Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в якій просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] та стягнути з [PERSON] , аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј 3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення повноліття. Позовні вимоги про розірвання шлюбу мотивовані тим, що спільне життя сторін не склалося через різний світогляд, зокрема, на форми сімейного життя, матеріальне утримання родини, на виховання дітей. Оскільки відповідач не виявляв належної уваги до доньок, не цікавився інтересами сім`ї, у сторін виникали постійні непорозуміння та сварки. Сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх стосунків та проживають окремо. Сторони мають двох дітей, які проживають з позивачкою, проте відповідач не бере участі в забезпеченні сім`ї та утриманні дітей. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Позивачка виконала вимоги ухвали суду, подала нову редакцію позовної заяви, в якій просила розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] ; стягнути з [PERSON] , аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення повноліття. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 07 вересня 2021 року. У судове засідання 07.09.2021 з`явилася позивач, однак відповідач до суду не з`явився. Відповідно до відомостей в ІТС «Реєстр територіальної громади м. Києва» [PERSON] зареєстрованим не значиться. Відповідно до довідки від 10.08.2021 № 3003-5000296639 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Судом було надіслано відповідачеві судову повістку на 07.09.2021, однак поштова кореспонденція повернулася до суду з зазначенням причини повернення «у будинку 125 квартир». Позивачем було повідомлено суду, що відповідач фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Судове засідання 07.09.2021 відкладено на 18.10.2021 у зв`язку з неявкою відповідача. Виклик відповідача до суду здійснено шляхом надсилання судової повістки за адресою фактичного місця проживання ( [ADDRESS] ) та через оголошення, яке було оприлюднено на офіційному сайті Деснянського районного суду м. Києва, відповідно до приписів п. 10 ст. 187 ЦПК України. У судове засідання 18.10.2021 позивач з`явилась, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, а також просила суд відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідач до суду не з`явився, при цьому він повідомлявся про розгляд справи в суді, зокрема, і через оголошення, яке було оприлюднено на офіційному сайті Деснянського районного суду міста Києва. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21 серпня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1028, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають двох доньок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідно свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , де батьком вказано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Діти проживають разом з позивачкою. Спільне життя у подружжя не склалось у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя. Сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, не проживають разом, примирення є неможливим. Згідно із статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). За приписами частин третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з положеннями частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання двох дітей слід зазначити таке. Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Такий же обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений і в статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, про це відповідно також просить позивач у своїй позовній заяві. Зважаючи на те, що відповідач є працездатним, відомостей про наявність на утриманні інших дітей чи непрацездатних дружини, батьків до суду не надійшло, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача на утримання двох неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За приписами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем сплачено судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу в сумі 908,00 грн., то підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума сплаченого судового збору. Також згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивачка була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved