Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Верхньодніпровське сільськогосподарське товариство «Промінь». В обґрунтування позовної заяви (з урахуванням уточненої позовної заяви) позивач посилається на те, що [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,1 га, яка розташована на території Зарічанської сільської ради Верхньодніпровського району (кадастровий номер 1221085500:01:020:0221). 25 жовтня 2007 року між [PERSON] та ТОВ «Верхньодніпровське сільськогосподарське товариство «Промінь» було укладено договір оренди земельної ділянки на 10 років. Проте договір не було зареєстровано, а тому він не набрав чинності. Однак відповідач користувався земельною ділянкою позивача на умовах, зазначених у договорі та сплачував орендну плату. В 2009 році позивач отримала від відповідача позику в розмірі 10\~000 грн. в рахунок подальшої орендної плати. З 2010 по 2014 рік було нараховано орендну плату в сумі 10601 грн. 32 коп., з яких утримано в рахунок погашення боргу 10000 грн., отже залишок по орендній платі за 2013 рік становить 601 грн. 32 коп. також відповідач продовжував користуватися земельною ділянкою в 2014 та 2015 році, проте орендну плату не сплачував. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області встановлено відсутність у відповідача правової підстави для користування земельною ділянкою позивача, оскільки договір оренди не був зареєстрований у встановленому законом порядку. На підставі рішення суду земельну ділянку було повернуто позивачу. Однак відповідач так і не розрахувався з позивачем за фактичне користування земельною ділянкою. На підставі вищевикладеного позивач просила суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Верхньодніпровське сільськогосподарське товариство «Промінь» на її користь 601 грн. 32 коп. як залишок заборгованості по орендній платі за 2013 рік та 6255 грн. 45 коп. як орендну плату за 2014-2015 роки, виходячи з розміру 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Представник позивача суду пояснила, що договір оренди не був зареєстрований саме з вини відповідача, проте відповідач продовжував користуватися земельною ділянкою позивача до 2015 року включно. Тобто відповідач користувався земельною ділянкою [PERSON] без достатніх правових підстав, а тому позивач має право на стягнення з відповідача суми коштів за користування її земельною ділянкою, виходячи з розміру орендної плати, визначеної умовами договору та Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянко і земельних часток (паїв)» від 19 серпня 2008 року, яким затверджено мінімальний розмір орендної плати за сільськогосподарські землі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав позов необґрунтованим та безпідставним. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,1 га на території Зарічанської сільської ради (кадастровий номер 1221085500:01:020:0221), що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11-12). В 2006 році [PERSON] передала в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма «Промінь» вищезазначену земельну ділянку, що в судовому засіданні не заперечували сторони, а тому згідно з ч.1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України зазначені обставини не підлягають доказуванню. Також 25 жовтня 2007 року [PERSON] та ТОВ «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма «Промінь» підписали договір оренди земельної ділянки № 265, згідно з яким [PERSON] (Орендодавець) передала в оренду ТОВ «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма «Промінь» власну земельну ділянку строком на 10 років (а.с.5-7). Оскільки договір оренди не був зареєстрованим у встановленому законом порядку, рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року зазначений договір було визнано неукладеним та у звязку з чим через відсутність правових підстав користування майном товариство з обмеженою відповідальністю «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма «Промінь» було зобовязано повернути [PERSON] її земельну ділянку (а.с.29-32). 4 березня 2016 року рішення суду було виконано, що підтверджується актом державного виконавця (а.с.33). Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На підставі чого суд вважає доведеним те, що в період з 2006 року до 4 березня 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство агрофірма «Промінь» фактично користувалося земельною ділянкою, що належить [PERSON] без будь-яких правових підстав. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.3 зазначеної статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відшкодування заподіяних збитків. Загальні підстави позадоговірної відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність повного складу правопорушення, що включає такі елементи: протиправність поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливий результат такої поведінки шкоду (збитки), їх наявність та розмір; причинний звязок між протиправною поведінкою та збитками; вину особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності, хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає. Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, умовам договору, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи. Згідно з частинами першою ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно з ч. 2 ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин між сторонами) право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Частиною 2 ст. 126 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. Однак, як встановлено судом відповідач відповідних дій, направлених на отримання земельної ділянки в користування на праві оренди, не вчиняв, зокрема не зареєстрував договір оренди. У звязку з чим суд приходить до висновку, що відповідач право оренди землі у встановленому законодавством порядку не набув, а відтак використовував земельну ділянку в період з 2006 року до 2016 рік неправомірно, без правовстановлюючих документів. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України під збитками розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Встановлено, що позивач просить стягнути з відповідача збитки у вигляді упущеної вигоди неодержаного доходу від орендної плати від користування відповідачем її земельною ділянкою з 2013 по 2015 роки включно. При цьому розрахунок збитків проведено таким чином: 601 грн. 32 коп. - як заборгованість по орендній платі за 2013 рік, яку відповідач не спростував та визнавав під час розгляду справи про повернення земельної ділянки, а також її наявність підтверджується листом Верхньодніпровської районної державної адміністрації від 22 вересня 2014 року (а.с.35); збитки за 2014-2015 роки розраховані у відповідності до Указу Президента України «про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок і земельних часток (паїв)» від 19 серпня 2008 року № 725/2008, яким запроваджено мінімально допустимий розмір орендної плати за оренду земельних ділянок сільгоспризначення, який має бути не меншим 3% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки та становить 2843 грн. 43 коп. (за 2014 рік, виходячи з нормативної грошової оцінки землі в розмірі 94\~780 грн. 95 коп.) та 3412 грн. 02 коп. (за 2015 рік, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки в розмірі 113\~737 грн. 15 коп.) (а.с.21-22). Всього розмір збитків становить 6856 грн. 77 коп. Враховуючи викладене, суд визнає доведеним факт протиправної поведінки з боку відповідача щодо використання ним земельної ділянки позивача без правовстановлюючих документів протягом періоду з листопада 2006 року по березень 2016року, а також факт понесення позивачем у зв'язку з цим збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі неодержаної плати за оренду вказаної земельної ділянки в сумі 6856 грн. 77 коп. При цьому, використання відповідачем земельної ділянки без належного правового оформлення, в даному випадку без оформлення права на оренду, позбавило власника такої земельної ділянки права отримувати від цієї земельної ділянки дохід в розмірі орендної плати (причинно-наслідковий зв'язок). Разом з тим, належних та допустимих доказів відсутності вини відповідача у вчиненому правопорушенні матеріали справи не містять. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відповідач на виконання вимог чинного законодавства повинен бути притягнутий до відповідальності за вчинене ним правопорушення, тобто має відшкодувати завдані його протиправними діями збитки та у зв'язку з цим позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що позивач не має права просити суд стягнути з відповідача заборгованості по орендній платі оскільки договір оренди визнаний судом неукладеним, оскільки такі доводи не спростовують висновків суду про наявність підстав для стягнення збитків з відповідача на користь позивача, а також ст. 215 ЦПК України покладає саме на суд обовязок встановлювати обставини у справі, визначати відповідні до них правовідносини та визначати норми закону, яким керуватися у межах заявлених позовних вимог, як того вимагає ст. 11 ЦПК України, що в цьому випадку судом було дотримано, оскільки позивач просить суд стягнути з відповідача ту ж саму суму та з тих самих підстав (за фактичне користування земельною ділянкою без будь-яких правових підстав). Обраний позивачем спосіб захисту відповідає ст. 16 ЦК України, а тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позивачем було понесено судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. (а.с.1), суд приходить до висновку, що такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved