Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 05 жовтня 2007 року між ними зареєстровано шлюб. Вони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На даний час вони проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Фактично сімя розпалася, шлюб існує формально. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки в неї склалися близькі стосунки з іншим чоловіком. 17 липня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 16 серпня 2018 року (а. с. 14). 16 серпня 2018 року за заявою позивача позовну заяву в частині позовних вимог про визначення місця проживання дітей залишено без розгляду. Підготовче судове засідання відкладено на 11 вересня 2018 року у зв'язку з відсутністю доказів про належне повідомлення відповідача про час, дату та місце підготовчого судового розгляду (а. с. 21 23). 11 вересня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 08 жовтня 2018 року (а. с. 28 29). 08 жовтня 2018 року судове засідання відкладено на 05 листопада 2018 року у зв'язку з відсутністю доказів про належне повідомлення відповідача про час, дату та місце судового розгляду (а. с. 34) 05 листопада 2018 року сторони, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Від позивача надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримала, наполягала на розірванні шлюбу. Крім того, просила судовий збір з відповідача не стягувати та розглядати справу у її відсутність. Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату та місце судового\~засідання, що підтверджується розпискою відповідача про отримання 24 жовтня 2018 року повістки про виклик до суду на 05 листопада 2018 року, в судове засідання не зявився. Причини неявки не повідомив, з заявою до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався, відзив на позов не подав. Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено. За таких обставин, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05 жовтня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 4). Вони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а. с. 7, 8). Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони спільно не проживають та не ведуть спільне господарство, шлюб між сторонами фактично розпався, а сімя носить формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам позивача. На відшкодуванні судових витрат позивач не наполягала та просила не стягувати судовий збір з відповідача. На підставі ч. ч. 3, 4 ст. 56, ст. ст. 110, 112 СК України та

Outcome: dismissed