Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Державного підприємства «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона до 17.08.2017 року по 22 вересня 2020 року працювала апаратником борошномельного виробництва цеху виробництва борошна по 6 розряду в ДП «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України. Вказує, що у день звільнення та по даний час відповідач не виплатив їй заробітну плату в розмірі 62\~264,35 грн. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену при звільненні заробітну плату в сумі 62\~264,35 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який станом на 24.03.2021 року складає 20\~580,84 грн., а також судові витрати по справі. Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. В установлений в ухвалі строк від відповідача не надійшов відзив на позовну заяву. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 17.08.2017 року по 22.09.2020 року працювала на ДП «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України на посаді апаратник борошномельного виробництва по 6 розряду (а.с. 4-10). Відповідно до\~п.\~1\~ст.\~21Закону\~України «Про\~оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з\~статтею 94 КЗпП України\~заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як вбачається з довідки про доходи від 07.10.2020 року заборгованість по заробітній платі ДП «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України перед [PERSON] за період з жовтня 2019 року по вересень 2020 року складає 62\~264,35 грн. (а.с 11). Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача заборгованість по виплаті заробітної плати\~ в сумі 62\~264,35 грн. Згідно зі\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пiзнiше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працiвниковi при звiльненнi, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цiй статтi строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України\~передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена\~статтею 117 КЗпП України\~відповідальність. Установивши, що при звільненні працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі\~статті 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У постанові від 27.03.2013 року по справі № 6-15цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, оскільки з вини відповідача з позивачем не проведено розрахунок по заробітній платі в день звільнення, то з відповідача слід стягнути кошти за затримку розрахунку при звільненні. При визначені розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує відсутність між сторонами спору про розмір належних до виплати сум після звільнення працівника - розмір заборгованості визнається відповідачем, що підтверджується відповідною довідкою, період невиплати позивачу заробітної плати з 22 вересня 2020 року по день звернення до суду складає 163 днів, середньоденний розмір заробітку позивача,\~відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, складає 163.34 грн. (згідно розрахункового листа за липень-серпень 2021 року (а.с. 11)), а тому до стягнення з відповідача підлягає сума у розмірі 20580.84 грн. (126 робочих днів х 163.34 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України). Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем було надано копію договору про надання правової допомоги від 23 лютого 2021 року (а.с. 12). Проте позивачем та її представником не надано належних доказів, що підтверджують сплату [PERSON] гонорару адвокату. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відсутність документального підтвердження про понесені відповідачем витрати на правову допомогу є підставою для відмови у стягненні таких витрат з позивача. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, судовий збір у розмірі 908,00 грн. підлягає до стягненню з відповідача на користь держави у відповідності до вимог ч. 6\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved