Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя з відповідачем [PERSON], обґрунтувавши свої вимоги тим, що вони з відповідачем з 2009 року проживали однією сімєю, а з 12.10.2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Подружнє життя у позивача з відповідачем не склалося, оскільки між ними виникли суттєві взаємонепорозуміння та різні погляди на життя, відсутні спільні інтереси, зникли почуття, підтримка та допомога, спільне господарство не ведеться, сімя фактично розпалася у 2015 року. Примирення, подальше сумісне проживання та збереження шлюбу неможливі. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі ними було придбано за спільні кошти трикімнатна квартира [ADDRESS] (Чубаря) м. Словянська, яка є спільною сумісною власністю подружжя. Просить суд розірвати шлюб між нею та позивачем, прізвище залишити без зміни, малолітню дитину залишити на її вихованні, визнати право спільної сумісної власності подружжя на трикімнатну квартиру [ADDRESS](Чубаря) м. Словянська, поділити цю квартиру, визнавши за позивачем право власності на ? частку цієї квартири. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позову. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та прохав їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 12 жовтня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області був зареєстрований шлюб між Ребровим [PERSON] та [PERSON](до шлюбу Філіппських) [PERSON] (актовий запис № 619 від 12.10.2011 року)(а. с. 3). Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. (а. с. 6). Шлюбні відносини між подружжям припинені у 2015 року, спільне господарство не ведеться, примирення неможливе. Сторони втратили повагу один до одного та сумісне життя в подальшому та збереження сімї є недоцільним, сімейні відносини припинені. Спору про поділ сумісного майна та місце проживання неповнолітньої дитини немає. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи ступінь конфліктних відносин та причини припинення шлюбних відносин, суд вважає, що вживати додаткових заходів щодо примирення подружжя не доцільно, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства. Зясувавши обставини справи, з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд дійшов висновку про те, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально-правові основи шлюбу відсутні, заходи щодо примирення подружжя та збереження родини не дали позитивного результату. З 2009 р. по 12.10.2011 р. позивач та відповідачка проживали однією сімєю, вели спільне господарство без реєстрації шлюбу, а з 12.10.2011 року по теперішній час перебувають в зареєстрованому шлюбі, з 2015 року припинили спільне проживання, сімейні стосунки між ними припинено, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині, чоловікові на праві спільної сумісної власності та вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. В період перебування в зареєстрованому шлюбі позивачка та відповідач придбали за спільні кошти наступне майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя та яке підлягає поділу в судовому порядку: за договором купівлі-продажу від 20.01.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 241 - трикімнатну квартиру, загальною площею 44,4 кв.м, житловою площею 32,7 кв.м, вартістю 46000,00 грн., що розташована за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Світлодарська (Чубаря)[ADDRESS] (а. с. 8-9) Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а в разі недосягнення згоди з цього питання виходячи з його реальної вартості. В даному випадку вартість майна визначена станом на час розгляду справи на підставі звітів спеціаліста № 7-7/01 та № 8-6/01 від 19.01.2015р. ( а. с. 31-32). Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до вимог ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Судом встановлено та визнано сторонами, що вказана квартира придбана за спільні кошти в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу в рівних частках за кожним з подружжя. Позивач як інвалід 2 групи звільнена від сплати судового збору, а тому судові витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved