Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеному будинку разом з нею зареєстровані, але фактично не проживають з 2014 року відповідачі по справі. Наявність реєстрації відповідачів у житловому приміщенні порушує її права та інтереси, як власника будинку, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Просила визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що її донька [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] та онуками [PERSON] та [PERSON] влітку 2014 року виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації і з того часу в її будинку не проживають. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористалися. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача і проживає в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Вона знає [PERSON] , яка мешкає в будинку [ADDRESS] . Зараз позивач живе сама, однак раніше з нею за вищезазначеною адресою мешкали її донька [PERSON] , разом з зятем [PERSON] та дітьми [PERSON] та [PERSON] . Влітку 2013 року вони виїхали з будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом позивача і проживає в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Зараз його сусідка живе сама. Раніше разом з нею мешкали її донька [PERSON] , зять та двоє онуків. Дочка з родиною в 2013 році за власним бажанням поїхала до Російської Федерації. Він особисто спілкувався з донькою [PERSON] , яка повідомила йому, що вони з родиною живуть у Російській Федерації, а її чоловік та старший син працюють в колгоспі. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 р. по справі за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадкування за заповітом від 06.05.1997 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Луганської області Сердюк Н.І. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №21773 від 26.09.2019 року, виданої Відділом адміністративних послуг ЦНАП у м. Сєвєродонецьку, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з актом від 25.09.2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживають з 2014 року по теперішній час. Відповідно до копії паспорта громадянина Російської Федерації № [NUMBER] , виданого 04.05.2017 року відділом МП УФМС Росії по Курській області в Горшеченському районі, [PERSON] , [INFO] , є громадянкою Російської Федерації та зареєстрована з 12.05.2017 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії паспорта громадянина Російської Федерації № [NUMBER] , виданого 04.05.2017 року відділом МП УФМС Росії по Курській області в Горшеченському районі, [PERSON] , [INFO] , є громадянкою Російської Федерації та зареєстрована з 12.05.2017 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії паспорта громадянина Російської Федерації № [NUMBER] , виданого 07.10.2016 року відділом МП УФМС Росії по Курській області в Горшеченському районі, [PERSON] , [INFO] , є громадянкою Російської Федерації та зареєстрована з 14.10.2016 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії паспорта громадянина Російської Федерації № [NUMBER] , виданого 04.05.2017 року відділом МП УФМС Росії по Курській області в Горшеченському районі, [PERSON] , [INFO] , є громадянкою Російської Федерації та зареєстрована з 12.05.2017 року за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірному будинку з 2014 року, оскільки добровільно виїхали до постійного місця проживання до Російської Федерації. Зазначена обставина підтверджується показаннями свідків, які повідомили про те, що останні за місцем реєстрації не проживають та письмовими доказами по справі. За значене дає підстави зробити висновок, що відповідачі втратили інтерес до спірного житлового приміщення. Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Враховуючи, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації не проживають з 2014 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] , підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 192,10 грн. з кожного.

Outcome: approved