Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в Хустський районний суд з позовом до [PERSON], де третя особа служба у справах дітей Хустської РДА про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька до досягення дитиною повноліття. Посилається на те, що сторони з 23 листопада 1995 року перебувають в шлюбі. Під час спільного подружнього проживання у них [INFO] року народився син [PERSON]. На даний час позивачка та відповідач проживають окремо у зв'язку з тим, що сімейні відносини не склалися. Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина не приймає. Дитина проживає з позивачкою і вона самостійно несе усі витрати по утриманні сина. Вона має намір забезпечити сину повноцінний відпочинок за кордоном, у Чеській Республіці, за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача за дозволом на виїзд сина за кордон, але батько дитини постійно відмовляв їй у цьому. Просить суд ухвалити рішення, яким надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, а саме Чехії, Словаччини, Польщі, Туреччини, Єгипту, Німеччини неповнолітньому [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO]. Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з'явився, а подав заяву, якою просив справу розглядати у його відсутності та уточнив позовні вимоги і просив ухвалити рішення яким надати дозвіл на виїзд за кордон неповнолітнього [PERSON], [INFO] в супроводі матері чи довірених осіб, строком на один рік з моменту винесення рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується наявними у справі розписками про вручення поштового відправлення, причини його неявки невідомі. Представник третьої особи: служби у справах дітей Хустської РДА в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заяв та клопотань від сторін до суду не поступало. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не проводилося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який 23 листопада 1995 зареєстровано Хустським райвідділом ЗАГСу Закарпатської області за актовим записом № 265, що стверджується відміткою у паспорті громадянина України (а.с.7). Під час спільного проживання у них [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). Сторони разом не проживають. Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. [PERSON] має матеріальну можливість для тимчасового виїзду за кордон її неповнолітньої дитини для відпочинку та оздоровлення. Дозвіл на виїзд дитини за кордон позивачка отримати не може, так як відповідач такого дозволу не надає, при цьому не наводить ніяких аргументованих причин такої відмови. Такі його дії порушують право дитини на необхідний відпочинок та оздоровлення за кордоном. Відповідач зловживає своїми батьківськими правами та явно перешкоджає можливості синові реалізувати його права. У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За змістом положень ст. ст. 141, 150-152, 155, 157 СК України, батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, зобов'язані забезпечити її належні виховання, розвиток, матеріальне забезпечення. За загальним правилом питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Таким чином, той із батьків, який проживає окремо від дитини, вправі бути обізнаним щодо оформлення дитині паспорта громадянина України для виїзду за кордон, щодо часу, мети, місця призначення та тривалості виїзду дитини за кордон у супроводі іншого з батьків. Спір з приводу участі батьків у вихованні дитини, в т.ч., спір з приводу відсутності згоди одного з батьків дитини на тимчасовий її виїзд за кордон у супроводі іншого з батьків, вирішується судом (ст. 18 та інші норми СК України, ст. 4 ч. 2 абз. 2 Закону № 3857-XII). Згідно ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред`явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону. Законодавством передбачена необхідність подання у пункті пропуску через державний кордон України належно оформленого доказу надання згоди тим з батьків, який не супроводжує дитину, на виїзд дитини за кордон у конкретну країну та в конкретний проміжок часу, а у випадку відсутності такої згоди подання відповідного рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі (п. 5 Постанови КМ України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 р. N 57). Відповідно до принципів 4 та 6, викладених в Декларації прав дитини, прийнятою генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, дитина повинна користуватися всіма благами соціального забезпечення, їй належить право на здоровій ріст і розвиток, з цією метою соціальний догляд і охорона мають бути забезпечені, як їй так і матері, неповнолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір'ю.

Outcome: approved