Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, який неодноразово уточнювався, просила суд зняти арешти та заборони на домоволодіння, що розташоване за адресою [ADDRESS], а саме арешт нерухомого майна (номер запису обтяження: 13033937 від 15.06.2009р.), накладений Постановою АН №349056 Другого Київського ВДВС Одеського МУЮ від 15.06.2009р.; арешт нерухомого майна, зареєстрований 10.04.2009р. за №8631435 Овідіопольською районною державною конторою на підставі листа №395 від 17.10.2003р. приватного нотаріуса Куркан Н.Ф.; арешт нерухомого майна, зареєстрований 10.04.2009р. за №8631435 Овідіопольською районною державною конторою на підставі листа №395 від 17.10.2003р. приватного нотаріуса Куркан Н.Ф. (щодо земельної ділянки за адресою [ADDRESS]); арешт нерухомого майна (номер запису про обтяження 13033947 від 12.03.2010р.), накладений на підставі ухвали Київського районного суду м.Одеси від 12.03.2010р. по справі №2-3992/10р. про вжиття заходів забезпечення позову. Позов вмотивовано тим, що вона є власницею домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], яке в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 285,2 кв.м, житловою площею 74,1 кв.м., та земельної ділянки площею 0,05 га, яке було зареєстроване 22.01.2016р. на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.11.2015р. по справі №520/12709/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, і зазначені арешти, накладеного на її домоволодіння, порушують іі законні права, перешкоджають їй у здійсненні нею права розпоряджання своїм майном. Представник позивача до суду не явився, подав заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю. Інші учасника справи до суду не явилися, повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є власницею домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], яке в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 285,2 кв.м, житловою площею 74,1 кв.м., та земельної ділянки площею 0,05 га, яке було зареєстроване 22.01.2016р. на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.11.2015р. по справі №520/12709/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Минулим власником вищезазначеного домоволодіння був колишній чоловік позивача - [PERSON], який придбав дане домоволодіння на проведених 14 липня 2006 року Одеською філією СДП «Укрспец'юст» прилюдних торгах по реалізації житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також земельної ділянки, площею - 0,05 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS], та право власності за яким було в подальшому зареєстровано на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.06.2012р. по справі № 1512/2-1063/11. Також судом встановлено, що Постановою АН №349056 Другого Київського ВДВС Одеського МУЮ від 15.06.2009р. вчинено арешт нерухомого майна за вказаною адресою (номер запису обтяження: 13033937 від 15.06.2009р.). Овідіопольською районною державною конторою на підставі листа №395 від 17.10.2003р. приватного нотаріуса Куркан Н.Ф. вчинено арешт нерухомого майна, зареєстрований за №8631435 та за №8631378 арешт земельної ділянки за вказаною адресою. На підставі ухвали Київського районного суду м.Одеси від 12.03.2010р. по справі №2-3992/10р. про вжиття заходів забезпечення позову, вчинено арешт нерухомого майна (номер запису про обтяження 13033947 від 12.03.2010р.). Позивач не є учасником тих процесів/процедур, внаслідок яких були накладені арешти, а тому згідно чинного законодавства України звернулася до суду з цим позовом. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду. Статтею 391 ЦК України, визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved