Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про заборону здійснювати подальше будівництво [PERSON] про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] підтримав та просить суд заборонити [PERSON] подальше будівництво та реконструкцію квартири № 24/2 по вул. Островського 24 в м. Рівне, що розташована на земельній ділянці, яка перебуває у спільному користуванні. В обґрунтування позовних вимог суду пояснив, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є сусідами та проживають у багатоквартирному житловому будинку за адресою м. Рівне, вул. Островського 24. 04 лютого 2014 року Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради замовнику будівництва [PERSON] було видано будівельний паспорт забудови земельної ділянки № 01-П/14 на реконструкцію житлового будинку з добудовою в трьох квартирному житловому будинку на вул. Островського, 24 в м. Рівне. На момент видачі вищезгаданого будівельного паспорту відповідач мала всі необхідні документи, зокрема, свідоцтво про право власності на земельну ділянку № 14119951 від 06.12.2013 року, а саме: земельна ділянка, площею 0,029 га, розташована за адресою: м. Рівне, вул. Островського,24/2, кадастровий номер: 5610100000:01:028:0490, з цільовим призначенням землі житлової забудови, для будівництва то обслуговування житлового будинку, господарських будівель то споруд, для отримання такого дозволу. 04 лютого 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Рівненській області зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт № РВ 062140360258. Згадане свідоцтво про право власності на земельну ділянку № 14119951 від 06 грудня 2013 року було видано [PERSON] на підставі рішення Рівненської міської ради від 26 вересня 2013 року №3301. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 лютого року у справі № 569/16944/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] Рівненської міської ради про скасування рішення Рівненської міської ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності, позов [PERSON] задоволено - скасовано рішення Рівненської міської ради від 26 вересня 2013 року №3301 «Про передачу безоплатно у власність земельної ділянки на вулиці Островського 24/2», про передачу [PERSON] безоплатно у власність земельної ділянки площею 290 кв. м по вул. Островського 24/2 (кадастровий номер земельної ділянки - 5610100000:01:028:0490), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06 грудня 2013 року, індексний номер: 14119951, а саме: на земельну ділянку площею 0,029 га, розташовану за адресою: вул. Островського 24/2, та скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, розташовану за адресою: вул. Островського 24/2, кадастровий номер: 5610100000:01:028:0490, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 189240356101, проведену Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції Рівненської області на підставі рішення про державну реєстрацію прав. Вказане рішення залишене без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 20 квітня 2017 року Оскільки, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками багатоквартирного житлового будинку то і земельна ділянка на якій розташований будинок є у спільному користуванні. В період з 08.11.2017 року по 20.11.2017 року спеціалістами Управління державного архітектурно-будівельного контролю було проведено позапланову перевірку на обєкті «Реконструкція житлового будинку з добудовами» за адресою: м. Рівне, вул. Островського 24/2. За результатами перевірки було складено Акт № 38-ПП. У письмових поясненнях, від 16.11.2017 року, до вказаного акту гр. [PERSON] зазначає, що на момент проведення перевірки будівельні роботи не проводяться, а в подальшому будівельні роботи (добудова частини будинку) буде здійснюватись на підставі повідомлення ПРО початок будівельних робіт № РВ 062140360258 від 05.02.2014 року. Отже, Відповідач має намір продовжити будівництво. Окрім того, відповідач без належних дозволів та без погодження з співвласниками будинку побудувала огорожу (паркан) з фундаменту та бетонних блоків чим відгородила місце майбутнього будівництва. На підтвердження наведеного 12.02,2018 року [PERSON] було вручено Припис № 144-ДК/59Пр/03/01/-18 про усунення порушень вимог земельного законодавства шляхом проведення демонтажу існуючих огорож (паркан). За таких обставин позивач вважає, що наявність дозволу на будівництво (будівельний паспорт), повідомлення про початок будівельних робіт, капітальна огорожа (паркан) та намір завершити будівництво в майбутньому, неминуче призведе до порушення прав та законних інтересів інших співвласників багатоквартирного будинку, зокрема позивача, що змусила позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою суду від 06 березня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання призначено на 09 годину 28 березня 2019 року, визначено сторонам строк для подання відзиву та заперечень. Відповідач [PERSON] та представник відповідача\~адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнали та просять суд у позові відмовити. В обґрунтування\~заперечень вказують\~на те,\~що відповідач\~[PERSON]М.є\~власником квартири\~№2\~на вулиці\~Островського,24\~в м.Рівне,\~яка розташована\~на земельній\~ділянці площею 0,0290 га з кадастровим номером 5610100000:01:028:0490. Для проведення реконструкції належного їй нерухомого майна [PERSON] були видані необхідні документи, а саме: будівельний паспорт від 04.02.2014, та в Інспекції ДАБК зареєстроване Повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 05.02.2014 р. Вказані документи є чинним. Рішення Рівненського міського суду від 02.02.2017 р. по справі № 569/16944/15-ц про скасування рішення Рівненської міської ради та документів на право власності на земельну ділянку площею 0,0290 га не припинило її права користування цією земельною ділянкою, яке вона набула в порядку ст. 377 ЦК України та ст. ст. 119, 120 ЗК України, оскільки зазначена земельна ділянка із її користування не вилучалася. [PERSON] не порушила жодних прав [PERSON] щодо користування земельною ділянкою в м. Рівне, вул. Островського,24, оскільки це землі комунальної власності територіальної громади м. Рівного, розпорядником яких є орган місцевого самоврядування - Рівненська міська рада. Крім того, щодо доводів позивача про самовільне влаштування нею огорожі [PERSON] зазначила, що дана огорожа була встановлена (відновлена) межі по межі земельної ділянки на час перебування земельної ділянки у її власності і будь-яких судових рішень про її знесення з часу скасування рішення про приватизацію прийнято не було. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] в в судовому засіданні позов [PERSON] повністю пдтримав. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживають у багатоквартирному житловому будинку за адресую м. Рівне, вул. Островського 24. [PERSON] є власником квартири №1 на підставі договору купівлі- продажу від 14 листопада 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованим в реєстрі № 1106. Власником квартири №2 є [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу від 27 червня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованим в реєстрі № 1816. [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири N° З у житловому будинку N°24 по вул. Островського в м. Рівне, що належить їм та на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 листопада 1995 року. 04 лютого 2014 року Управлінням містобудування\~та архітектури\~виконавчого комітету\~Рівненської міської\~ради замовнику\~будівництва [PERSON]\~було видано\~будівельний паспорт\~забудови земельної\~ділянки №\~01-П/14 на реконструкцію житлового будинку з добудовою в трьох квартирному житловому будинку на вул. Островського, 24 в м. Рівне. На момент видачі вищезгаданого будівельного паспорту відповідач мала всі необхідні документи, зокрема, свідоцтво про право власності на земельну ділянку № 14119951 від 06.12.2013 року, а саме: земельна ділянка, площею 0,029 га, розташована за адресою: м. Рівне, вул. Островського,24/2, кадастровий номер: 5610100000:01:028:0490, з цільовим призначенням землі житлової забудови, для будівництва то обслуговування житлового будинку, господарських будівель то споруд, для отримання такого дозволу. 04 лютого 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Рівненській області зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт № РВ 062140360258. Згадане свідоцтво про право власності на земельну ділянку № 14119951 від 06 грудня 2013 року було видано [PERSON] на підставі рішення Рівненської міської ради від 26 вересня 2013 року №3301. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 лютого року у справі № 569/16944/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] Рівненської міської ради про скасування рішення Рівненської міської ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності, позов [PERSON] задоволено - скасовано рішення Рівненської міської ради від 26 вересня 2013 року №3301 «Про передачу безоплатно у власність земельної ділянки на вулиці Островського 24/2», про передачу [PERSON] безоплатно у власність земельної ділянки площею 290 кв. м по вул. Островського 24/2 (кадастровий номер земельної ділянки - 5610100000:01:028:0490), для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06 грудня 2013 року, індексний номер: 14119951, а саме: на земельну ділянку площею 0,029 га, розташовану за адресою: вул. Островського 24/2, та скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, розташовану за адресою: вул. Островського 24/2, кадастровий номер: 5610100000:01:028:0490, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 189240356101, проведену Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції Рівненської області на підставі рішення про державну реєстрацію прав. Вказане рішення залишене без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 20 квітня 2017 року. З довідки із звітності з кількісного обліку земель про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями Головного управління Держгеокадастру Рівненській області від 21 січня 2019 року № 2-367/176-19 слідує, що земельна ділянка площею 0,0722 га на вулиці Островського,24 в місті Рівне, яка є предметом спору по справі, площею 0,0290 га обліковується землями запасу Рівненської міської ради; решта земельної ділянки частково обліковується за [PERSON] та частково землями запасу Рівненської міської ради (план розмежування в Відділі у м.Рівному відсутній). Статтею 120 ЗК України встановлено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ч. ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, віднесено до виключних повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Надання земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування в порядку, передбаченому законом. Згідно з абзацом 1 пункту 12 розділу Х «Перехідних положень» Земельного Кодексу України розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Згідно п.в пункту 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», з 1 січня 2002р. відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009р. у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 р. N 1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до підпункту «г» п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст.120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 року - і згідно зі ст.120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст.377 ЦК України і ст.120 ЗК України. В матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення органу влади чи місцевого самоврядування про закріплення за позивачем чи відповідачем або попередніми співвласниками будинку № 24 по вул.Островського в м.Рівне земельної ділянки, оскільки доказів про наявність такого рішення сторони не представили. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). Відповідно до вимог ст.116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ст.42 ЗК України, у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватися у користування обєднанню співвласників. І тільки після отримання земельної ділянки у власність чи у користування, у співвласників багатоквартирного будинку виникає право на використання земельної ділянки і, відповідно, право на визначення порядку її використання, який, при наявності спору, може бути встановлений судом. Згідно ст.125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. З огляду на вищенаведене, вирішуючи спір, суд, вирішуючи питання про заборону здійснення подальшого будвництва на земельній ділянці за спірною адресою бере до уваги, що набуття земельної ділянки у власність або у користування із земель державної або комунальної власності здійснюється за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, і у судовому порядку це питання вирішується в разі відмови зазначених органів у передачі земельної ділянки у власність або у користування, а отже ні позивач, ні відповідач не набули ні права власності, ні права користування спірною земельною ділянкою у встановленому законом порядку, а отже, вимагати припинення будь - якого будівництва на земельній ділянці має право лише власник або користувач, який набув це право на законній підставі.. Позивачем суду не надано належних та достатніх доказів як того, що спірна земельна ділянка, на якій вона просить заборонити подальше будівництво та реконструкцію квартири [PERSON], належить до прибудинкової території будинку № 24 на вулиці Островського в місті Рівне, так і щодо розміру цієї земельної ділянки. Посилаючись на своє право користування спірною земельною ділянкою, позивач, на підтвердження цього права, жодних документів, які згідно із законодавством можуть посвідчувати таке право, суду не надала. Судом встановлено, що у сторін по справі правовстановлюючий документ на право власності чи право користування спірною земельною ділянкою відсутній. Не встановлено судом і факту наявності відповідного рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування щодо надання спірної земельної ділянки у власність чи у користування сторін. Суд вважає, що позовні вимоги про фактичне користування та розпорядження земельною ділянкою, яка не була надана сторонам ні у власність, ні у користування, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають. При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивачів на вимоги ст.386 ЦК України, оскільки вказана правова норма не регулює спірних правовідносин, а стосується прав власників земельної ділянки. За положенням\~статті 5\~ЦПК України,\~ здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із частиною першою\~статті 4\~ЦПК України,\~ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм суд має встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні. Частиною третьою\~статті 158 ЗК України\~визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У відповідності до\~статті 152 ЗК України\~держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Отже, вирішення питань, пов'язаних із певною забороною у користуванні земельною ділянкою, належить до повноважень власника цієї земельної ділянки, в даному випадку органу місцевого самоврядування, який з позовом до суду не звертався, а тому суд вважає що право позивача не порушене. \~\~\~ З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про заборону здійснення подальшого будівництва та реконтрукції є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, на момент розгляду справу відсутні докази про те, що відповідачка здійснює будівництво на земельній ділянці по вул. Островського,24 в м. Рівне, що до неї застосовувалися міри архітектурно-будівельного контролю, що являється ще однією із підстав відмови заявленого позову. Враховуючи вищенаведене, те, що в судовому засіданні було достовірно встановлено, що позивач та відповідач, як власники квартир у будинку, не оформили свого права користування чи права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: м.Рівне, вул. Островського, 24 , як передбачено ст. 42, ст.ст. 86-88 Земельного кодексу України. Технічної землевпорядної документації ними не виготовлено, земельна ділянка їм, як співвласникам будинку, в натурі не виділялася та її межі не встановлювалися, документ, що посвідчував би їх право власності чи право користування земельною ділянкою відсутній. Отже, оскільки сторони не надали суду доказів того, що земельна ділянка знаходиться в їх власності чи в користуванні, тобто не надали державного акту на право володіння чи право користування земельною ділянкою і органами місцевого самоврядування не встановлено в натурі меж даної ділянки, тому вимога позивача про заборону здійснювати подальше будівництво задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом надано позивачу можливість надати докази на обґрунтування своїх позовних вимог, проте остання, скориставшись такою, в судовому засіданні не довела юридичні підстави, передбачені законом для заборони здійснювати подальше будівництво на земельнній ділянці, яка є землями запасу міста Рівне. Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що відсутні підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed