Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14 лютого 2014 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Подружжя має спільну дитину [PERSON], [INFO]. В травні 2016 року між позивачем та відповідачем припинено шлюбні стосунки, вони припинили вести спільне господарство та проживають окремо. Позивач переконана, що подальше збереження сімї не можливе. Спору про поділ майна не має. На підставі вищевикладеного позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON]. В судове засідання позивач не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила суд задовольнити заявлені вимоги. Також у письмовій заяві позивач зазначила, що відповідач продовжує вчиняти сварки, погрожує фізичною розправою та нанесенням тілесних ушкоджень, у звязку з чим вона неодноразово зверталася до поліції. Тому подальше примирення вважає неможливим. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, оскільки вважає, що позивач не бажає залишатися з ним у шлюбі, хоча він вважає, що збереження шлюбу можливе. Не заперечував того, що вони не проживають з травня 2016 року, не ведуть спільне господарство. Намагалися примиритися, проте нічого не змінилося. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 14 лютого 2014 року виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис № 2 та видано свідоцтво про шлюб (а.с.5). Подружжя мають спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6). Судом встановлено, що сторони не проживають разом з травня 2016 року і з того часу шлюбні відносини між ним припинено та вони не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та небажання зберегти шлюб. Також встановлено, що між подружжям постійно виникають сварки, в тому числі із застосуванням фізичного насильства, про що свідчать талони-повідомлення про звернення позивача до відділу поліції (22, 24 та 30 травня, 2 червня та 11 серпня 2016 року), а також висновок судово-медичного експерта № 994 від 11 серпня 2016 року, згідно з яким у [PERSON] було визволено легкі тілесні ушкодження у вигляді ран у зовнішнього краю лівої брови з синцем навколо, садни на грудній клітці зліва, в області правого ліктьового суглобу по згинальній поверхні, ран на лівій кисті. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. А тому вимоги позивача про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про поділ майна та місце проживання дитини подружжя не має. Оскільки від позивача надійшла заява про відновлення їй дошлюбного прізвища суд,

Outcome: approved