Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що з 08 листопада 2008 року по 28 лютого 2013 року перебувала у шлюбі з [PERSON] від якого мають спільного сина [PERSON], [INFO] року, який після розірвання шлюбу по даний час проживає з нею. Відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надавав, а тому рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2013 року з нього на мою користь стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 08 лютого 2013 року і до досягнення сином повноліття. На підставі вказаного рішення суду 18 лютого 2013 року видано виконавчий лист №2-223 про стягнення аліментів, який 05 березня 2013 року пред'явлений для виконання до відділу ДВС Шепетівського міськрайонного управління юстиції. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків як батька, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення та не створює будь-яких умов для отримання нею освіти. З метою забезпечення оздоровлення сина, його відпочинку, а також з метою розширення його світогляду, духовного та інтелектуального як особистості, має намір здійснювати поїздки за кордон, а саме до Італії з поверненням дитини до її постійного проживання, так як, вважаю, що це буде відповідати інтересам сина і не порушить прав відповідача як батька і не позбавить останнього можливості брати участь у вихованні неповнолітнього сина. На її неодноразові звернення добровільно надати дозвіл для виїзду сина за кордон, відповідач необґрунтовано та з надуманих причин відмовляє, чим обмежує його права на забезпечення розвитку і організацію оздоровлення та дозвілля сина, її пропозицію з?явитися до нотаріуса для посвідчення відповідного дозволу ігнорує. В зв'язку з наведеним просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO] року, у супроводі матері за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на період з 01 серпня 2018 року по 31 грудня 2018 року до Італійської Республіки та інші країни Шенгенської Угоди. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги, просила надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд сина за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька на період з 01 серпня 2018 року по 31 жовтня 2018 року до Італійської Республіки. Підтвердила обставини, на які посилається в позовній заяві, пояснила, що на час вирішення спору відповідач не надав їй оригінал документа про згоду на виїзд дитини за кордон, з метою гарантії захисту її прав, наполягає надати дозвіл на підставі судового рішення, як документа, що гарантує виїзд з дитиною за межі України без згоди батька. Відповідач, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, заяву про розгляд справи без його участі та відзив на позовну заяву суду не надав. Представник третьої особи позов підтримала, пояснила, що не надаючи позивачу дозволу на виїзд дитини за межі України у супроводі матері, відповідач свідомо перешкоджає виїзду дитини за кордон. Обмежень у виїзді дитини за кордон не має, такий виїзд буде відповідати інтересам дитини, її розвитку. Заслухавши позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що гарантовано ч. 2 ст. 150 СК України. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-ти річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Такий виїзд здійснюється із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Отже, законодавець чітко визначає, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-ти років в супроводі одного з батьків допускається лише за нотаріально посвідченою згодою (оригіналом, а не копією) другого з батьків, або у разі пред'явлення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд з України. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року, актовий запис №276 від 10 червня 2010 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 10 червня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області. Неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір?ю [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім?ї, виданою 20 лютого 2018 року відділом реєстрації місця проживання Шепетівської міської ради. Відповідач на час вирішення спору не надав позивачу оригіналу документа про нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд сина за кордон, що судом оцінюється як відсутність такої згоди та перешкоду позивачу для реалізації права на виїзд з дитиною з України. Тому за наведених обставин єдиноправильним способом, що гарантуватиме захист права позивача у цій ситуації буде надання йому дозволу на виїзд з недосяглим 16-ти річного віку сином з України в судовому порядку. З огляду на викладене суд відхиляє доводи відповідача на заперечення позову з підстав відсутності предмета спору, незаконність та необґрунтованість позовних вимог позивача, оскільки права останньої є порушеними і іншим шляхом вона позбавлена захистити та реалізувати своє право. При цьому суд враховує, що будь-яких перешкод надати позивачу оригінал нотаріально посвідченого дозволу на тимчасовий виїзд сина з України у супроводі матері, відповідач не має, а надання позивачу в послідуючому оригіналу цього документа не гарантує того, що такий не може бути скасований відповідачем до моменту виїзду їх з України. З огляду на викладене, вимоги позивача ґрунтуються на законі, доведені належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим підлягають до часткового задоволення. В зв'язку із задоволенням вимог позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України, до стягнення з відповідача підлягає сплачений нею судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial