Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач є знайомим її доньки [PERSON] .. Донька попросила прийняти його на квартиру і вона погодилась. Відповідач в період з липня 2017р. по квітень 2018р. проживав у квартирі [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності. Відповідач працював на роботі водієм рейсового автобуса АТ «Скіф-авто» в м. Косів Івано-Франківської області. Постійно скаржився на своє скрутне становище. Не оплачував комунальні послуги та за проживання. Впродовж періоду часу проживання в квартирі відповідач позичив у неї кошти в загальній сумі 5609 грн., що стверджується розпискою, та обіцяв їх повернути. Частину коштів в сумі 5000 грн. вона у березні 2018р. зняла готівкою з власної кредитної картки КБ «ПриватБанк» для того, щоб позичити [PERSON] .. В розписці відповідач вказав, що зобов`язується повернути кошти до 01.09.2019р.. В добровільному порядку їх до зазначеної дати не повернув, хоча вона неодноразово зверталася до нього з проханням повернути борг. А також, зверталася до Косівського ВП із заявою, в якій зазначила вищевказані факти. Під час проведення перевірки по її заяві Косівським ВП було опитано [PERSON] , який підтвердив той факт, що позичив у неї кошти та не повернув їх і вказав, що зобов`язується повернути всю суму до 01.09.2019р.. На даний час відповідач припинив спілкування з нею та з її донькою. Уникає спілкування також і в телефонному режимі. Просить стягнути із [PERSON] на її користь суму боргу в розмірі 5609 грн. та понесені по справі судові витрати. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю із вищевикладених підстав, просили позов задоволити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили. Відповідач пояснив, що проживав із донькою позивачки - [PERSON] , розписки про отримання коштів у борг від позивачки не писав. Зазначив, що заява позивачки у поліцію щодо неповернення ним коштів не є належним доказом на написану ним розписку. Дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що згідно наданої розписки від 29.08.2019р. відповідач [PERSON] позичив у позивачки [PERSON] впродовж із липня 2017р. по березень 2018р. грошові кошти в загальній сумі 5609 грн., які зобов`язався повернути до 01.09.2019р.. Також, у розписці зазначено, що у разі невиконання зобов`язання [PERSON] чи прострочення зобов`язання позики дана розписка слугуватиме письмовим документом для звернення до суду. Згідно зі ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, частиною 2 якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з висновків постанови Верховного Суду України від 18.09.2013 року у цивільній справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позикодавець має право вимоги до позичальника на повернення йому суми боргу за розпискою за наявності у нього оригіналу розписки підписаної позичальником. В той же час, позичальник свої зобов`язання не виконав, борг в обумовлений строк не повернув, про що свідчить наявний у позивача оригінал розписки про отримання позичальником коштів. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. За таких обставин суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення позики, а тому з нього слід стягнути грошові кошти в сумі 5609,00 грн.. Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені позивачкою судові витрати в розмірі 840 грн.. На підставі ст. ст. 526, 549, 551, 554, 610, 1048 ЦК України,

Outcome: approved