Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] у якому просить: 1) встановити що [PERSON] є батьком [PERSON]; 2) стягнути з відповідача в користь позивача аліменти на її утримання в розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення нею двадцяти трьох років, але не довше, ніж до закінчення навчання. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що мати позивача - [PERSON] на час народження [PERSON], 29.10.1998р.н., не перебувала у зареєстрованому шлюбі. Запис про батька [PERSON] був здійснений відповідно до ст.55 КпШС України за вказівкою матері. Згідно із рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 18.09.2015р. встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з червня 2007р. по жовтень 2011р. Покликаючись на обставини визнання відповідачем свого батьківства щодо [PERSON], його участі у вихованні та утриманні позивача, [PERSON] вважає, що є підстави для встановлення батьківства. 29.10.2016р. [PERSON] виповнилося 18 років. Вона продовжує навчання у ВУЗі та потребує оплати витрат на оплату за проживання в гуртожитку, харчування, придбання одягу. [PERSON] працевлаштований, інших утриманців немає, а тому спроможний надавати утримання [PERSON] Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги. З її пояснень слідує, що від самого свого народження [PERSON] вважала [PERSON] своїм батьком. Він приходив до позивача і її матері, часто ночував, приносив солодощі. В присутності відповідача мати позивача розповіла останній, що [PERSON] є батьком [PERSON] Відповідач вчив позивача читати, рахувати, перевіряв домашнє завдання, доглядав за нею, купав, возив до дитсадка та забирав звідти. Сторони їздили спільно на пікніки, на Біле озеро, озеро Нобель. В період з червня 2007р. до жовтня 2011р. [PERSON] проживав спільно із матірю позивача однією сімєю та обіцяв, що одружиться із [PERSON] Потім був момент, коли відповідач зібрав сумку, сказав, що [PERSON] дуже проблемна дитина і що він іде від них, та й покинув їх. Пояснювала позивач, що вона самостійного доходу не має, її утримує мати, дохід якої становить приблизно 4-5 тисяч гривень на місяць. На утримання [PERSON] витрачається приблизно півтори-дві тисячі гривень. Вважає, що із відповідача повинно бути присуджено аліменти в розмірі, що становив би приблизно 1500 грн. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання для зясування обставин справи по суті не зявився. До суду відповідачем подано заперечення на позовну заяву, суть яких зводиться до того, що [PERSON], яка є матірю позивача, зверталася з аналогічними позовними вимогами до відповідача. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 26.05.2015р. у справі №565/407/13-ц [PERSON] було відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання батьківства та стягнення аліментів. Відповідач заперечує своє батьківство щодо [PERSON] Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав повністю, давав пояснення про те, що до народження позивача [PERSON] із її матірю спільно не проживав, доказів утримання чи виховання відповідачем позивача в період до 01.01.2004р. немає. Суд, заслухавши та проаналізувавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, показання свідків, дослідивши інші докази, які наявні в матеріалах справи, прийшов до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] До спірних відносин щодо встановлення батьківства мають бути застосовані норми КпШС України, оскільки позивач народилася до введення в дію СК України (01.01.2004р.). Відповідно до ст.53 ч.ч.2,3 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Копією свідоцтва про народження серії І-ГЮ №044283 підтверджено, що батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON]. З копії листа відділу ДРАЦС реєстраційної служби Кузнецовського МУЮ у Рівненській області від 02.03.2013р. №180/11.2-13 вбачається, що батько дитини [PERSON] - [PERSON] вказаний за заявою матері [PERSON] Це підтверджується і копією витягу із державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 21.05.2014р. Відповідач категорично заперечує своє батьківство щодо [PERSON], проживання та ведення спільного господарства з матір'ю позивача до народження дитини, виховання чи утримання ним [PERSON] Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Свідки [PERSON] та [PERSON] в своїх показаннях не змогли підтвердити обставин щодо виховання чи утримання позивача відповідачем до 01.01.2004р. або щодо визнання ним свого батьківства відносно [PERSON] Із показань свідка [PERSON] слідує, що з 1999р. він знає відповідача. Коли позивачу було приблизно один-півтора роки, він бачив її. [PERSON] забирав [PERSON] із садочка, називав її доця, купляв подарунки, їжу, одяг дитині, ночував у позивача та її матері. Свідок [PERSON] мати позивач, в своїх показаннях стверджувала, що батьком [PERSON] є [PERSON] Під час вагітності [PERSON] відповідач сумнівався у своєму батьківстві, потім після народження [PERSON] визнавав своє батьківство, а згодом знову став заперечувати, що є батьком зазначеної дитини. В 2001р. [PERSON] запропонував свідку жити разом. Він дитину відвозив до садочка та забирав звідти, доглядав за дитиною, купав її, вчив дитину читати та готували разом уроки. Коли мати позивача їздила на навчання, то відповідач проживав із дитиною. Із 2003 року відповідач майже постійно проживав із свідком та позивачем. Свідок [PERSON] в суді давала показання про те, що в період із вересня 2002р. до квітня 2004р. вона проживала в гуртожитку по сусідству із позивачем. Відповідач називав [PERSON] доця, а остання називала його татом. Свідок бачила як [PERSON] прав речі [PERSON], забирав її із садочка, навчав писати, читати. Коли [PERSON] їздила на навчання, то [PERSON] залишалася із відповідачем. Оцінивши досліджені в судовому засіданні показання свідків та письмові докази, суд не прийшов до безсумнівного переконання про доведеність підстав для встановлення батьківства відповідача щодо позивача. Зокрема, немає доказів, що з достовірністю підтверджували б визнання відповідачем такого батьківства. Показання свідків щодо участі у вихованні та утриманні позивача з боку відповідача є узагальненими та не доводяться іншими за характером обєктивними даними. Тому, з урахуванням наявності особистих відносин між відповідачем та матірю позивача, могли бути і відповідного рівня та характеру відносини між сторонами цієї справи, коли позивач була дитиною, в тому числі й до 01.01.2004р. Але, їх суду не достатньо для висновку, що відповідач як батько спільно із [PERSON] виховав чи утримував [PERSON] до зазначеної дати. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги [PERSON] про встановлення батьківства, через її недоведеність. Далі, оскільки в судовому засіданні не доведено батьківства [PERSON] відносно [PERSON], тому відсутні передбачені ст.199 СК України підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON]

Outcome: dismissed