Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою про визнання права користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, що належало йому на момент смерті, в тому числі на право постійного користування земельною ділянкою, площею 6 га для ведення селянського (фермерського) господарства, яка розташована на території Хоростківської міської ради Гусятинського району Тернопільської області на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії [NUMBER]. Позивач відповідно до закону є єдиним спадкоємцем померлого і на даний час використовує вищевказану земельну ділянку, сплачує за неї необхідні податкові платежі, в тому числі і плату на землю. При зверненні до нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа. Спадкодавець набув право постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства відповідно до діючого на час прийняття рішення (1992 рік) законодавства, а саме ст. 51 Земельного кодексу України (ред.1990 року). Просить визнати за ним право постійного користування земельною ділянкою, площею 20 га., та, яка розташована на території Хоростківської міської ради Гусятинського району Тернопільської області в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. 13.07.2016 року від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі позивача. Відповідач Гусятинська районна державна адміністрація подали до суду заяви в яких проти задоволення позовних вимог не заперечують, просять слухати справу у відсутності їх представника. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Гусятинського районного нотаріального округу Ціцінський І.В., представник Відділу Держгеокадастру у Гусятинському районі Стельмащук М.В. в судове засідання не з'явилися, попередньо подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Перевіривши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно державного акту серії [NUMBER] на право користування землею серії [NUMBER] від 1992 року виданого виконавчим комітетом Гусятинської районної ради народних депутатів трудящих фермеру [PERSON] надана у постійне користування земельна ділянка площею 6 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Хоростківської міської ради Гусятинського району для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с.8-11). [PERSON] помер [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.08.2008 року, виданного Хоростківською міською радою Гусятинського району Тернопільської області (а.с.14). Позивач по справі [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON], та 22.07.1978 після укладення шлюбу із [PERSON] змінила своє прізвище на «[PERSON]», про що свідчать відповідні копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.08.1961 року та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22.07.1978 (а.с.12-13). Відповідно до Статуту селянського (фермерського) господарства «Беркут», позивач [PERSON] є одним із членів, а також головою фермерського господарства «Беркут». З відповіді приватного нотаріуса Гусятинського районного нотаріального округу Ціцінського І.В. від 19.02.2016 року вбачається, що після смерті [PERSON], померлого [INFO], у видачі свідоцтва про право на спадщину на право постійного користування земельною ділянкою позивачу відмовлено, у звязку із відсутістю правовстановлюючого документа (а.с.15). За статтею 41 Конституції України громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. В пункті 5.2. Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року зазначено, що згідно з частиною третьою статті 41 Конституції України, громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ця конституційна гарантія не може тлумачитися як така, що заперечує державний захист інших визнаних майнових прав громадян (крім права власності) або обмежує можливість такого захисту прав землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства. Згідно до ст. 92 Земельного Кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Спадкодавець набув право постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства відповідно до діючого на час прийняття рішення (1992 року) законодавства, а саме ст. 51 Земельного кодексу України (ред. 1990 року). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» (надалі - Закон) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Згідно ст. 19 Закону до складу майна фермерського господарства входить право користування землею. Статтею 191 ЦК України визначено, що до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки. Позивач, як спадкоємець по закону після смерті свого батька, прийняла спадщину з метою продовжити фермерську діяльність, на даний час є членом та головою селянського (фермерського) господарства. Відповідно до ч.1 ст. 14 Закону, фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право продавати або іншим способом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. В роз'ясненнях, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року зазначено, що успадкування майна селянського (фермерського) господарства здійснюється за загальними правилами спадкового права. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 141 ЗК України містить вичерпний перелік підстав припинення право користування земельною ділянкою. Смерть особи - користувача земельної ділянки не є підставою припинення на право користування земельною ділянкою. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд приходить до висновку про те, що земельна ділянка була надана на підставі Державного акту на право користування земельною ділянкою, позивач [PERSON] є спадкоємцем всього майна [PERSON], а також одним із членів та головою СФГ «Беркут», інших спадкоємців не встановлено, а тому право користування земельною ділянкою, що належало спадкодавцеві [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилось внаслідок його смерті, також входить до складу спадщини. На підставі наведеного,

Outcome: approved