Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що на підставі рішення суду від 05 жовтня 2011 року Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, вона усиновила [PERSON] [INFO]. Чоловікові [PERSON] не дозволили по віку. Вони з чоловіком приділяли дуже багато уваги до виховання, в її чоловіка вища освіта. Огортали сина любов'ю і вчили любити і поважати ближніх, але всі наші старання звелися нанівець. Дитина не сприймає її і до сьогодні як матір - як старшу людину, поводиться грубо, між ними не склалися сімейні відносини, а тому просить скасувати усиновлення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечив, щодо задоволення позову Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Із досліджених матеріалів справи вбачається, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області № 1407/2-о-150/2011 від 05 жовтня 2011 року, [PERSON] усиновила [PERSON] [INFO]. Також судом встановлено та сторонами не оспорюється, що між позивачем та неповнолітнім відповідачем склалися неприязні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами статей 78, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. З ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.2 ст. 51 ЦПК України «Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, … - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі». В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] являється неповнолітнім, тобто неналежним відповідачем, позивачем клопотання про заміну відповідача не подавалось, а суд не наділений такими повноваженнями щодо заміни відповідача. З огляду на наведене вище, суд прийшов до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed