Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що рішенням Перечинського районного суду від 31 березня 2016 року визначено ідеальні частки її та [PERSON] у рухомому майні, що належить таким на праві спільної сумісної власності, а саме: автомобіль марки «Фольксваген» моделі «Гольф-3», 1994 року випуску, д/н [NUMBER]; автомобіль марки «Фольксваген», моделі «Гольф-2», 1987 року випуску, д/н [NUMBER]; автобус марки «Ікарус» 250-59, д/н [NUMBER] та причіп, д/н 22 60 НМ у розмірі по 1/2 частині кожному. Також вищевказаним рішенням суду встановлено, що автомобіль марки «Фольксваген», моделі «Гольф-2», 1987 року випуску, д/н [NUMBER] та автобус марки «Ікарус» 250-59, д/н [NUMBER], фактично відчужені та відсутні у реальному володінні сторін. Оскільки добровільно вирішити питання про користування, поділ, виплату грошової компенсації вартості спільних транспортних засобів є неможливим, а транспортними засобами фактично володіє лише відповідач, тому просить позов задовольнити та стягнути з останнього на її користь грошову компенсацію 1/2 частки вартості кожного транспортного засобу на загальну суму 93758.11 грн. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила такі задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та просив у задоволенні такого відмовити повністю, пояснивши, що автомобіль марки «Фольксваген», моделі «Гольф-2», 1987 року випуску, д/н [NUMBER] та автобус марки «Ікарус» 250-59, д/н [NUMBER], відчужені за довіреністю і вилучені кошти за вартість таких передані позивачці. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 30 травня 1987 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. Також встановлено, що рішенням Перечинського районного суду від 20 червня 2013 року, вказаний шлюб було розірвано. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2016 року по цивільній справі № 304/1344/13-ц, яке набрало законної сили 11 травня 2016 року, змінений позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Визначено ідеальні частки [PERSON] та [PERSON] у рухомому майні, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме автомобілі марки «Фольксваген», моделі «Гольф-3», 1994 року випуску, д/н [NUMBER]; «Фольксваген», моделі «Гольф-2», 1987 року випуску, д/н [NUMBER]; автобус марки «Ікарус» 250-59, д/н 100-46 Р та причеп, д/н 22 60 НМ, у розмірі по 1/2 частині кожному, а у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Також вищевказаним рішенням встановлено, що згідно висновку експерта № 23/166 від 09 вересня 2015 року на час розгляду справи дійсна вартість автомобілів марки «Фольксваген», моделі «Гольф-3», 1994 року випуску, д/н [NUMBER], становить 67 034,53 грн.; марки «Фольксваген», моделі «Гольф-2», 1987 року випуску, д/н [NUMBER], 45 793,73 грн.; автобуса марки «Ікарус» 250-59, д/н [NUMBER], 71 500 грн., та причепу, д/н 22 60 НМ, 3 187,98 грн. Крім цього, вищевказаним рішенням встановлено, що автомобіль марки «Фольксваген Гольф-2», 1987 року випуску, д/н [NUMBER], та автобус марки «Ікарус» 250-59, д/н [NUMBER], фактично відчужені по дорученню та відсутні у реальному володінні сторін. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно з правилами ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості такого поділу він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Отже, враховуючи вищевикладене і те, що автомобіль марки «Фольксваген Гольф-2», 1987 року випуску, д/н [NUMBER] та автобус марки «Ікарус» 250-59, д/н [NUMBER] фактично відчужені по дорученню та відсутні у реальному володінні сторін, та беручи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини, а також досліджені докази, суд приходить до висновку, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] вартість 1/2 частини автомобіля марки «Фольксваген» моделі «Гольф-3», 1994 року випуску, д/н [NUMBER], що становить 33517,25 грн., та вартість 1/2 частки причепа д/н [NUMBER], що становить 1593,99 грн., а всього 35111, 25 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial