Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом та просить розірвати шлюб, в якому він перебуває з відповідачкою. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з відповідачкою він перебуває у зареєстрованому шлюбі з 20.05.1972 року. Спільне життя не склалося, на даний час шлюбні відносини фактично припинені, за останні три роки постійно виникали непорозуміння стосовно сумісного проживання, ведення сімейного бюджету. На даний час вони проживають окремо один від одного. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, зауважив на відсутності будь-яких намірів відновлювати подружні відносини із відповідачкою. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог щодо розірвання шлюбу з позивачем. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 20 травня 1972 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції між сторонами було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 531. Неповнолітніх дітей сторони не мають. Подружні стосунки сторони припинили через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, що не дозволяє зберегти відносини притаманні подружжю, у звязку з чим примирення поміж ними неможливе. Спір про поділ майна сторони будуть вирішувати окремо від питання щодо розірвання шлюбу. Суд вважає, що подальше сумісне життя сторін та збереження сімї неможливо, їхній шлюб існує формально. Вимоги про зміну прізвищ сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. З огляду на ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що поміж сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім'я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя їхнього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved