Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 05 серпня 2012 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, у якому [INFO] народилася дочка [PERSON] . Рішенням суду від 05 червня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. З часу розлучення відповідач у вихованні неповнолітньої дитини участі не бере, жодної допомоги та коштів на утримання їх спільної дочки не надає. Дитина сторін проживає разом з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач самоусунувся від участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дочки. Більше трьох років відповідач взагалі не спілкується з дитиною. З урахуванням викладеного позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Згідно ухвали суду від 06 листопада 2019 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву не подав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Представник третьої особи Служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] . Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що з 05 серпня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 червня 2015 року (справа № 607/6613/15-ц) розірвано. У шлюбі в сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 листопада 2018 року (справа № 607/17478/18) стягнуто із [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1600 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Як слідує з довідки № 209 від 13 серпня 2018 року, виданої Мар`янівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] , дійсно знаходиться при матері [PERSON] . Із висновку Тернопільської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , № 02-1566/01-10 від 23 вересня 2019 року, вбачається, що Комісією з питань захисту прав дитини Тернопільської районної державної адміністрації при розгляді матеріалів цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав встановлено, що у шлюбі між подружжям народилася донька [PERSON] , [INFO] . Шлюб між подружжям розірвано 05 червня 2015 року (рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 червня 2015 року №607/6613/15-ц). Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . У бесіді з матір`ю [PERSON] з`ясовано, що батько не спілкується з дитиною, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, її навчанням, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, не допомагає матеріально. У телефонній бесіді працівника служби у справах дітей з батьком [PERSON] з`ясовано, що він заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Не спілкувався та не бачив доньку близько двох років, не сплачує аліментів на утримання дитини, тому що не знав, що повинен їх сплачувати. На запитання працівника служби: «Чи вважає він себе хорошим батьком?» [PERSON] не дав відповіді. Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 листопада 2018 року №607/17478/18 [PERSON] призначено аліменти на утримання неповнолітньої дитини: дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1600 грн. щомісяця. Зі слів матері [PERSON] , жодного разу їх не сплачував. [PERSON] у телефонній розмові зазначив, що проживає за адресою: [ADDRESS] , проте, відповідно до повідомлення служби у справах дітей Хмельницької міської ради у [ADDRESS] немає, тому обстежити умови проживання [PERSON] неможливо. Згідно з довідкою від 08 серпня 2016 року № 27, виданою комунальним закладом НВК Мар`янівська ЗОШ І ступенів - ДНЗ Тернопільської районної ради Тернопільської області, за час виховання [PERSON] , [INFO] , у закладі дошкільної освіти [PERSON] (батько дитини) жодного разу не з`являвся, не відвідував, не цікавився дитиною у даному закладі. Відповідно до довідки від 09 серпня 2019 року, виданої фельдшером с. Мар`янівка про те, що батько [PERSON] з липня 2015 року жодного разу не був присутнім при вакцинуванні дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно з заявами сусідів [PERSON] від 09 серпня 2019 року [PERSON] та [PERSON] батько [PERSON] не навідується до доньки, не цікавиться її життям, станом здоров`я, не робив жодних спроб, щоб побачити дитину після розірвання шлюбу. [PERSON] на засідання комісії на з`явився, хоча був повідомлений належним чином. Захищаючи права та інтереси дитини, Тернопільська районна державна адміністрація вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . За встановлених судом обставин до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України Суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом беззаперечно встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дочки, протягом тривалого часу не навідувався до дитини, хоча ніхто не чинив йому перешкод у побаченнях з дочкою. Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання, а тому, з огляду на вищевказане, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved