Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до Кременчуцької міської ради Полтавської області, [PERSON] про встановлення земельного сервітуту. Позивач свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником 21/50 частини домоволодіння [ADDRESS] в м.Кременчуці Полтавської області. 29/50 частин даного домоволодіння належить на праві власності [PERSON] Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.11.2012 року поділено в натурі домоволодіння [ADDRESS] в м.Кременчуці та встановлено порядок користування земельною ділянкою на якій воно розташоване. Виділено їй в користування земельну ділянку площею 1190,52 кв.м., в користування [PERSON] - земельну ділянку площею 1484,61 кв.м. При винесенні вказаного рішення, питання про можливість облаштування для неї окремого заїзду на земельну ділянку, яка перебуває, в її користуванні, судом не вирішено, оскільки прийнято до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи № 6/19-10 від 29.08.2010 року, а не висновок судової будівельно-технічної експертизи № П-292 від 05.10.2012 року, який передбачав можливість облаштування окремого заїзду. Враховуючи те, що вона на даний час повністю позбавлена будь-якої можливості заїзду на земельну ділянку, яка перебуває в її користуванні, для обслуговування належної їй частини будинку та господарських будівель, просила суд встановити їй земельний сервітут без визначення строку на право користування земельною ділянкою площею 78 кв.м., яка є власністю Кременчуцької міської ради Полтавської області та перебуває в користуванні [PERSON], для облаштування заїзду на територію 21/50 частини домоволодіння [ADDRESS] в м.Кременчуці Полтавської області, згідно додатку № 4 до висновку судової будівельно-технічної експертизи № П-292 від 05.10.2012 року. Представник позивача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Пояснила, що [PERSON] без встановлення земельного сервітуту не має можливості облаштувати заїзд до свого подвір'я. Крім того, необхідність встановлення сервітуту викликана тим, що позивач немає доступу до газового крану, який розташований на фасаді будинку зі сторони квартири відповідача. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, посилалась на письмові заперечення. Зазначила, що питання можливості облаштування окремого заїзду на земельну ділянку, якою користується позивач вже розглядалося судами першої та апеляційної інстанції. Відповідне рішення міститься в матеріалах справи. В рішенні Автозаводського районного суду м.Кременчука від 22.11.2012 року, судом було роз'яснено [PERSON] що для влаштування окремого заїзду вона має право звернутись до суду з позовом до [PERSON] про усунення порушень її права на користування частиною земельної ділянки площею 27 кв.м., якою він користується без достатніх правових підстав, в разі, якщо [PERSON] не звільнить цю частину земельної ділянки в добровільному порядку на її вимогу. За таких обставин [PERSON] може задовольнити свою потребу іншим шляхом, не обтяжуючи земельну ділянку відповідача сервітутом. Представник відповідача Кременчуцької міської ради Полтавської області - Войтенко Д.М. в судовому засіданні при вирішенні спору покладався на розсуд суду. Третя особа Управління Держземагенства у м.Кременчуці Полтавській області в судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву про розгляд справи без участі її представника. При винесенні рішення покладалася на розсуду суду. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно із ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Статтею 404 ЦК України зокрема, визначено правові підстави права користування чужою земельною ділянкою, а саме, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Статтею 99 вказаного кодексу передбачено види права земельного сервітуту, зокрема, право проходу, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху та інші земельні сервітути. Відповідно до ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить будинок [ADDRESS] в м.Кременчуці Полтавської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 27 травня 1983 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори за № 2-17-05, відповідно до якого [PERSON] придбала 21/50 частину житлового будинку з будівлями за адресою [ADDRESS] в м. Кременчуці, та копією договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 06 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу за № 10553, згідно якого [PERSON] купила 29/50 часток житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] в м. Кременчуці. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.11.2012 року поділено в натурі домоволодіння [ADDRESS] м. Кременчуці та встановлено порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] в м. Кременчуці Полтавської області. В користування [PERSON] виділено частину земельної ділянки площею 1190,52 кв.м. В користування [PERSON] виділено частину земельної ділянки площею 1484,61 кв.м. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про встановлення земельного сервітуту на право користування земельною ділянкою площею 78 кв.м., яка перебуває в користуванні відповідача [PERSON] посилаючись на неможливість облаштування окремого заїзду на територію її домоволодіння. В обґрунтування позовних вимог, посилалась на висновок судової будівельно-технічної експертизи № П-292 від 05.10.2012 року, у додатку 4 якого пропонувалося залишити у спільному користуванні співвласників домоволодіння [ADDRESS] в м.Кременчуці земельну ділянку площею 78 кв.м. для здійснення проходу та проїзду до земельної ділянки, що знаходиться в користуванні [PERSON] Зі змісту рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.11.2012 року вбачається, що при вирішенні питання про встановлення порядку користування земельною ділянкою по [ADDRESS] в м.Кременчуці Полтавської області, суд критично оцінив висновок судової будівельно-технічної експертизи № П-292 від 05.10.2012 року та прийняв за основу висновок судової будівельно-технічної експертизи № 6/19-10 від 29.08.2010 року, як такий, що є найбільш наближеним до фактичного порядку користування земельною ділянкою, який тривалий час встановився між співвласниками будинку. Так, згідно рішення суду [PERSON] виділено в користування земельну ділянку площею 1190,52 кв.м., до складу якої входить земельна ділянка площею 27 кв.м., яка знаходилась у фактичному користуванні [PERSON] без будь-яких правових підстав і звужувала під'їзд до входу в квартиру [PERSON] до розміру проходу, що дає можливість позивачу задовольнити свої потреби щодо облаштування в'їзду на територію її домоволодіння без встановлення сервітуту. Крім того, метою встановлення земельного сервітуту [PERSON] визначає облаштування окремого заїзду на територію її домоволодіння. Стаття 98 ЗК України передбачає такий вид земельного сервітуту, як право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху. Позивач з огляду на положення даної статті не надала суду доказів того, що по земельній ділянці площею 78 кв.м., щодо якої вона просить встановити земельний сервітут, прокладено шлях для проїзду транспортних засобів і що користування вказаною земельною ділянкою позивачем буде здійснюватись найменш обтяжливим для відповідача способом. На запитання суду сторони не виявили бажання призначити по справі судову будівельно-технічну експертизу з метою підтвердження тих обставин, на які вони посилаються. Також суд критично ставиться до доводів позивача щодо необхідності встановлення земельного сервітуту по причині розташування газового вентеля на території домоволодіння [PERSON], оскільки в разі порушення прав [PERSON] щодо доступу до належного їй газового обладнання її інтереси підлягають захисту іншим способом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази, на які посилались сторони по справі, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх інтересів, призведе до порушення прав та інтересів відповідача. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed