Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності не нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26 червня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу вона придбала у власність земельну ділянку розташовану в [ADDRESS], кадастровий номер 7310136300:19:004:0270, загальною площею 0,0623 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва. На вказаній земельній ділянці у 2016 році виконані роботи по самочинному будівництву садового будинку загальною площею 119,9 кв.м., а також самовільно побудовано альтанку та навіс. 11 травня 2019 року було виготовлено технічний паспорт на нерухоме майно: будинок літ. «А» , загальною площею 119,9 м. кв., альтанка літ. «Б», навіс літ. «В», що розташоване в [ADDRESS] . Роботи по будівництву садового будинку нею проведені без дозволу на виконання будівельних робіт та належно затвердженого проекту, проте вказаний будинок відповідає державним будівельним нормам України та відповідно до проведеного технічного обстеження встановлено можливість його безпечної експлуатації. Позивач зазначає, що відповідно до вимог законодавства вона звернулася до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради із заявою про прийняття в експлуатацію садового будинку з належними до нього будівельними спорудами по [ADDRESS] . За наслідками розгляду даної заяви Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради згідно повідомлення від 27.05.2019 р. відмовила у прийнятті в експлуатацію будинку по [ADDRESS] з підстав відсутності в чинному законодавстві механізму та умов прийняття в експлуатацію об`єктів, збудованих самочинно, оскільки на даний час відсутній нормативно-правовий акт, який би регулював позасудову процедуру прийняття в експлуатацію самочинно збудованих у 2016 році будинків, а тому інспекція державного архітектурно-будівельного контролю вказала на необхідність звернення до суду за захистом свого права. [PERSON] просить суд, визнати за нею право власності на самочинно збудований садовий будинок літ. «А», загальною площею 119,9 кв.м., а також альтанку та навіс, які знаходяться за адресою: садівниче [ADDRESS] . Ухвалою суду від 08 липня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 01 серпня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Ухвалою від 23.09.2019 року клопотання позивача [PERSON] про залучення третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору задоволено. Залучено до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог: [PERSON] , Садівниче товариства «Брусничка», [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача - Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вважає, що позов підлягає задоволенню в частині позовних вимог про визнання за позивачем права власності на садових будинок за умови, якщо самочинним будівництвом не порушено права суміжних землекористувачів та садового товариства «Брусничка», а в позовних вимогах в частині визнання права власності на збудовані альтанку та навіс необхідно відмовити, оскільки вказані споруди віднесені до малих архітектурних форм. Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Садівничого товариства «Брусничка» - Каспрік Станіслав Францович в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує, вказав, що майнових вимог на нерухоме майно по [ADDRESS] на земельній ділянці № [ADDRESS] не заявляє, оскільки право на будинковолодіння у нього відсутнє. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у засідання усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Так, за змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу серії НАО № 286190 від 26.06.2015 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила земельну ділянку площею 0,0623 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] », кадастровий номер - 7310136300:19:004:0270 (а.с. 18). [PERSON] змінила дошлюбне прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05 жовтня 2016 року (а.с.6). Право власності позивача на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, що встановлено з витягу з Державного реєстру № 40394296 (а.с.19). Відповідно до технічного паспорта від 11.05.2019 року, садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , складається із: житлового будинку літ. «А» загальною площею 119,90 кв.м., альтанки літ.Б, навіс літ.В, колодязь №1, яма вигрібна №2, огорожа № 3-4 (а.с. 7-12). Згідно з довідкою Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин № А-3721/о-04/01 від 01.07.2019 року розташування збудованого на земельній ділянці [ADDRESS] , садового будинку літ. «А» відповідає будівельним нормам України, а саме 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (а.с.21). У відповідності до звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж садового будинку по [ADDRESS] встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації (а.с. 13-17). Відповідно до листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 27.05.2019 року № Б-159/18-01/11 встановлено, що на заяву представника позивача про прийняття в експлуатацію садового будинку за вищезазначеною адресою надано відповідь про відсутність механізму та умов прийняття в експлуатацію об`єктів, збудованих самочинно (а.с.20). Згідно Звіту про оцінку майна №35-ns-05-19 від 16.05.2019 року виданого експертом ринкова вартість садового будинку складає 321173 грн. станом на 16.05.2019 року (а.с.22-29). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відносини пов`язані з набуттям права власності на новостворений (збудований) об`єкт нерухомого майна регулюються положеннями ЦК України. Так, відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до Закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 3, 5 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під вже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст.376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» №6 від 30.03.2012 року встановлено, що власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оскільки самочинне будівництво здійснене позивачем на земельній ділянці, що належить їй на праві власності та у відповідності з її цільовим призначенням, з додержанням державних будівельних норм та не порушує прав та інтересів інших осіб, тому позивач має всі правові підстави володіти, користуватись та розпоряджатись своїм нерухомим майном. Що стосується заперечень відповідача в частині задоволення позову про визнання права власності на альтанку та навіс слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 186 ЦК України річ призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними та підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи викладене, господарсько-побутові споруди, у тому числі і малі архітектурні форми, що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними речами, у зв`язку з чим право власності на житловий будинок може визнаватися лише з належними до нього господарсько-побутовими будівлями та спорудами. Крім того, визначення об`єкта, який підлягає прийняттю в експлуатацію та прийняття його в експлуатацію не входить до компетенції суду, а здійснюється відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю. Так, відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461 (у редакції від 27.03.2019 року № 367) у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. За таких обставин та норм права суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved