Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що між нею та [PERSON] 25 жовтня 2015 року у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу будинку з господарськими спорудами та будівлями за адресою: Херсонська область, місто Берислав, вулиця Калініна, 21. Свої обовязки за договором позивач виконала. Позивач та [PERSON] домовилися про укладення договору купівлі-продажу даного будинку 20 січня 2016 року (або раніше за узгодженням сторін) в нотаріуса, але змінивши своє рішення щодо продажу будинку відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку. Оскільки відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу даного житлового будинку, позивач позбавлена права зареєструвати на праві власності даний житловий будинок, а тому змушена звернутися до суду з даним позовом. У звязку з наведеним позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку №21 по вулиці Калініна в місті Бериславі Херсонської області, укладений між нею та [PERSON], визнати за нею право власності на зазначений житловий будинок з господарськими спорудами та прибудовами. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилась, надала заяву, згідно якої просила справу розглянути у її відсутність. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає що заявлений позов є обґрунтованим та законним, у звязку з чим підлягає задоволенню з наступних підстав. Частина 1 ст.328 ЦПК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно п.5 постанови Пленуму ВССУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.3 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 28.01.2013 року за № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» наголошує, що судам слід звернути увагу на те, що з 01 січня 2013 року набирає чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів», яким частину третю статті 640 ЦК викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК виключено слова «та державної реєстрації». З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше, а право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином, із зазначеної дати скасовується обов'язок здійснювати державну реєстрацію відповідного договору купівлі-продажу після його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст.5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Суд вважає за можливе застосування до врегулювання відносин сторін ст.220 ЦК України, оскільки з 01.01.2013 року момент вчинення спірного правочину, відповідно до статей 210 та 640 ЦК, не пов'язується з його державною реєстрацією. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, істотними умовами укладення договору купівлі-продажу є його предмет та ціна, а допустимими доказами домовленості сторін щодо цих істотних умов є письмові докази. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] на підставі рішення суду від 24.06.2009 року на праві приватної власності належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Херсонська область, місто Берислав, вулиця Калініна, 21 (а.с. 12). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 02.03.2016 року вищевказаний будинок обтяжень не має, у іпотеці не перебуває (а.с. 11). [PERSON] домовилася з відповідачем [PERSON] про продаж належного останній житлового будинку за 25000 гривень та сплатила їй зазначену суму в повному обсязі, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 6), а [PERSON] в свою чергу передала [PERSON] всю документацію на будинок та ключі від нього. Після сплати коштів [PERSON] вселилася до придбаного будинку №21 по вулиці Калініна в місті Бериславі Херсонської області. 25 жовтня 2015 року відповідач в простій письмовій формі уклав з позивачем договір купівлі-продажу будинку з господарськими спорудами та будівлями за адресою: Херсонська область, місто Берислав, вулиця Калініна, 21 (а.с. 5). [PERSON] валеріївна та [PERSON] домовилися про укладення договору купівлі-продажу даного будинку 20 січня 2016 року (або раніше за узгодженням сторін) в нотаріуса, але змінивши своє рішення щодо продажу будинку відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, що порушує права [PERSON] як власника будинку. Вперше позивач пропозицію нотаріально оформити договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Херсонська область, місто Берислав, вул. Калініна, 21 надіслала відповідачу ще 05 січня 2016 року. Дана пропозиція залишилася без відповідного реагування з боку відповідача. 29 березня 2016 року позивач надіслала відповідачу лист-вимогу оформити нотаріально договір купівлі-продажу житлового будинку, який відповідач отримала 01.04.2016 року (а.с. 10), однак відповіді не надала. Ухиляння відповідача від нотаріального посвідчення Договору порушує суб'єктивні права позивача, не дає їй можливості розпоряджатися предметом договору відповідно до приписів законодавства, перешкоджає ідентифікації позивача, як власника нерухомого майна у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає позовні вимоги законним і обґрунтованими, а тому вони підлягають задоволенню в повному обсязі. Підстав для відмови у задоволенні позову у суду не має.

Outcome: approved