Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради про позбавлення батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області 07.02.2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та призначено у справі підготовче засідання. Згідно ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12.03.2018 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що сторони мешкали разом як чоловік та жінка без шлюбу за адресою: [ADDRESS] з 2006року до червня 2009 року. [INFO] року у них народилася донька - [PERSON]. Позивач припинила проживати з відповідачем та разом з дитиною пішли від нього. Причиною припинення сімейних відносин стало те, що відповідач не мав постійного місця роботи та у нетверезому стані неодноразово наносив позивачу тілесні ушкодження. Відповідач не заперечував, щоб донька проживала разом з позивачем. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дочки відповідач добровільно не надавав. До суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дочки позивач зверталась, але 28.10.2010 року позов був залишений без розгляду. Повторно з позовною заявою позивач не зверталась оскільки відповідач не працював та не мав ніякого доходу. За час окремого проживання сторін, відповідач не користувався своїми правами та не виконував обов'язків батька щодо дитини, він не брав участі у її вихованні, особисто з нею не спілкувався, навіть не цікавився донькою, не надавав ніякої матеріальної допомоги на її утримання. Ніяких перешкод у спілкуванні батька та доньки позивач не чинила. На даний час донька навіть не пам'ятає рідного батька та вважає батьком чоловіка, з яким вона мешкає протягом 8 років. 11.04.2013 року відповідач був затриманий за скоєння кримінального правопорушення та вироком Сєвєродонецького міського суду від 28.11.2013 року засуджений за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 121, ст.ст. 70, 71 КК України до 8,5 років позбавлення волі. З 15.03.2014 року відбуває покарання у ДВК №38 смт. Вальянівське (с. Ленінське) Довжанського (Свердловського) району Луганської області. До затримання 11.04.2013 року та після засудження відповідач взагалі не цікавився донькою. Тому позивач звернулася з даним позовом до суду та просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно його малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися. Позивач та представник третьої особи надали до суду заяви, в яких просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач на даний час відбуває покарання, призначене вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28.11.2013 року у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі, у Свердловській ВК Луганської області №38, яка знаходиться на території, непідконтрольній українській владі. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 03.07.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції, [PERSON] народилася [INFO] року. Батьком записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON]. У відповідності до довідки Середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 16 № 17 від 11.01.2018 року [PERSON] навчається у Сєвєродонецькій СЗШ № 16 у 5-Б класі. Згідно копії довідки ФОП [PERSON] №18/1 від 18.12.2017 року [PERSON] з 01.12.2014 року працює продавцем продовольчих товарів ФОП [PERSON] З довідки Свердловської виправної колонії Луганської області № 38 №4/85 від 29.10.2014 року вбачається, що [PERSON], [INFO], засуджений 28.11.2013 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 121, ст.ст. 70, 71 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі. Початок строку покарання: 11.04.2013 року. Кінець строку покарання: 11.10.2021 року. У Свердловській ВК Луганської області №38 покарання відбуває з 15.03.2014 року. З висновку Сєвєродонецької міської ради №2362 від 05.05.2018 року вбачається, що Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради вважає, що [PERSON], [INFO], слід позбавити батьківських прав стосовно його малолітньої доньки, [PERSON], [INFO] р.н. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, матеріальним забезпеченням дитини не займається, не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, а також не бажає вчиняти вищевказані дії, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дитини як складову її виховання. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Разом з тим, згідно із ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України, Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи те, що відповідач є батьком малолітньої дитини, яка перебуває на утриманні позивача, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу щомісячно, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 25.01.2018 року (дата подання позову про позбавлення батьківських прав) і до досягнення дитиною повнолітнього віку. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №0.0.949185336.1 від 25.01.2018 року про сплату судового збору в сумі 704,80 грн. Таким чином, судом вбачається необхідність стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved