Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON]\~ [PERSON]\~ про стягнення заборгованості за договором позики . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.06.2009 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якої вона передала [PERSON] грошову позику в розмірі 2500 євро, а [PERSON] зобовязувалась повернути вищевказану суму при першій вимозі. Позика була надана для особистих потреб. Через два місяці, а саме 10 серпня 2009 року співмешканець [PERSON] , [PERSON] також уклав з нею договір позики у формі розписки, у відповідності до якої вона передала [PERSON] грошову позику у розмірі 1000 євро, а він зобовязувався повернути вищевказану суму при першій вимозі. Позика була надана також для особистих потреб. Факт вчинення зобовязання підтверджено написаною розпискою відповідачем [PERSON] від 24.06.2009 року, та відповідачем [PERSON] від 10.08.2009 року. Після закінчення терміну повернення грошей зазначеного в претензіях, вона неодноразово зверталася до відповідачів з вимогою повернути кошти, однак в добровільному порядку вони відмовлялися їх повернути. Оскільки відповідачі порушили прийняті на себе зобовязання , та не повернули отримані у борг грошові кошти, просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь суму боргу 2500 євро в національній валюті гривні, що за офіційним курсом НБУ установленим на 15 грудня 2015 року становить 65 380,76 грн., з відповідача [PERSON] стягнути на її користь суму боргу 1000 євро в національній валюті гривні, що за офіційним курсом НБУ установленим на 15 грудня 2015 року становить 26152,30 грн. Позивач подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі. Відповідачі в судове засідання не зявилися повторно. Про день, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином рекомендованою кореспонденцією, і повернута до справи по закінченню місячного терміну зберігання, через неявку відповідачів за отриманням рекомендованих листів на повідомлення пошти. Заяви щодо розгляд справи в їх відсутність суду не надали, про причину неявки суд не повідомили. Письмових заперечень на позов до суду не подали. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, з письмової згоди позивача суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі матеріалів з постановленням заочного рішення відповідно до ст.ст.224-228 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення . Судом встановлено, що 24.06.2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якої позивач передала [PERSON] грошову позику в розмірі 2500 євро, а [PERSON] зобовязувалась повернути вищевказану суму при першій вимозі. 10 серпня 2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якої позивач передала [PERSON] грошову позику у розмірі 1000 євро, а він зобовязувався повернути вищевказану суму при першій вимозі. Позика була надана також для особистих потреб. Встановлено, що позивачем було направлено відповідачам претензії 04.12.2015 р. з вимогою повернути кошти надані в борг. У визначений строк борг [PERSON] та [PERSON] не повернули. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов'язку в натурі. Цей спосіб захисту цивільного права випливає із загального принципу повного та належного виконання зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини, а також юридичні факти. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦКУ передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.І ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане в гривнях. Разом з тим, ч.2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ. Таким чином, суд прийшов до висновку, що [PERSON] та [PERSON] порушили взяті на себе зобовязання щодо повернення [PERSON] боргу, а тому вони підлягають до стягнення з відповідача за рішенням суду . Відповідно до ст.. 88 ЦПК судові витрати в сумі 487, 20 грн., понесені позивачем згідно квитанції № 196 від 18.12.2016 р., підлягають до стягнення з відповідачів на користь позивача. На підставі вищевикладеного ст.ст. 526, 533, 545, 625, 1046-1050ЦК України,

Outcome: approved