Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, позбавлення батьківських прав і зміну прізвища дитини. [PERSON] не погодився з позовними вимогами [PERSON] та звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. [PERSON] та її представник у судовому засіданні просили суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; змінити прізвище [PERSON] , [INFO] з « [INFO] » на « [INFO] »; стягнути з [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів у сумі 4 229 грн. У задоволенні позову [PERSON] просили відмовити у зв`язку з тим, що останньому будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною ніхто не чини нить. [PERSON] та його представник у судовому засіданні просили суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову та ухвалити рішення, яким зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у спілкуванні та вихованні доньки - [PERSON] , [INFO] та визначити порядок участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні доньки: кожна неділя цілодобово за місцем проживання [PERSON] з можливістю спільного відвідування культурних, спортивних, оздоровчих, розважальних та інших заходів та місць; щотижня один будній день цілодобово за місцем проживання [PERSON] з можливістю спільного відвідування культурних, спортивних, оздоровчих, розважальних та інших заходів та місць; щороку влітку та взимку по 10 календарних днів з можливістю вивозу на відпочинок (море, річка, гори, тощо) на вибір [PERSON] в межах України; щороку на великі свята - Новий рік 1 та 2 січня, Великдень, Травневі свята 1 та 2 травня або 9 та 10 травня, День Незалежності та День Конституції; судові витрати покласти на [PERSON] . Представник Служби у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування та вважав за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Вислухавши у судовому засіданні думку всіх учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними виводи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Причиною спору між сторонами, на думку [PERSON] , стало невиконання [PERSON] батьківських обов`язків та, на думку [PERSON] , чинення йому зі сторони [PERSON] перешкод у спілкування та вихованні неповнолітньої доньки. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються чинними Цивільним та Сімейним кодексами України. В судовому засіданні встановлено, що також не заперечувалося сторонами у судовому засіданні, з серпня 2013 року [PERSON] перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON] [INFO] у цивільному шлюбі народилася донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим 18 лютого 2015 року Виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №17. У свідоцтві про народження [PERSON] зазначено відомості про батька - [PERSON] , та мати - [PERSON] (а.с. 12). Згідно ст.3 Сімейного кодексу (далі - СК) України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст.6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно зі ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Законом України «Про охорону дитинства» визначено охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Згідно ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Таким чином, з огляду на наведені вище норми, враховуючи загальні принципи побудови суспільства, охорони дитинства, максимального і повного забезпечення прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні, суд досліджує їх відповідність фактичним обставинам справи, що склалися і полягають у наступному. Спільне життя [PERSON] та [PERSON] не склалося. Відповідно до Судового наказу від 04 вересня 2017 року, виданого судом 11 жовтня 2017 року, стягнуто з [PERSON] [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] на користь [PERSON] [INFO] , ІПН: [NUMBER] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, а саме 713 грн., щомісячно, але 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня звернення до суду тобто з 08 серпня 2017 року до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з [PERSON] [INFO] на користь держави судовий збір у сумі 320 (триста двадцять) гривень 00 копійок. Згідно з ст.ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Так, ст.164 Сімейного кодексу України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України визначено, осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав, зокрема право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як зазначено в абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». У відповідності з ч.ч. 4,5 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області за вих.№1-39-456/0/290-18 від 15.03.2018 року, з метою захисту прав та інтересів дитини, Дніпровська районна державна адміністрація вважає за доцільне позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 46-47), проте, як встановлено у судовому засіданні, відповідач з об`єктивних причин не був присутнім на засіданні комісії, жодних пояснень з даного приводу до органу не надавав, тому даний висновок, ухвалений без урахування доводів та пояснень батька дитини, а тому суд не може прийняти його до уваги, як належний доказ. Як пояснила позивач в судовому засіданні, з грудня 2016 року [PERSON] не мешкає разом з нею, з цього періоду часу останній не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ст. 157 СК України). Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] матеріально допомагає, по мірі можливості на картковий рахунок пересилає грошові кошти, що підтверджується квитанціями (а.с. 146). Допитані в судовому засіданні свідки, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що являються сусідами [PERSON] , пояснили, що давно не бачили [PERSON] та [PERSON] самостійно виховує доньку. Однак в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] допомагає утримувати доньку, а тому суд не бере до уваги доводи свідків. Разом з тим в судовому засіданні встановлено, що в судовому наказі та в даній позовній заяві адреса реєстрації [PERSON] зазначено як « [ADDRESS] », однак відповідно до наданої суду копії паспорту адреса реєстрації [PERSON] : « [ADDRESS] . Як пояснив с удовому засіданні [PERSON] , [PERSON] навмисно допустила помилку у назві району, де він зареєстрований, у зв`язку з цим державний виконавець не в змозі виконати рішення суду про стягнення аліментів. У зв`язку з чим, на підставі вказаних обставин, відповідач не міг знати про наявну заборгованість, нараховану йому державним виконавцем по сплаті аліментів, і в свою чергу, добросовісно сплачує визначені йому аліменти, що підтверджується матеріалами справи, тому вимоги по стягненню заборгованості також не знайшли свого обґрунтованого підтвердження і задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог стосовно зміни прізвища дитини, суд керується чинними вимогами законодавства, якими визначено вирішення даного питання обома батьками, тому враховуючи позицію батька, який заперечує проти зміни прізвища своєї дитини, та якого на даний час не позбавлено батьківських прав, приходжу до висновку про відмову у задоволенні позову в даній частині. Враховуючи вищевикладене, факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, а відтак суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] Що стосується вимог позивача [PERSON] за зустрічним позовом, суд дійшов наступного. У ст. 159 СК України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. З відповіді Голови Дніпровської районної державної адміністрації (а.с. 128-129) вбачається, що [PERSON] з заявами до служби у справах дітей про визначення способу його участі у вихованні неповнолітньої доньки не звертався. Враховуючи факт можливості вирішення спору з приводу участі у вихованні дитини у позасудовому порядку шляхом звернення до служби у справах дітей з відповідною заявою, та вимоги діючого СК України про можливість звернення з даного питання до суду лише після ухилення сторони від виконання рішення органу опіки та піклування про участь батька у вихованні дитини, суд дійшов до висновку про передчасність звернення [PERSON] до суду з зустрічним позовом та обраний ним спосіб захисту в даному випадку не відповідає вимогам діючого законодавства, а тому у задоволенні його вимог слід відмовити. Відповідно до вимог ст.ст. 141,142 ЦПК України судові витрати, по сплаті судового збору, залишити за сторонами

Outcome: dismissed