Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання однієї малолітньої дитини: сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 3500 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного вік,у починаючи з часу подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Підставою звернення до суду з даним позовом є те, що позивачка самостійно доглядає, одягає, забезпечує розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток дитини. Намагається підтримувати достатній рівень життя сина. Відповідач останнім часом зовсім не допомагає фінансово. На даний момент позивачка немає жодного джерела доходу. 26.07.2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с.18), подав заяву про визнання позовних вимог (а.с.20) Позивач з`явилася в судове засідання, позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити. Заслухавши вступне слово позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку. Так, положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Згідно з ст. 141 Сімейного Кодексу ( далі - СК) України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних обов`язків, що закріплений в ч.2 ст.51 Конституції України та в ст.180 СК України. У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 09.11.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Верховинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №66, який рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 29.08.2016 року - розірвано (а.с.4). За час перебування сторін в шлюбі народився син - [PERSON] [INFO] (а.с. 7). На даний час сторони проживають окремо, а син [PERSON] перебуває на утриманні позивача. Ч. 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України). Позивач наполягає на стягненні аліментів з відповідача саме в твердій грошовій сумі. Оскільки, відповідно до норм ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимогі на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, то суд не вправі самостійно визначати спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти в частці від його доходу. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 року у справі № 490/4522/16-ц. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У ч. 2 ст. 182 СК України закріплено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень; Враховуючи, що син сторін є віком від 6 до 18 років, то такий прожитковий мінімум в розрахунку на місяць становить 2510 грн. Розглядаючи дану цивільну справу, суд керується принципом забезпечення найкращих інтересів дитини, який визначений у п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року. Цією нормою передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вищевказане, відповідач повинен докладати всіх зусиль для надання повноцінного утримання своїй дитині, яка в силу свого віку не може забезпечити себе усім необхідним. На підставі наведеного, оскільки відповідач визнав позовні вимоги, стягненню підлягають аліменти на утримання дитини віком від 6 до 18 років у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття. Такий розмір аліментів не є надмірним та є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку і розумних потреб дитини, оскільки аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього. Разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. У ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Оскільки позивач звернулася до суду з вимогами - 22.07.2021 року, тому з 23.07.2021 року слід присудити стягнення аліментів і до досягнення сином повноліття. Крім того, відповідно до ч.1 ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. В ст. 430 ЦПК України закріплено, що суд допускає негайне виконання рішень у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежів за 1 місяць. Враховуючи вищевказані вимоги законодавства суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення у межах суми платежів за 1 місяць. Оскільки відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, то з нього на підставі ст. 141 та ст. 142 ЦПК слід стягнути на користь держави 50% відсотків судового збору, що становить 454 гривні. На підставі наведеного,

Outcome: approved