Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач під розписку позичив у неї гроші у розмірі 4 000,00 грн., які зобов'язався повернути 25 липня 2014 року. Відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання. До теперішнього часу відповідач гроші не повернув. Позивачка просить стягнути з відповідача борг у розмірі 4 000,00 грн., проценти в розмірі 20,00 грн., витрати на правову допомогу за складання позову у розмірі 250,00 грн., судовий збір у розмірі 243,60 грн., а всього 4 513,60 грн. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі за обставинами, викладеними у позовній заяві. Також пояснила, що отримала від [PERSON] 700,00 грн., але вважає, що ці кошти сплачені відповідачем у відшкодування моральної шкоди, так як між ними виник конфлікт з приводу несплати боргу. Просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що повністю повернув всю суму боргу: 2000 грн. позивачці, а інші 2000 грн. - її чоловікові, з яким їздив на заробітки та за зароблені гроші розрахувався за борговою розпискою, але розписку йому не повернули. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У ст.1050 ЦК України зазначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з положень статей 6, 526, 626-631 ЦК України, укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами, відповідно до його умов, вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства. В судовому засіданні з'ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог ст. 1046, 1047 ЦК України у простій письмовій формі укладено договір позики, за умовами якого позивачка передала відповідачеві у позику 4000,00 грн., а останній зобов'язався повернути отримані гроші 25.07.2014 року. На підтвердження отримання коштів за договором позики та його умов [PERSON] видала [PERSON] розписку, оригінал якої наданий суду позивачкою (а.с.12). Факт написання розписки відповідач не оспорює. Своє зобов'язання відповідач виконав частково, повернувши позивачці 700,00 грн. Факт отримання грошових коштів у вказаній сумі позивачка не оспорює. У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. ст.. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів того, що кошти у сумі 700 грн. сплачена відповідачем у відшкодування моральної шкоди, а не в рахунок погашення боргу, позивачкою не надано. Докази того, що відповідач належним чином виконав своє зобов'язання та повернув позивачці всю суму заборгованості за борговою розпискою, у матеріалах справи відсутні. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] грошового зобов'язання з нього потрібно стягнути на користь [PERSON] борг у розмірі 3300,00 грн. та три проценти річних від простроченої суми - 16,50 грн. Вимога про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу за складання позову у розмірі 250,00 грн. задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI від 20.12.2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах визначається за години участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Між тим, в судовому засіданні особа, яка надавала правову допомогу, участі не приймала, тому витрати на правову допомогу стягненню не підлягають. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial