Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області з даним позовом, посилаючись на те, що 09 квітня 2008 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. З моменту одруження вона з відповідачем постійно проживали за місцем його реєстрації, а саме за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Іллічівка вул. Садова, будинок № 2. За час спільного проживання, на протязі 9 років вони разом із чоловіком доглядали за будинком, підтримували його житловий стан, виконували необхідні внутрішні та зовнішні ремонтні роботи. 31.01.2014 року вона придбала у власність 1/3 земельної ділянки площею 0,0600 га, на якій розташовано будинок. В останній час сосунки із чоловіком різко погіршилися, та чоловік вигнав її з неповнолітніми дітьми із будинку. Вважає, що має однакові права з відповідачем, оскільки є власником земельної ділянки, тривалий термін проживала в даному будинку, доглядала його, та в ньому зареєстровані двоє їх неповнолітніх дітей. На підставі вищенаведеного, просила суд: Зобовязати [PERSON] [INFO] не чинити перешкоди у здійсненні нею права користування житловим будинком №2 по вул. Садова в с. Іллічівка Комінтернівського району Одеської області, вселивши мене у вказаний будинок; Визнати житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Іллічівка вул. Садова будинок № 2 спільним сумісним майном із відповідачем; Припинити право спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Іллічівка вул. Садова будинок № 2; Визнати за мною право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою : Одеська область, Комінтернівський район, с. Іллічівка вул. Садова будинок № 2. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача\~[PERSON] та відповідач [PERSON], в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 09 квітня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб.(а.с.8) У період перебування у шлюбі, 31 січня 2014 року [PERSON] та [PERSON] придбали у [PERSON] земельну ділянку площею 0,06 га, що знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Іллічівка, вул.Садова, земельна ділянка 2, кадастровий номер 5122782600:04:001:0207, у наступних частках - [PERSON] придбав 2/3 частки, [PERSON] придбала 1/3 частку.(а.с.11) Житловий будинок №2 по вул. Садовій у с. Іллічівка, Красносільської сільської ради, Лиманського(колишня назва Комінтернівського) району, Одеської області відповідно до витягу з погосподаської книги Красносільської сільської ради належить матері відповідача [PERSON], яка нині померла (а.с.14) Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що житловий будинок не є спільним сумісним майном подружжя, відповідно до діючого законодавства. Правова природа володіння будинку на час розгляду справи не визначена, так як відсутні належні правовстановлюючі документи та державна реєстрація права на нерухомість. Суд не приймає до уваги посилання позивачки на те, що вона є співвласником спірного житлового будинку, оскільки є співвласницею земельної ділянки, придбаної у [PERSON], оскільки на момент звернення до суду право власності значиться за [PERSON] і не значиться ні за позивачкою, ні за відповідачем, тому не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя передбачені вимогами ст. 60 СК України, відповідно до частини першої якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 57 СК України визначено майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Зокрема п. 2 ч. 1 вказаної статті передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Право власності на обєкти нерухомого майна виникає з моменту державної реєстрації, як то передбачено вимогами ст. 182 ЦК України. Змістом здійснення реєстрації права власності, відповідно до діючого законодавства (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень») є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі документів визначених ст. 27 вказаного Закону. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Житлові будинки та господарські будівлі відносяться до нерухомих речей, відповідно до вимог ст. 181 ЦК України право власності на які підлягають державній реєстрації відповідно до вимог ст. 182 ЦК України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України підлягають обовязковій державній реєстрації. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Ці дані встановлюються, згідно п. 3 ч. 2 ст. 76 ЦПК України, показаннями свідків. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно\~ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном. Відповідно до ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином враховуючи, що вирішення питання про зобовязання не чинити перешкоди у користуванні будинком, визнання будинку спільним сумісним майном, припинення права спільної сумісної власності напряму залежить від визнання вправа власності на будинок в задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити. На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України,

Outcome: dismissed