Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 13.01.1990 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02.09.2016 року по справі №263/5967/16-ц, шлюб між ними розірвано. За час перебування з відповідачем у шлюбі було придбано квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.10.1995р. Номінальним власником квартири виступає [PERSON] . Згідно звіту про оцінку вартості житлової квартири, її ринкова вартість становить 195 500 грн. Відповідач [PERSON] відмовляється добровільно визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири, тому вона вимушена звернутися до суду. Крім того, 11.09.2018 року їй стало відомо, що Жовтневим ВДВС Маріупольського МУЮ накладено арешт на спільну квартиру, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним виконавцем було винесено дві постанови, якими накладено арешт на майно, яке є спільною власністю подружжя, однак боржником за обома провадженнями є відповідач [PERSON] . Екземплярів вищевказаних постанов про накладення арешту у неї не має. Вважає, що арешт, накладений на майно, яке належить їй, є незаконним та перешкоджає в повній мірі користуватися та розпоряджатися ним. Враховуючи викладене, просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , скасувати арешт на Ѕ частку квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , накладений на підставі постанови про арешт майна та заборони його відчуження, [NUMBER] , 16.12.2008 року, Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ та постанови про відкриття виконавчого провадження б/н, 19.07.2011 року, Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ. Судові витрати просить покласти на відповідача. Представник позивача - адвокат Косенко С.С. в судове засідання не з`явився, надав заяву, якою просить розглядати справу за його відсутність та відсутність позивача на підставі наявних письмових матеріалів. Відповідач до суду не з`явився з невідомих підстав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник третьої особи до суду не з`явився, надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі та ухвалити рішення на розсуд суду, також просив долучити до матеріалів справи відомості з спецрозділу Автоматизованої системи виконавчого провадження, щодо боржника [PERSON] . Відповідно до ст. 280 ЦПК України однією з умов ухвалення заочного рішення є не подання відповідачем відзиву. Нормами ЦПК України, які діяли на момент відкриття провадження по справи не передбачено подання відзиву відповідачами, у зв`язку з чим суд не пропонував відповідачу надати відзив. На даний час відповідач неодноразово в судові засідання не з`явився, у зв`язку з чим розгляд справи неодноразово відкладався. Тому, суд вважає, що наступне відкладання справи, порушить права позивача, щодо розгляду справи в межах розумних строків. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу в порядку заочного розгляду на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02.09.2016 року по справі №263/5967/16-ц, яке набрало законної сили 13.09.2016 року розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 13.01.1990 року у Палаці одружень м. Маріуполя Донецької області, актовий запис №147. Суду представлений договір купівлі-продажу квартири від 28.10.1995 року, посвідчений державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори, відповідно до якого [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] . Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог, та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Таким чином, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін, яке набуто під час шлюбу подружжя [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , тому задовольняє вимоги позивача в частині визнання за нею права власності на Ѕ частину вказаної квартири. Стосовно позовних вимог в частині скасування арешту на Ѕ частку квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , накладеного на підставі постанови про арешт майна та заборони його відчуження, АА368170, 16.12.2008 року та постанови про відкриття виконавчого провадження б/н, 19.07.2011 року, Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ, слід зазначити наступне. Суду представлена Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 11.09.2018 року в якій вказано, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] ,розмір частки 1/1. Також вказано, що Жовтневим ВДВС Маріупольського МУЮ накладено арешт на зазначену квартиру, підстава обтяження: постанова про арешт майна та заборони його відчуження, АА 368170, 16.12.2008р. Від представника третьої особи надійшли відомості з спецрозділу Автоматизованої системи виконавчого провадження, щодо боржника [PERSON] , відповідно до яких надано відомості щодо всіх наявних виконавчих проваджень, відкритих відносно відповідача, однак зазначені позивачем постанови про арешт майна та заборону його відчуження [NUMBER] від 16.12.2008 року, Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ та відкриття виконавчого провадження б/н, 19.07.2011 року, Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ відсутні. Враховуючи те, що позивачем не надано суду постанови про арешт майна та заборону його відчуження АА368170 від 16.12.2008 року, на яку вона посилається у позові, у відповіді державного виконавця також відсутнє посилання щодо наявності постанови про арешт майна боржника [PERSON] від 16.12.2008р., суд позбавлений можливості скасувати вказаний арешт, в зв`язку з чим відмовляє в задоволенні позову в частині вказаних вимог. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язок щодо скасування арешту, накладеного на майно, покладено на орган, який його накладає, таким чином, позивач може звернутися самостійно до державного виконавця з вимогою щодо скасування арешту з належної їй Ѕ частини квартира [ADDRESS] . Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно до задоволених вимог, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 977 грн. 50 коп.

Outcome: partial