Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Свої вимоги мотивує тим, що з 11.05.1991 року та по 07.09.1999 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу народилося двоє дітей. В червні 1994 року її тітка [PERSON] подарувала їй кошти для покупки земельної ділянки. 14.06.1994 року позивачка купила незакінчений будівництвом 12% готовності житловий будинок, що розташований в м.Виноградів по вул.Угочанській, 10 та земельну ділянку площею 0,0544 га, що стверджується нотаріально посвідченим договором. На підставі договору виготовлено технічну документацію на земельну ділянку. Позивачка вирішила продати земельну ділянку, однак при зверненні до нотаріуса їй було повідомлено про необхідність згоди на відчуження майна чоловіка. Позивачка вважає, що ця земельна ділянка є її особистою приватною власністю, оскільки придбана в той час, коли вона вже з відповідачем не проживала і куплена за кошти, які їй подарувала тітка [PERSON] У 1994 році, після припинення шлюбних відносин [PERSON] виїхав в Чехію, де проживає по сьогоднішній день, останнє місце його проживання було м.Виноградів, вул.Корольова, 6. Позивачка просить суд визнати земельну ділянку площею 0,0536 га по вул.Угочанській, 10 в м.Виноградів її особистою приватною власністю (роздільним майном). Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] не з'явився на судовий розгляд справи, належним чином своєчасно повідомлений про час і місце судового розгляду через ЗМІ. Клопотань та заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Судовий розгляд справи проведено без участі відповідача на підставі та в порядку ст.ст. 169, 224, 225 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, оцінивши всі обставини, що мають значення для правильного її вирішення, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ФМ №020037, виданого відділом РАЦС Виноградівського РУЮ розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №113 від 07.09.1999 року. 04.10.2008 року в м.Дєндеш Угорської Республіки позивачка уклала шлюб з [PERSON], після чого їй було присвоєно прізвище «Божік». Як вбачається з Договору купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори [PERSON] 14.06.1994 року за №1203, [PERSON] купила від [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], незакінчений будівництвом 12% готовності жилий будинок, що знаходиться в м.Виноградів по вул.Угочанська, 10 та земельну ділянку в розмірі 0,0544 га. На підставі договору виготовлено Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗК №004297, виданого 09.02.1998 року, згідно якого [PERSON], мешканка м.Виноградів, вул.Корольова, 6 має у приватній власності земельну ділянку в м.Виноградів по вул.Угочанська, 10, площею 0,0544 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку. З довідки Виноградівської міської ради №02-9/631 від 15.04.2014 року слідує, що земельна ділянка, яка використовується [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку в м.Виноградів, вул.Угочанська, 10, площею 0,0544 га (державний акт І-ЗК №004297) вільна від забудови. У відповідності до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Права та обов'язки сторін щодо спірної земельної ділянки виникли в момент придбання такої, а тому правовий режим цього майна та правовідносин сторін із приводу нього регулюються нормами КпШС від 20 червня 1969 року. Так, відповідно до ст.24 Кодексу про шлюб та сімю України, що діяла на момент укладення між сторонами шлюбу та придбання земельної ділянки, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Подібні норми викладені в чинному на даний час Сімейному кодексі України, де в пп. 2, 3, ч. 1 і ч. 7 ст. 57 зазначено, що особистою приватною власністю дружини чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування і майно, набуте нею, ним на час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо у придбання вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Позивачка в позовній заяві вказує, що через 9 місяців після народження сина [PERSON] у січні 1994 року вона з відповідачем припинили шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства. В той час нею була придбана спірна земельна ділянка за кошти, які їй були подаровані тіткою [PERSON] Відповідач виїхав в Чехію, де наразі і проживає. Рішенням Виноградівського районного суду від 03.02.2009 року у справі №2-152/09 [PERSON], [INFO], визнано таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в будинку №6 по вул.Корольова в м.Виноградів та зняття його з реєстрації за вказаною адресою. Довідкою Виноградівського РВ ДМС в Закарпатській області №25/1389 від 24.03.2016 року стверджується той факт, що [PERSON], [INFO], 03.03.2009 року знятий із зареєстрованого місця проживання за адресою [INFO] на підставі відповідного рішення суду. Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вимоги ч.2 ст. 373 ЦК України передбачають, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає позов обґрунтованим, тому він підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved