Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» (далі ? ДАП «Львівські авіалінії»), у якому просила поновити її на посаді квиткового касира старшого відділу маркетингу та відділу продажу авіаперевезень Державного авіапідприємства\~\~«Львівські авіалінії» з 31.05.2012 року, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та 10000 грн. моральної шкоди. В ході судового розгляду позивач відмовилась від позовних вимог в частині поновлення на роботі, така відмова ухвалою суду від 14.09.2015 року прийнята судом і в цій частині провадження у справі закрито. В іншій частині [PERSON] свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що працювала в ДАП «Львівські авіалінії» на посаді квиткового касира старшого відділу маркетингу та відділу продажу авіаперевезень. Згідно наказу від 30.05.2012 року № 146/к її було звільнено відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України в зв'язку з ліквідацією підприємства. Проте, в порушення законодавства про працю відповідач не провів з нею повний розрахунок в строки, визначені ст.116 КЗпП України, зокрема, не виплатив компенсації за невикористані відпустки. Сума боргу складає 2690,17 грн., яка по даний час не виплачена, тому просить стягнути на підставі ст.117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Крім цього, їй не виплачено, як це передбачено ст.44 КЗпП України, вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку, що складає 7417,20 грн. Також позивач вважає, що сума боргу підлягає компенсації відповідно до ст.34 Закону України «Поро оплату праці», ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів її виплати», а також коригується на коефіцієнт підвищення 1,2596. Всього просить стягнути на її користь з ДАП «Львівські авіалінії» 234756,40 грн., а також відшкодувати їй заподіяну неправомірними діями відповідача моральну шкоду, яку вона оцінює у 10000 грн. В судовому засіданні позивач і її представник [PERSON] позов, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05.06.2015 року, підтримали, покликаючись на мотиви такого, який просять задовольнити. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, не направив в суд свого представника, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Вільної професійної спілки інженерно-технічних працівників Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» - [PERSON] позов підтримав, вважає, що трудові права позивача порушені відповідачем, а заявлені [PERSON] позовні вимоги про стягнення з ДАП «Львівські авіалінії» заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з врахуванням коригування і компенсації, відшкодування моральної шкоди, підставними і просить такі задовольнити. Третя особа [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, натомість подав письмове заперечення проти позову, в якому просить розглядати справу за його відсутності і в позові [PERSON] відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення позивача, її представника і представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на посаді касира квиткового старшого відділу маркетингу та продажу авіаційних перевезень ДАП «Львівській авіалінії» з\~26.11.1988 року. Наказом від 30.05.2012 року № 146/к позивача звільнено з 31.05.2012 року у зв'язку з ліквідацією ДАП «Львівські авіалінії» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (т.1 а.с.3). Також встановлено, що [PERSON] при звільненні не виплачено компенсацію за невикористану відпустку в сумі 2690,17 грн., що підтверджується довідкою ДАП «Львівські авіалінії» № 132 від 17.12.2013 року (т.2 а.с.59). Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 2690,17 грн. компенсації за невикористані відпустки, що не була виплачена при звільненні. Відповідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Як вбачається із розяснень, даних в пункті 20, частині 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. Аналіз наведених положень ст.117 КЗпП України свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, враховуючи, що на час розгляду справи відповідач не виплатив позивачу належні їй суми при звільненні, суди вважає, що цим самим відповідач порушив ст.117 КЗпП України, оскільки ця норма права застосовується до дня фактичного розрахунку. Пунктами 2, 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету МіністрівУкраїни від 08 лютого 1995 року № 100 (зі змінами та доповненнями) передбачено, що середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Так, згідно довідки ДАП «Львівські авіалінії» № 1536 від 28.08.2012 року заробітна плата позивача за останні два повні відпрацьовані календарні місяці, що передували звільненню, становить: за березень 2012 року 2472,40 грн. і за квітень 2012 року 2472,40 грн. (т.1 а.с.6). Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 117,73 грн. (з/п за березень - 2472,40 грн. + з/п за квітень - 2472,40 грн.) ділимо на 42 робочих дні). Для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.05.2012 року до дня ухвалення рішення беремо середньоденний заробіток і множимо на кількість робочих днів за період затримки 825 (150 за 2012 рік, 251 2013 рік, 251 2014 рік, 173 2015 рік). Відтак, до виплати позивачу належить (117,73 грн. х 825 р.д.) 97127,25 грн. Також в судовому засіданні встановлено і не спростовано відповідачем, що [PERSON] не виплачено вихідної допомоги, хоча про виплату такої у розмірі одного середньомісячного заробітку вказано у наказі про звільнення позивача від 30.05.2012 року № 146/к. Відповідно до ст.44 КЗпП України При припиненні трудового договору з підстав, зазначених, зокрема у п.1 ст.40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що трудовий договір з нею припинено внаслідок порушення законодавства про працю, тому вихідна допомога повинна бути виплачена в розмірі трьохмісячного середнього заробітку, оскільки судом при розгляді справи не встановлено вказаної підстави для виплати вихідної допомоги у цьому розмірі, адже позивач відмовилась від позовних вимог в частині поновлення на роботі, така відмова ухвалою суду від 14.09.2015 року прийнята судом і в цій частині провадження у справі закрито. Відтак, ця позовна вимога підлягає до задоволення частково і з відповідача слід стягнути 2472,40 грн. вихідної допомоги не виплаченої позивачу при припиненні трудового договору на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Зі змісту ст.ст. 3, 6 Закону України «Про оплату праці», ст.95 КЗпП України, мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією обовязковою на всій території України для підприємств всіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Згідно Галузевої угоди і Колективних договорів заробітна плата позивача розраховувалась і підвищувалась відповідно до мінімальної заробітної плати в державі у відповідні періоди відповідно до тарифної системи оплати праці. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2012 рік» станом на день звільнення 31.05.2012 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1094 грн., а станом на час розгляду справи1378 грн. Відтак, коефіцієнт коригування - 1,2596 (1378 : 1094). Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Постановою Кабінету Міністрів України, від 21.02.2001, № 159 затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», зокрема визначено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Відповідно до п.4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. За вказаний період індекс інфляції склав 1,738. Таким чином, заборгованість з виплати компенсації за невикористані відпустки, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки при розрахунку при звільненні за період з 31.05.2012 року по 14.09.2015 року, з врахуванням коригування і компенсації, складає 223931,32 грн. ((2690,17 грн. + 2472,40 грн. + 97127,25 грн.) х 1,2596 х 1,738) і підлягає стягненню з відповідача. Крім цього, позивачем заявлено позовні вимоги про відшкодування з відповідача моральної шкоди в розмірі 10000 грн., вирішуючи які суд виходить з натупного. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що невиплатою протягом тривалого часу належних сум при звільненні позивачу завдано моральних страждань, вона тяжко хворіє і потребує постійного лікування, на що їй необхідні кошти, а тому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають до задоволення частково, оскільки суд вважає, що моральна шкода в розмірі 10000 грн. є необгрунтованою, позивач в судовому засіданні не довела, що їй було завдано моральну шкоду в такому розмірі, а тому, виходячи з засад розумності і справедливості, з відповідача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 1000 грн., в решті позову про відшкодування моральної шкоди відмовити. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню 2482,92 грн. судового збору.

Outcome: partial