Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Корнівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що її бабуся по татовій лінії [PERSON] 16 лютого 2000 року склала заповіт, яким заповіла позивачці належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку, земельну частку (пай) та все інше рухоме й нерухоме майно. Даний заповіт ніким не скасований та не оскаржений. [INFO] [PERSON] померла. З метою реалізації свого права на спадщину за заповітом позивачка вчасно звернулася з відповідною заявою в нотаріальну контору та оформила право власності на частину спадкового майна. Однак, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю оригіналу документу, який посвідчує право власності спадкодавця на цей житловий будинок. Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів КМБТІ № 9080 від 27.08.2019 будинковолодіння по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 15.01.1990, належить голові колгоспного двору [PERSON] . Оригінал правовстановлюючого документу не зберігся. Господарство було побудоване померлою у 90-х роках. Для будівництва та обслуговування вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами відведена земельна ділянка площею 0,21 га. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року (час припинення колгоспних дворів) не втратили права на частку в його майні. На час припинення колгоспного двору в спадковому господарстві проживала та була зареєстрована тільки спадкодавець [PERSON] . Позивачка фактично вступила в управління спадковим майном, виготовила технічну документацію на будинок за власні кошти, продовжує утримувати будинок та прибудинкову територію в належному стані, обробляє землю, сплачує комунальні послуги, однак не може належним чином реалізувати своє спадкове право на житло через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу. Наведені обставини змушують її звернутися до суду з даним позовом. В підготовчому засіданні представник позивачки - адвокат Бундзяк У.М. підтримала позовні вимоги з наведених в позові підстав, просить позов задовольнити. Представник відповідача Корнівської сільської ради в підготовче засідання не з`явився. Корнівська сільська рада подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, позов визнає повністю. Передбачених ч.2 ст.198 ЦПК України підстав для відкладення підготовчого засідання судом не встановлено, судом прийнято рішення про проведення підготовчого засідання за відсутності представника відповідача. Частина 3 ст.200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач визнає позов, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому засіданні. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, заслухавши вступне слово представника позивачки, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 9080 від 27.08.2019, видана згідно архівних даних Коломийського МБТІ станом на 31.12.2012 свідчить, що в реєстровій книзі під реєстровим № 56 за [PERSON] , як головою колгоспного двору, зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 15.01.1990 на підставі рішення цього ж виконкому № 247 від 13.12.1989. Те, що [INFO] перейменована на [INFO] , підтверджується довідкою № 386, виданою 18.09.2019 виконкомом Корнівської сільської ради Городенківського району. Станом на 15.04.1991 в житловому будинку по [ADDRESS] була зареєстрована та проживала [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 388, виданою 18.09.2019 виконкомом Корнівської сільської ради. За заповітом, посвідченим 16 лютого 2000 р. секретарем виконкому Корнівської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 13, [PERSON] , жителька с. Корнів Городенківського району належний їй житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, земельну ділянку, земельну частку (пай) та все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, - заповіла [PERSON] . Заповіт чинний, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 13. [PERSON] померла [INFO] у віці 88 років в с. Корнів Городенківського району, запис за № 10 від 01 жовтня 2000 р. в книзі реєстрації актів про смерть, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01 жовтня 2000 р. Корнівською сільською радою. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] померла до 01.01.2004, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Спадкодавець [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована та проживала в житловому будинку по [ADDRESS] ; разом з нею були зареєстровані та проживали: онука [PERSON] , 1972 р.н., правнук [PERSON] , 1995 р.н., що підтверджується довідкою № 387, виданою 18.09.2019 виконкомом Корнівської сільської ради. Наведене свідчить, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Спадкоємців, які відповідно до ст.535 УРСР, мають обов`язкову частку в спадщині [PERSON] , - судом не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Із копії спадкової справи № 349/2001, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що як спадкоємець за заповітом, позивачка [PERSON] , 15.05.2001 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті [PERSON] . Їй 15 травня 2001 р . видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 435, на право на земельну частку (пай) розміром 22,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належала померлій згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № [NUMBER] , яка перебуває в колективній власності спілки селян-власників «Дністер» в с. Корнів Городенківського району. До складу спадщини [PERSON] входить також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори Капріян С.В. № 1873/02-31 від 04 жовтня 2019 р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на житловий будинок по [ADDRESS] з посиланням на те, що у спадкоємця відсутній оригінал документа, який посвідчує право власності спадкодавця на вищезгаданий житловий будинок. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 04.09.2019, встановлено, що житловий будинок збудовано в 1920 р., господарські будівлі та споруди - в 1965, 1985, 1989, 1990 роках. Їх ринкова вартість станом на 17.09.2019 становить 102060 грн., що стверджується звітом про вартість майна, складеного ЕТВО «Придністров`я». Розмір земельної ділянки, виділеної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] , становить 0,21 га, що підтверджується довідкою № 389, виданою 18.09.2019 виконкомом Корнівської сільської ради. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що спадкодавцю [PERSON] був виданий документ, який посвідчував її право власності, як голови колгоспного двору, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Через відсутність у позивачки правовстановлюючого документу про власність спадкодавця на вищезгаданий житловий будинок вона немає можливості отримати в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно. Судом встановлено, що позивачка, як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , фактично стала власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, користується ними, сплачує комунальні послуги, надані їй за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями квитанцій про оплату за електроенергію. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою, як спадкоємцем за заповітом спадкодавця [PERSON] , права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] судом не встановлено, позов визнається відповідачем - Корнівською сільською радою, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120, 123, 524, 525, 526, 534, 535, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 392, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved