Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, який мотивує тим, що з 2011 року по 2012 рік вона проживала разом з [PERSON] . Від спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . З кінця 2012 року позивач з відповідачем стали проживати окремо. Їхній спільний син [PERSON] , залишився проживати разом з матір`ю [PERSON] та знаходиться на повному її утриманні. Оскільки відповідач не надавав добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини, позивач звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на дитину. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27.03.2018 року, було стягнуто аліменти на користь позивачки [PERSON] на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі - 800 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами дитини, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитині, негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. У зв`язку з цим, позивач звернулася до органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому з проханням позбавити Відповідача батьківських прав, на що їй було рекомендовано звернутися до суду та після проведення перевірки надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . Посилаючись на вказане позивачка просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо сина: [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Скочиляс Г.М. в судове засідання не з`явилися, однак представник надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, хоча про розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в той час і на офіційний веб-сайт судової влади. Представник третьої особи: органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони проживали разом у період з 2011 року по 2012 рік. Від спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . З кінця 2012 року позивач з відповідачем стали проживати окремо. Їхній спільний син [PERSON] , залишився проживати разом з матір`ю [PERSON] та знаходиться на повному її утриманні. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27.03.2018 року, було стягнуто аліменти на користь позивачки [PERSON] на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі - 800 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Встановлено, що після того як сторони стали проживати окремо, їх спільний син [PERSON] , залишився проживати разом з матір`ю [PERSON] та знаходиться на повному її утриманні. Крім того, встановлено, що відповідач не виконує свого обов`язку по утриманню сина та ухиляється від надання матеріальної допомоги, також ухиляється від своїх обов`язків щодо піклування про здоров`я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно статей 9,18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.09.2012 року. Також встановлено факт ухилення батька від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини [PERSON] , що підтверджується характеристикою директора Кам`яницької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 30.12.2020 року. З долученої характеристики на [PERSON] від 30.12.2020 року вбачається, що дитина є учнем 2-го класу Кам`яницької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від. Вихованням хлопчика займається мати [PERSON] , а також допомагає її мама. У відповідності до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, а батьки в свою чергу несуть відповідальність для створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини У відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили, суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Суд вважає доведеним, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї дитини, не піклується про нього, не забезпечує його матеріально, і в подальшому не має наміру цього робити. Враховуючи вищенаведені встановлені судом фактичні обставини справи та беручи до уваги те, що відповідач не надав ніяких заперечень щодо позовних вимог, в інтересах майбутнього дитини, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити та позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved