Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12 грудня 2011 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку №58 в с. Маюрки Перечинського району, який належав матері на праві власності та в якому вона проживала до смерті. Мати заповіту не складала, однак вона прийняла спадщину за нею, оскільки на момент смерті і по сьогоднішній день проживаю у спадковому будинку, була єдиною материною піклувальницею, так як інших дітей мати не мала, а батько помер ще задовго до неї, матеріально її забезпечувала, а після смерті здійснювала поховання. Більше за вказаною адресою на день смерті мами ніхто не проживав та зареєстрований не був, однак, коли з метою оформлення права на спадщину вона звернулася до нотаріуса, така повідомила, що оскільки заяву про прийняття спадщини після смерті матері у встановлений строк нею подано не було, тому вона вважається такою, що не прийняла спадщину і свідоцтво про право на спадщину на майно померлої [PERSON] нотаріус відповідно видати не може. Отже, враховуючи наведене просить задовольнити заяву. У судове засіданні заявник та її представник не зявилися, однак остання подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги заяви підтримала у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Порошківської сільської ради Перечинського району у судове засідання також не зявився, подав суду заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення вимог заяви не заперечив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 12 грудня 2011 року померла мати заявника [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ФМ № 246246, видане Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 30 травня 2018 року, актовий запис № 62 (а. с. 4-7). Також встановлено, що після її смерті відкрилася спадщина, що складається з будинку № 63 в селі Маюрки Перечинського району Закарпатської області, де [PERSON] була головою домогосподарства (а. с. 10). Крім цього довідкою виконкому Порошківської сільської ради Перечинського району встановлено, що заявник [PERSON] на день смерті матері постійно проживала разом з нею і була єдиним піклувальником, матеріально її забезпечувала, вела спільне господарство, чим фактично вступила в управління спадщиною; інших зареєстрованих осіб у будинку № 63 в с.Маюрки Перечинського району не було (а. с. 9). Разом з цим, як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу [PERSON] від 13 червня 2018 року вих. № 105/01-16 згідно паспорту громадянина України реєстрація місця проживання заявника з 06 лютого 1995 року є село Маюрки, № 58 Перечинського району, тоді як [PERSON] проживала за адресою: с. Маюрки, № 63 Перечинського району. Оскільки заявник [PERSON] заяву про прийняття спадщини після смерті матері у встановлений законом строк не подавала, тому відповідно до ст. 1272 ЦК України вважається такою, що не прийняла спадщину і відповідно свідоцтво про право на спадщину на майно померлої [PERSON] нотаріус видати не може (а. с. 8). Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст. 1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За змістом ст. ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень ст. ст. 1268, 1269, 1270, 1296, 1298 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 2 п. 5 ст. 293 цього Кодексу суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У даному випадку за відсутності інших спадкоємців із заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, не вбачається спору про право, а тому така заява підлягає розгляду в порядку окремого провадження. Як розяснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. З огляду на наведені вище докази, суд вважає доведеним факт того, що заявник [PERSON] на момент відкриття спадщини проживала зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: Перечинський район с. Маюрки, № 63. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що її вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved