Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22 липня 2011 року вона, [PERSON], зареєструвала шлюб з відповідачем по справі [PERSON], про що у книзі реєстрації шлюбів Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку зроблений запис № 416 від 22 липня 2011 року. Даний факт підтверджується Свідоцтвом про шлюб виданий 22 липня 2011 року серія [NUMBER]. Вони проживали з відповідачем до лютого 2014 року. Від шлюбу дітей не мають. Майнового спору не мають. Шлюб розриває з тієї причини, що вони з відповідачем не зійшлись характером та поглядами на життя, у зв'язку з чим між ними постійно виникали суперечки та сварки. Фактичні сімейні відносини припинені у лютому 2014 року. З цього часу їхнє спільне сімейне життя припинилось і вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Враховуючи вище наведені обставини, спільне життя її з Відповідачем неможливе. Крім скандалів, нервозної обстановки, неповажливого ставлення до неї, таке життя нічого не принесе. Проти розірвання шлюбу у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Відповідач заперечує, тому вона вимушена звернутися до суду. Просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], що був зареєстрований у книзі реєстрації шлюбів Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку зроблений запис № 416 від 22 липня 2011 року. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 07 вересня 2015 до суду надійшла Заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с. 13). Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. 07 вересня 2015 до суду надійшла Заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує (а.с. 14). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 22 липня 2011 року, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 416. (а.с.5). Від шлюбу сторони не мають дітей. В теперішній час шлюбні стосунки сторони не підтримують, спільне господарство ними не ведеться. Тобто, зараз кожний живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. І таке спільне життя стало для сторін неприйнятним і неможливим. Таким чином їх сім'я фактично розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення [PERSON] вважає недоцільним, так як відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] не просить суд відновити дошлюбне прізвище і бажає надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]». Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе. На підставі викладеного,

Outcome: approved