Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітних дітей в розмірі по 1500 грн. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона з 23.10.2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В сторін різні погляди на життя, різні інтереси. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу і частково стягнення аліментів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.10.2010 р., згідно Свідоцтва про одруження серії І-НМ № 090535 від 23.10.2010 р., виданого відділом РАЦСу Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1660 (а.с.9). В ході судового розгляду справи встановлено, що станом на даний час шлюбно-сімейні відносини між сторонами остаточно припинені. Сторони зазначили про те, що їхні цінності та погляди на життя суттєво відрізняються. Згідно з ч. 2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. В ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України). Відповідно до розяснень, викладених в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Таким чином, оскільки встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, миритися вони не бажають, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а збереження шлюбу є недоцільним. Під час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач просила залишити на проживання з нею неповнолітніх дітей, відповідач не заперечував проти цієї вимоги. Відповідно до ст. 141, 180 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частина 1 ст.182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 2 ст.182 СК України визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму, визначеного державою для відповідної категорії дітей. Відповідно до ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У судовому засіданні позивач зменшила позовні вимоги, просила стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі по 1250 грн. на кожну дитину. Відповідач частково визнав позовну вимогу про стягнення аліментів та висловив готовність сплачувати аліменти в розмірі по 750 грн. на кожну дитину, зважаючи на відсутність його доходу як фізичної особи-підприємця, а також розмір заробітньої плати близько 1200 грн. щомісячно. Відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімумом - це є вартісна величина набору продуктів харчування та мінімального набору непродовольчих товарів, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоровя та мінімальна вартість послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що діти, проживають разом з позивачем. Також судом враховано те, що відповідач визнав позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дітей, висловив готовність сплачувати аліменти розмірі по 750 гривень. Також судом враховано те, що батьки є рівними в обовязку щодо утримання неповнолітніх дітей, а прожитковий мінімум на дитину до 6 років складає на момент розгляду справи 1167 грн. Сума аліментів, яку готовий сплачувати відповідач становить більше половини від прожиткового мінімуму на дитину. Дослідивши обставини справи та письмові докази, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовну вимогу щодо стягнення аліментів слід задовольнити частково: стягувати на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], аліменти щомісячно в розмірі по 750 грн. до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 09.12.2015 року (з часу подачі до суду з позовної заяви). На підставі ст. 104, 105, 110, 112, 113, 180, 181,182, 184 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial