Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 01.11.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12018130580000834 внесено відомості за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.11.2018 року на вул. Приозерній в с. Проїждже Старобільського району Луганської області, а саме 01.11.2018, близько 12-00 години в світлий час доби, водій мотоцикла МТ-10, реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] , [INFO] , рухаючись в межах населеного пункту, а саме по автодорозі по вул. Приозерній с. Проїждже Старобільського району Луганської області, на повороті не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого допустив виїзд мотоцикла за межі автодороги на узбіччя, де скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , яка стояла на узбіччі в районі будинку № 24 і тримала в руках велосипед. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження отримали [PERSON] і [PERSON] . Згідно висновку судово-медичної експертизи № 265 від 29.11.2018 року у [PERSON] виявлені легкі тілесні ушкодження і вони не є небезпечними для життя у момент спричинення і легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я і вони не є небезпечними для життя у момент спричинення. Слідчим СВ Старобільського ВП ГУНП в Луганській області старшим лейтенантом поліції Бондаренко В.О. винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12018130580000834 від 01.11.2018 року у зв`зку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивачеві було спричинено майнову шкоду у розмірі 7272,92 грн., що складається з витрат позивача на оплату вартості лікування та лікарських засобів і вартості пошкодженого особистого майна в момент ДТП, а саме велосипеду та одягу. Також позивачу спричинено моральну шкоду, що виразилась у фізичному болю та стражданнях, які перенесені позивачем у наслідок довготривалого лікування тілесних ушкоджень та подальшої реабілітації. Наслідки нанесених тілесних ушкоджень не минули до теперішнього часу. У зв`язку з причиненими травмами позивач відчуває постійний головний біль і біль у травмованій нозі, позивач змушена проходити регулярне лікування наслідків травм, пережитий стрес і страждання, постійне лікування не дають змоги позивачеві вести звичний образ життя. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 5000,00 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду в розмірі 7272,92 грн., а в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 5000 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. У зв`язку з чим відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, у зв`язку з чим суд відповідно до ч.10 ст.130 ЦПК України вважає відповідача повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. 28 жовтня 2019 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Постановою слідчого СВ Старобільського ВП ГУНП в Луганській області старшим лейтенантом поліції Бондаренко В.О. 27.12.2018 року винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12018130580000834 від 01.11.2018 року у зв`зку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Згідно вказаної постанови, 01.11.2018, близько 12-00 години в світлий час доби, водій мотоцикла МТ-10, реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] , [INFO] , рухаючись в межах населеного пункту, а саме по автодорозі по вул. Приозерній с. Проїждже Старобільського району Луганської області, на повороті не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого допустив виїзд мотоцикла за межі автодороги на узбіччя, де скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , яка стояла на узбіччі в районі будинку № 24 і тримала в руках велосипед. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження отримали [PERSON] і [PERSON] . Згідно висновку судово-медичної експертизи № 265 від 29.11.2018 року у [PERSON] виявлені легкі тілесні ушкодження і вони не є небезпечними для життя у момент спричинення. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу завдання відповідачем майнової шкоди позивачу під час дорожньо-транспортної пригоди. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року по справі № 461/8496/15. Позивач [PERSON] надала до суду належні, допустимі та достатні докази того, що саме відповідач [PERSON] своїми протиправними діями спричинив їй матеріальну шкоду на суму 7272,92 грн., що складається з витрат позивача на оплату вартості лікування та лікарських засобів і вартості пошкодженого особистого майна в момент ДТП, а саме велосипеду та одягу, що підтверджується наданими позивачем копіями квитанцій. Відповідач [PERSON] не надав до суду жодних доказів того, що шкоди могло бути завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У зв`язку із викладеним, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення з відповідача на користь позивача суми матеріальної шкоди в розмірі 7272,92 грн. Щодо заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. У позовній заяві позивач обґрунтовує завдану їй моральну шкоду тим, що вона виразилась у фізичному болю та стражданнях, які перенесені позивачем у наслідок довготривалого лікування тілесних ушкоджень та подальшої реабілітації. Наслідки нанесених тілесних ушкоджень не минули до теперішнього часу. У зв`язку з причиненими травмами позивач відчуває постійний головний біль і біль у травмованій нозі, позивач змушена проходити регулярне лікування наслідків травм, пережитий стрес і страждання, постійне лікування не дають змоги позивачеві вести звичний образ життя. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 5000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, визначення розміру моральної шкоди в грошовому еквіваленті належить до компетенції суду на підставі прямої вказівки ЦК України, а проведення експертизи для визначення розміру такої шкоди не є абсолютно необхідним. Суд в будь-якому випадку повинен самостійно визначити обґрунтований розмір моральної шкоди залежно від критеріїв, наведених в ЦК України, а також з урахуванням будь-яких інших обставин, які мають істотне значення,

Outcome: approved