Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суд з позовом до Балтської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 431 кв.м. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 431 кв.м. розташований житловий будинок з господарськими будівлями, який був збудований в період часу 1976-1991 роки відповідно до рішення виконкому Балтської міської ради Одеської області № 389 від 27.11.1975 року та договору від 26.12.1977 року про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності її батька [PERSON] . [INFO] її батько помер. Після його смерті вона, як спадкоємець за законом першої черги, прийняла спадщину у вигляді вищевказаного майна - житлового будинку з господарськими будівлями, так як подала приватному нотаріусу Балтського районного нотаріального округу Пантілєєвій І.П. заяву про прийняття спадщини батька, в результаті чого нотаріусом було заведено спадкову справу № 173/2018. Однак отримати свідоцтво на право на спадщину не виявилось можливим, так як відсутній правовстановлюючий документ на будинок, оскільки її батько не отримав свідоцтво про право власності на будинок з невідомих їй причин. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину її батька немає. Просить розглядати справу в її відсутності. Відповідач - представник Балтської міської ради Одеської області до судового засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, за наявності для того законних підстав, за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення про задоволення позову. За умовами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позов в межах заявлених вимог, вивчивши матеріали справи судом встановлено наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13.07.1990 року відділом ЗАГС м. Балта Одеської області та копії про шлюб, серії [NUMBER] від 03.12.2006 року, виданого Кармалюківською сільською радою Балтського району Одеської області , актовий запис № 7, [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), [INFO] , являється донькою [PERSON] . Відповідно до копії рішення № 989 виконавчого комітету Балтської міської ради Одеської області від 27.11.1975 року про відвід під індивідуальне будівництво земельної ділянки, [PERSON] надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці під [ADDRESS] загальною площею 400 кв.м. Відповідно до копії договору про надання в дострокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, [PERSON] надано на праві безстрокового користування земельну ділянку загальною площею 400 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок садибного типу в [ADDRESS] , виготовлений 30.11.2018 року КП «Техінвентаризатор», інвентаризаційна справа № 1136 об`єкт складається: житловий будинок (літ. А), загальною площею 93,5 кв.м., житловою площею 58,3 кв.м., котельня (літ. а), літня кухня (літ. Б), літня кухня (літ. В), погріб з шийкою (літ. В1, в), сараями (літ. Г, Д), убиральня (літ. Е), ганок (№ 1), вимощенням (№ ІІ), воротами (№1), огорожею (№2). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23.04.2018 року Балтським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] помер [INFO] в м. Балта Одеської області, актовий запис № 258 від 23.04.2018 року. У зв`язку зі смертю [PERSON] року відкрилася спадщина у вигляді вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями, яку позивачка прийняла, так як подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Однак, як вбачається з тексту листа-відповіді приватного нотаріуса Балтського районного нотаріального округу Пантілєєвої І.П. за вихідним № 115/02-14 від 05.02.2019 року, яке адресоване позивачці, у зв`язку із тим, що у неї відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарським будівлями, не є можливим, і тому було рекомендовано звернутись до суду. Як вбачається із копій матеріалів спадкової справи № 173/2018, заведеної 15.06.2018 року приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою І.П. до майна померлого [INFO] [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини звернувся дочка померлого [PERSON] , спадкоємиця за законом першої черги [PERSON] відмовилася від прийняття спадку. Суд констатує, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами пов`язані з здійсненням позивачем права на спадкування, вирішуючи які суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Здійснення державної реєстрації права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1980 рік) регулювалося підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. У відповідності до ст. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», який кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи із числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пунктом 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» було визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу затвердженої Міністерством комунального господарства СРСР 31 січня 1966 року підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалася вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за п.10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акта державної комісії про прийняття збудованого громадянином житлового будинку, цей громадянин набуде право володіння, користування і розпорядження цим майном. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-137цс13 від 18 грудня 2013 року. Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А. 3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджено Наказом Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства 24.06.2011 N 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] є об`єктом завершеного будівництва та належить на праві особистої приватної власності [PERSON] , померлому [INFO] . Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб згідно ст. 316 ч. 1 ЦК України. Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 Глави 7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Міністерством юстиції України наказом № 296/5 від 22.02.2012., Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документу, витяг з Реєстру прав власності. При обґрунтованій відмові нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відмову приватного нотаріуса Балтського нотаріального округу у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину суд визнає обґрунтованою. Ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця, і народжені живими після відкриття спадщини. Стаття 1258 ЦК України передбачає, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (ст. 1261 ЦК України) В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги, прийняла спадщину свого батька [PERSON] , померлого [INFO] , так як подаладо нотаріуса заяву про прийняття спадщини у відведений законом строк, однак не має можливості оформити спадщину через відсутність оригінала правовстановлюючого документа на житловий будинок.. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину [PERSON] судом не встановлено. Враховуючи вищевикладені докази в їх сукупності, відсутність заперечень з боку відповідача, відсутність інших спадкоємців, які претендують на спадщину, суд вважає, що за позивачем належить визнати право власності на спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved