою правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, суд встановив факт набуття спірного майна за час шлюбу, а також факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя, у зв`язку із чим, приходить до переконливого висновку про те, що позов в частині визнання транспортних засобів «Renault Scensc» та «Volkswagen UP» спільною сумісною власністю подружжя є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При вирішенні позовних вимог в частині розподілу автомобілів між сторонами, судом враховується майновий стан сторін, а саме той факт, що позивачка [PERSON] не працює, не має самостійного джерела доходу, у зв`язку із чим у неї відсутня можливість сплатити відповідачу компенсацію різниці вартості дорожчого автомобіля. Натомість, відповідач [PERSON] працює, має самостійних дохід, а крім того, не заперечував щодо виділення йому у власність автомобіля марки «Volkswagen UP». Таким чином, суд вважає за необхідне виділити [PERSON] у власність автомобіль марки «Renault Scensc», а відповідачу виділити у власність автомобіль марки «Volkswagen UP». При цьому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача компенсації у рахунок рівності часток, виходячи з наступних підстав: Так, на підтвердження вартості спірних автомобілів позивачкою надано оголошення про продаж аналогічних транспортних засобів на інтернет-сайті «AUTO. RIA». Однак, на думку суду, вказаний доказ не може бути належним підтвердженням щодо вартості автомобілів, які є предметом спору, адже встановлення ринкової вартості конкретного автомобіля визначається з обов`язковим урахуванням його технічних характеристик, строку використання, країни-виробника, тощо. На думку суду, належним доказом вартості автомобіля може бути висновок експертизи. Проте сторони не виявили бажання щодо проведення експертизи для визначення вартості спірних транспортних засобів, а тому, встановлений позивачкою розмір компенсації не може вважатися вірним. Крім того, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial