Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить змінити розмір аліментів, стягнених з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Апеляційного суду Одеської області від 15.07.2010 року у розмірі 400 грн та просила стягувати аліменти на дитину в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до досягнення сином [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 29.07.2005 перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від спільного життя мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.04.2009 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу їх син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 15.07.2010 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , в розмірі 400,00 грн щомісячно, починаючи з 10.11.2009 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року. Цих коштів на утримання сина не вистачає, так як змінився її майновий стан і вона на теперішній час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку - [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Крім цього, на теперішній час мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи положення ч.2 ст. 182 СК України, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», мінімальний розмір аліментів на дитину у віці від 6 до 18 років на день подання даного позову до суду становить 1013,50 грн (50 % від 2027 грн), однак розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання сина становить лише 400 грн щомісячно. Даний розмір аліментів не є достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного розвитку дитини, оскільки є меншим від мінімального розміру аліментів, гарантованого державою, також з часу ухвалення судового рішення про стягнення із відповідача аліментів, збільшився вік дитини, у зв`язку із чим збільшилися й витрати на його утримання, зросли ціни на одяг, продукти харчування та інші товари, необхідні дитині. Збільшення цих витрат погіршують майновий стан позивача, на утриманні якої перебуває дитина. Враховуючи надане їй діючим законодавством право на зміну способу стягнення аліментів (ч. 1 ст. 192 СК України), які стягувались з відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн щомісячно, яка є значно меншою встановленого ч.2 ст. 182 CK України мінімуму, та не забезпечує дитині повноцінного харчування, одягу, навчання та розвитку, погіршення її матеріального стану, зміну її сімейного стану, вважає, що аліменти на її користь на утримання сина повинні стягуватись в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. На підставі ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. На адресу суду надійшло поштове повідомлення з відміткою про вручення відповідачу судової повістки з копіями відповідних документів. Судова повістка надсилалась відповідачу в порядку, передбаченому п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, на адресу місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку. Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В порядку ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, хоча відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення позивача, суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.07.2005 року. Після одруження [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (актовий запис № 71 від 29.07.2005 року зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області). Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.04.2009 року у цивільній справі № 2-683/2009 шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка відновила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] ». (а.с.16) Від спільного життя мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16.11.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, на підставі актового запису №11. (а.с.13). Після розірвання шлюбу син проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою №599 від 29.11.2018 року виданою Щербанською сільською радою Роздільнянського району Одеської області. (а.с.27) Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 06.05.2010 року на її користь з відповідача були стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі 600 грн щомісячно до досягнення сином повноліття. (а.с.20) Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 15.07.2010 року, рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 06.05.2010 року змінено в частині розміру стягнення аліментів. Стягнкно з відповідача на користь [PERSON] аліменти в розмірі 400 грн щомісячно починаючи з 10.11.2009 року до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . (а.с.22) Рішення набрало законної сили та на його підставі був виданий 01.03.2011 року виконавчий лист (а.с.26) З довідки TOB «Хумана Південь» № 239-12 від 05.12.2018 року, судом встановлено, що [PERSON] працює у вказаному товаристві на посаді керуючого магазином і її дохід з 01.06.2018 року по 30.11.2018 року становив: червень місяць 2018 року - 13559,10 грн; липень місяць 2018 року- 10810,10 грн; серпень місяць 2018 року -41223,00 грн; вересень місяць 2018 року - 11900,00 грн; жовтень місяць 2018 року - 32670,04 грн; листопад місяць 2018 року - 15963,60 грн, а взагалі за вказаний період 126125,74 грн. (а.с.30) Однак у зв`язку із вагітністю, пологами та народженням дітей, відповідно до наказу TOB «Хумана Південь» № 112К-т/В від 19.11.2018 року з 19.11.2018 року по 24.03.2019 року позивачка перебуває у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами.(а.с.28,29) З 19.11.2018 року [PERSON] не має доходів, тобто погіршився її матеріальний стан. Крім того, [INFO] року у [PERSON] народилося двоє дітей: - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданим 26.01.2019 року Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, та - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданим 26.01.2019 року Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.14,15), тобто змінився її сімейний стан. На даний час позивачка перебуває у відпустці по догляду за [PERSON] , [PERSON] до досягнення ними трирічного віку. Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до чч.1, 2, ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях, щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ч.3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При цьому, за змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 1 ст. 192 CK України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За положеннями ст.183 СК, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як передбачено п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ч.1 ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, зміни сімейного стану, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а тому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі» тощо). Таким чином, суд приходить до висновку, що право вимагати зміни розміру аліментів та способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим їх здійсненням. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Позивачка просить переглянути розмір аліментів у зв`язку з погіршенням свого матеріального становища, зміни сімейного стану. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 7 закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11. 2018 року № 2629-УІІІ встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Враховуючи положення ч.2 ст. 182 СК України, ст. 7 закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 року № 2629, мінімальний розмір аліментів на дитину у віці від 6 до 18 років на день подання даного позову до суду становить 1013,50 грн. (50 % від 2027 грн. 00 коп). Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка отримує аліменти з відповідача на утримання сина по 400 грн щомісячно. Позивачкою доведено , що змінився на теперішній час її майновий стан, вона не працює та перебуває в декретній відпустці, в неї народилося двоє дітей. Таким чином рівень її життя станом на 2019 рік суттєво різниться з рівнем життя 2010 року. Суд також вважає, з огляду на зміни в законодавстві даний розмір аліментів не є достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного розвитку дитини, оскільки є меншим від мінімального розміру аліментів, гарантованого державою, також з часу ухвалення судового рішення про стягнення із відповідача аліментів, збільшився вік дитини, у зв`язку із чим збільшилися й витрати на її утримання, зросли ціни на одяг, продукти харчування та інші товари, необхідні дитині. Збільшення цих витрат погіршують майновий стан позивача, на утриманні якої перебуває дитина. Таким чином, враховуючи майновий та сімейний стан позивача, мінімальний розмір аліментів відповідно до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», тому у суду є підстави для збільшення визначених рішенням Апеляційного суду Одеської області від 15.07.2010 року аліментів. Суд вважає можливим змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття сина, тобто до [INFO] . Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При цьому, аліменти у зміненому розмірі стягуються з дня набрання чинності рішенням суду. Правилами ч. 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Розмір судового збору за подання до суду позовних заяв майнового характеру визначається п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ та на час розгляду справи становить 768,40 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved