Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася в суд із вказаним вище позовом. Посилалася на те, що рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15.03.2011 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн., щомісяця, до повноліття дитини. Донька проживає з нею та перебуває на її утриманні. На даний час стан здоровя дитини погіршився, вона перебуває на диспансерному обліку у лікаря, часто хворіє та потребує регулярного лікування. У звязку з цим, просила змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO], з твердої грошової суми в розмірі 350 грн. на 1/4 частину всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Позивач у судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити та розглянути справу без її присутності. При цьому, не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причину своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи без його присутності не подав. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин або без повідомлення причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач. Зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені письмові докази, які є належними та допустимими, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, з огляду на таке. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що згідно рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15.03.2011 року, з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн., починаючи з 11.02.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення вступило в законну силу 28.03.2011 року. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Вітрянської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за вих. №397 від 10.04.2018 року, малолітня [PERSON] проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. З виписки із медичної карти амбулаторного хворого, виданої КУ «Сокирянський центр первинної медико-санітарної допомоги» вбачається, що малолітня [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в лікарні з діагнозом: вегето-судинна дистонія по змішаному типу. Головні болі. Згідно довідки, виданої заступником начальника Сокирянського РВ ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області за вих. №14.13-42/8734 від 20.08.2018 року, на виконанні відділу перебуває виконавчий лист №2-131/11, виданий 29.03.2011 року Сокирянським районним судом Чернівецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн., щомісяця, починаючи з 11.02.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Положеннями ч. ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною другою ст.182 СК України, в редакції чинній на час винесення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів, було встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України №2037-VIII від 17.05.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, було внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а також мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, положеннями даного Закону не було врегульовано питання щодо зміни мінімального розміру аліментів на одну дитину по аліментам, які стягувалися на підставі судових рішень, постановлених до набрання чинності зазначеним Законом. За таких обставин, державні виконавці не мають будь-яких законодавчо встановлених підстав для проведення стягнень по аліментам, з урахуванням зазначених змін до ч.2 ст. 182 СК України. Відповідно стягувач аліментів після набрання чинності зазначеним Законом позбавлений будь-якого іншого способу захисту права на отримання зазначеного мінімального розміру аліментів, окрім звернення до суду з позовом. Згідно ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Крім того, згідно розяснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось з них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи наведені норми закону та встановлені обставини, суд вважає за необхідне змінити позивачу розмір стягуваних аліментів до мінімального розміру, визначеного законом. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід стягнути з відповідача. На підставі ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27.02.1991 року, ст.ст. 182, 184, 192 СК України та

Outcome: approved