Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, а саме 3\~000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до повноліття дитини. Обґрунтовує свої вимоги тим, що від шлюбу зі [PERSON], розірваним 03.12.2009, має сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач не бере достатньої матеріальної участі в утриманні дитини, інших дітей не утриманні немає. Так, як не досягнуто згоди щодо розміру матеріальної участі в утриманні сина, змушена звернутися до суду. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 3\~000,00 гривень, оскільки його матеріальний стан достатньо високий, хоча має мінливий дохід, непрацевлаштований. В судове засідання позивач не зявилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, разом з тим подала заяву про здійснення розгляду справи без її участі із підтриманням позовних вимог. Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, між тим подав заяву про здійснення розгляду справи без його участі, позовні вимоги визнає в частині щомісячної сплати аліментів у розмірі 700,00 грн., зазначає, що з 01.02.2018 прийнятий на роботу із заробітною платою 3220,00 гривень. За таких обставин суд вважає, що слід проводити розгляд справи без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснюється. Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права. За приписами ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності в межах позовних вимог, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 03.12.2009 Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис 373 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають сина: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 05.02.2013 Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис 5807 (а.с.3), який проживає з матірю за адресою: [ADDRESS], що стверджується довідкою ЛКП «Навколо базару» від 07.06.2017 №2066 про склад сімї і прописки (а.с.6), та перебуває на її утриманні. Сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Згідно з ст. 27 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, дитина має право на фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України закріплено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Відтак, мінімальний розмір аліментів з липня 2018 року не може бути меншим 972,00 гривні. Відповідач на підтвердження надання матеріальної допомоги на утримання спільної дитини надав копії чеків ДП ПАТ «Укрпошта» про здійснення грошових переказів на користь позивача, а саме: 27.01.2018 - 600,00 грн., 07.03.2018 700,00 грн., 03.04.2018 700,00 грн., 10.05.2018 - 700,00 гривень. Про мінливість доходів відповідача свідчить надана ним копія трудової книжки. Доказів здійснення останнім обовязкових відрахувань, перебування на утриманні непрацездатної дружини, інших дітей чи осіб, матеріали справи не містять. Відомості про незадовільний стан здоровя відповідача чи його непрацездатність відсутні. Разом з тим, покликання позивача на достатньо високий матеріальний стан відповідача не знаходять свого підтвердження. Чинне законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч. 8 ст. 7 СК України); а також зобовязує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст. 142 СК України) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч.9 ст.7 СК України). Згідно з положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі, що є правом позивача. Разом з тим, позивачем не надано суду належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність передбачених ч.1 ст. 182 СК України обставин на підтвердження можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі 3\~000,00 грн. щомісяця. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи,

Outcome: partial