Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 10.05.1992 року. У шлюбі у них народилося двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Причинами розірвання шлюбу є те, що останніх декілька років стосунки у неї з чоловіком погіршилися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Вже тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактична сім`я припинила своє існування, їхні діти дорослі та мають власне життя. На даний час він з відповідачем проживає окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Просила шлюб розірвати та судові витрати віднести на її рахунок. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, однак разом з позовною заявою подала клопотання, в якому просила справу за її позовом розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надіслав заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечив проти розірвання шлюбу, оскільки спільного життя вони з позивачкою не ведуть тривалий час, збереження сім`ї неможливе. Просив справу розглянути без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони згідно свідоцтва про укладення шлюбу, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10.05.1992 року (а.с. 4). У шлюбі у них народилося двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Сімейне життя у сторін не склалося, тривалий час вони проживають окремо, у них різні характери та погляди на життя. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач просила залишити їй шлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а позивач в позовній заяві просила судові витрати віднести на її рахунок, суд проходить до висновку, що позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору з державного бюджету, сплаченого нею при поданні позову, а саме в розмірі 384,20 грн., а решту понесених судових витрат в сумі 384,20 грн. слід віднести на її рахунок. На підставі ст.ст. 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved