Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», який в подальшому уточнила і просить визнати недійсним кредитний договір № GP-4666379 від 20.06.2013 року та стягнути з відповідача 10000 грн. моральної шкоди і 2500 грн. витрат на правову допомогу. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що вона жодних кредитних договорів, в тому числі оспорюваного договору з відповідачем не укладала і не підписувала, попри це в січні 2014 року до неї стали телефонувати представники банку з вимогами погасити заборгованість за кредитним договором, також надійшов лист від відповідача від 14.01.2014 року з такими ж вимогами. Вона повідомила банк, що не підписувала кредитний договір, на що отримала відповідь від 03.02.2014 року, що банк не має до неї жодних претензій і просить вибачення за незручності. Однак в квітні 2014 року вона поштою отримала копію позову ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» до неї про стягнення 26545,71 грн. заборгованості за кредитним договором № GP-4666379 від 20.06.2013 року, який скеровувався для розгляду в Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків. Нею було подано письмові заперечення проти такого позову, висновок експертизи, яким встановлено, що підписи на кредитному договорі виконане не нею, а іншою особою. Проте 20.05.2014 року третейським судом ухвалено рішення, яким позов банку задоволено і стягнуто з неї 26545,71 грн. боргу. Також зазначає, що на розгляді у суді перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.357, ч.1 ст.358 КК України, в тому числі щодо факту укладення від її імені кредитного договору № GP-4666379 від 20.06.2013 року, в ході якого [PERSON] визнала, що заволоділа її паспортом і підробила вказаний кредитний договір. Відмічає, що не зважаючи на наведені обставини відповідач надсилав їй листи вимоги, звернувся до третейського суду, незаконно вимагав сплати заборгованості, чим заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в 10000 грн. Крім цього, вона змушена була звертатися за наданням правової допомоги, що призвело до понесення витрат в розмірі 2500 грн. В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомлено про день, час та місце розгляду справи, не з'явилася, при цьому від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, що відповідає вимога ч.2 ст.158 ЦПК України, в якій він також повідомляє суд, що позов підтримує і проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, який був належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, не забезпечив явку в судове засідання свого повноважного представника, натомість подав письмові заперечення, в яких визнає позов [PERSON] в чині вимог про визнання кредитного договору недійсним, в іншій частині позовних вимог просить відмовити, покликаючи на їх безпідставність і необгрунтованість. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту порушеного права чи інтересу може бути визнання правочину недійсним та відшкодування моральної шкоди (ст.16 ЦК України). Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що в січні 2014 року позивач [PERSON] отримала на свою адресу лист відповідача ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» від 14.01.2014 року № 495 (а.с. 5), згідно якого її було повідомлено, що вона 20.06.2013 року уклала з банком кредитний договір № GP-4666379, за умовами якого їй було надано кредит на споживчі цілі у розмірі 18240 грн. строком до 21.06.2015 року та сплатою 18 % річних за користування кредитом, та що за даним договором обліковується прострочена заборгованість в сумі 23663,57 грн., яку їй, як позичальнику, необхідно сплатити, а в противному випадку вона буде стягнута в судовому порядку чи в інший спосіб, передбачений законодавством. Також [PERSON], як видно з її заяви від 20.01.2014 року (а.с. 6) отримувала телефонні дзвінки від працівників банку з вимогою погасити борг за кредитним договором. Позивач повідомила відповідача про те, що жодних договорів з ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» вона не укладала і не підписувала, коштів в касі банку не отримувала (а.с. 6). У відповідь [PERSON] отримала лист банку № 05/436-1 від 07.02.2014 року (а.с. 7), що ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» не має до неї на дату складення листа (03.02.2014 року) жодних претензій і просить вибачення за створені незручності. Також [PERSON] звернулася до Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області із заявою про вчинення злочину - укладення шляхом обману від її імені кредитного договору в ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», на підставі якої були внесені відповідні відомості в ЄРДР за № 12014140060000196 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. В подальшому щодо вчинення таких дій, а також незаконного заволодіння паспортом [PERSON], оголошено підозру [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.357, ч.1 ст.358 КК України, обвинувальний акт за таким обвинуваченням відносно [PERSON] 20.05.2014 року передано до суду (а.с. 8, 17-19, 27, 28). Між тим, в квітні 2014 рокуПАТ «Банк Ренесанс Капітал» звернувся в Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків з позовом до [PERSON] про стягнення 26545,71 грн. заборгованості за кредитним договором № GP-4666379 від 20.06.2013 року. 20.05.2014 року, попри заперечення і докази [PERSON], що кредитного договору вона не підписувала, Третейський суд ухвали рішення про стягнення з неї на користь банку вказаної суми боргу (а.с. 20-26). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Частиною 2 ст.207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.1 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочини - усвідомлені, цілеспрямовані, вольові дії фізичних або юридичних осіб, спрямовані на досягнення певних правових наслідків. Стаття 203 ЦК України формулює загальні вимоги до правочинів. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частина 3 ст.203 ЦК України установлює загальну вимогу до волевиявлення учасника правочину: воно повинне бути вільним та відповідати внутрішній волі. Як на підставу позову [PERSON] посилється на те, що оспорюваний кредитний договір від 20.06.2013 року вона не підписувала, а тому він є недійсним. Судом безспірно встановлено, що кредитний договір № GP-4666379 від 20.06.2013 року [PERSON] не підписувався, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи № 6/264 від 28.04.2014 року, згідно з яким підписи від імені [PERSON] в анкеті, заявах, оферті, кредитному договорі, графіку платежів та інших документах, які підписувалися при укладенні кредитного договору № GP-4666379 від 20.06.2013 року, виконані не [PERSON], а іншими особами. Дане також не заперечується відповідачем, який позовні вимоги [PERSON] в частині визнання кредитного договору недійсним визнає. Отже, відсутність підписів [PERSON] у кредитному договорі свідчить про відсутність сформульованої в частині 3 статті 203 ЦК України загальної вимоги до правочинів, а саме відсутність волі відповідача на укладення договору, що є підставою для визнання цього договору недійсним. Щодо позовної вимоги про відшкодування з відповідача на користь позивача 10000 грн. моральної шкоди, то суд, вирішуючи таку, виходить з наступного. Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів та у приниженні честі і гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.9 Постанови №4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (із змінами і доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Як встановлено судом, попри те, що в лютому 2014 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» повідомило позивача про відсутність жодних претензій за кредитним договором № GP-4666379 від 20.06.2013 року (а.с. 7), проте вже в квітні 2014 року звернулося в Третейський суд з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за цим договором (а.с. 23). До того ж, як вбачається з рішення Третейського суду від 20.05.2014 року, в судовому засіданні при розгляду даної справи представник ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» Щудла А.М., який діє на підставі довіреності банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Після задоволення 20.05.2014 року Третейським судом позову ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», [PERSON] змушена була звертатися до Дніпровського районного суду м.Києва із заявою про скасування такого рішення. Таким чином, наведене свідчить про непослідовність і неузгодженість позиції банку, що призвело до безпідставного вимагання від позивача повернення заборгованості за кредитним договором, в тому числі шляхом звернення до Третейського суду, а відтак про протиправну поведінку ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» щодо [PERSON] Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач в ході розгляду справи довела, що такими неправомірними діями відповідача їй була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях і переживаннях [PERSON] у зв'язку із безпідставними і несправедливими вимогами повернути борг за договором, чому передувало визнання банком відсутності будь-яких претензій за цим договором, що також змусило її певною мірою змінити свій спосіб життя, витрачати час і докладати додаткових зусиль для спростування вимог банку, хоча він сам попередньо визнав безпідставність таких вимог. Разом з цим, суд не вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди в повному обсязі в розмірі 10000 грн., так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, гідності особи, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз. Виходячи з наведеного, та враховуючи характер, тривалість та глибину фізичних і душевних страждань, яких зазнала позивач, та враховуючи вимоги розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди необхідно задовольнити частково, стягнути з ПАТ «Банк Ренесанс Капітал»на користь [PERSON] 1500 грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди. У відповідності до ст.88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивача [PERSON] було звільнено від сплати судового збору за подання даного позову згідно п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на час звернення з позовом) і суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, то з відповідача ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» підлягає стягненню в дохід держави 243,60 грн. судового збору. Що стосується вимог позивача про відшкодування понесених нею витрат на оплату правової допомоги в розмірі 2500 грн., то на думку суду вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Згідно ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. З аналізу вищезазначених норм процесуального законодавства слід зробити висновок, що до складу судових витрат на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню стороні належать суми, сплачені такою особою лише за послуги адвоката або іншого фахівця в галузі права, яка допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У даній справі позивачем надано суду договір про правову допомогу між нею та адвокатом Ікавим М.Р. від 25.03.2014 року. Відповідно до п.4.1 даного договору сторони домовились, що умови оплати наданої адвокатом правової допомоги визначені в додатку №1 до даного договору. Разом з тим, вказаного додатку № 1 суду не представлено, а відтак суду не відомі умови оплати наданої адвокатом правової допомоги. Також позивачем не надано документального підтвердження оплати витрат на правову допомогу в заявленому розмірі, а саме: платіжного документу про оплату правової допомоги в розмірі 2500 грн. Що стосується звіту адвоката Ікавого М.Р. про надання правової допомоги, то такий подано на суму 2400 грн. (за виконану роботу), тоді як позивач просить повернути їй 2500 грн. витрат понесених на правову допомогу. Крім цього, такий звіт містить витати, що не стосуються даної справи, зокрема, по підготовці заяви про скасування рішення Третейського суду. Таким чином, вказаний звіт не може вважатись належним розрахунком витрат на правову допомогу. За таких обставин зазначені позивачем витрати на правову допомогу не є документально підтвердженими і доведеними, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Outcome: partial