Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Краснокутського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про невиконання договірних зобов`язань та відшкодування завданої шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 1 червня 2018 року сторони уклали попередній договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Вартість майна визначена в сумі 80\~000 грн. В день укладання попереднього договору, позивачем відповідно до п.3 даного договору, на підтвердження своїх намірів про укладання основного договору, сплачено відповідачу [PERSON] 25000 гривень, як авансовий платіж за купівлю будинку в [ADDRESS] . Крім того, 10.09.2019 року позивачем передано в рахунок оплати вартості будинку [PERSON] 10000 грн., про що відповідачем написано розписку в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] про отримання грошової суми. 28 серпня 2019 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Соломко С.І., яким був складений на адресу відповідача лист з попередженням про виконання умов попереднього договору та відправлено на адресу [PERSON] , на що остання в усній формі повідомила позивачці [PERSON] , що відмовляється від виконання договірних зобов`язань.\~ \~ \~ \~ В зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулася до суду з даним позовом, за захистом своїх законних прав та інтересів. В відкритому судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та прохали їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у\~відкрите судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідно до\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів якщо\~ відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, свідків, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до наступного висновку. 01 червня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Краснокутського районного нотаріального округу Харківської області С.І. Соломко, зареєстрований в реєстрі за № 655. Згідно вищевказаного попереднього договору, сторони зобов`язувались у строк до 01 червня 2019 року укласти договір купівлі-продажу (основний договір) на умовах визначеним цим договором. Як вбачається з п. 3 вищевказаного попереднього договору, на підтвердження своїх намірів про укладення основного договору та в забезпечення його укладення [PERSON] передала [PERSON] 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень. Вказана сума є авансовим платежем, яку у разі не укладення основного договору [PERSON] зобов`язана повернути [PERSON] з урахуванням індексу інфляції. Згідно п.п. 5, 6 попереднього договору Сторона,\~яка необґрунтовано\~ухиляється від\~укладення основного\~договору,\~повиннавідшкодувати іншій стороні збитки, завданні простроченням. Якщо у термін, передбачений п.1 цього договору, не буде укладено договір купівлі-продажу вищевказаного майна, або жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення, зобов`язання за цим договором припиняються. Сторони домовились, що пропозиція направляється у вигляді листа або телеграми, або може бути передана через нотаріуса у порядку стати 84 Закону України «Про нотаріат». З матеріалів справи вбачається, що позивачем [PERSON] було направлено відповідачці [PERSON] листа від 28 серпня 2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом С.І. Соломка, зареєстрований в реєстрі за № 1163, про вирішення питання щодо укладення основного договору купівлі-продажу житлового будинку\~з господарськими\~будівлями [ADDRESS] .\~ У визначений попереднім договором строк основний договір купівлі-продажу сторонами укладено не було. Крім того, 10.09.2019 року позивач [PERSON] передала відповідачці [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] грошову суму в розмірі 10\~000 (десять тисяч) гривень, про що заначено в розписці від 10 вересня 2019 року. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , пояснили, що їм дійсно відомо про те, що [PERSON] мала намір придбати будинок у [PERSON] , а також підтвердили що були присутні при передачі [PERSON] , [PERSON] грошових коштів в сумі 10\~000 (десять тисяч) гривень, про що розписались в розписці. Відповідно до частини першої\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша\~статті 628 ЦК України\~передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 635 ЦК України\~попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Частиною третьою\~статті 635 ЦК України\~визначено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно зі\~статтею 570 ЦК України\~завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Враховуючи, що договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі не було укладено, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, а попередніми договором сторін було встановлено, що сума, сплачена позивачем в рахунок підтвердження намірів укладення основного договору, є авансом, то передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 35 000 грн підлягає поверненню позивачу. Що ж стосується заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди слід зазначити наступне. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У пунктах 3, 5 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно із п. 2 ч. 2, ч. 3 ст.\~23\~ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу чи мірою покарання за злочин ( [PERSON] проти України ). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29; справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не було доведено сукупності вказаних обставин та не надано суду достатніх, належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені ним вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї відповідачем, так як позивач взагалі не надала суду жодного документального підтвердження спричинення їй моральної шкоди неправомірними діями відповідача, а тому виходячи із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги\~ [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Що стосується вимог позивача про стягнення судових витрат слід зазначити наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1,ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.ч. 3,4\~ст. 137 ЦПК України\~\~для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з матеріалів справи судові витрати позивача складаються з судового збору в розмірі 1536,80 грн., які підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі згідно ч.1 ст.141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Також підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. На думку суду, документальні докази, які надані представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, свідчать про реальні документальні витрати, які поніс позивач, звернувшись за правовою допомогою до правника (адвоката), сплативши документально підтверджену вартість адвокатських послуг на суму 5500 грн., яка також, у порядку ст.\~137,141 ЦПК України\~належить стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевказаного та

Outcome: partial