Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що з [PERSON] вона розірвала шлюб 11 березня 2014 року, згідно рішення Рахівського районного суду. Від шлюбу у них із відповідачем народилася одна дитина - син [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні позивачки. Відповідач, який є батьком дитини, не виконує свого обов'язку стосовно матеріального її утримання, коштів на забезпечення дитини не надає. Можливості самостійно належним чином утримувати дитину позивачка не має. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дитини подружжям не досягнуто. В зв'язку з чим просила винести рішення, яким стягувати з [PERSON] в її користь, щомісячно, аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 700 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позовній заяві. Крім цього пояснила, що відповідач інших дітей на утриманні немає, є працездатного віку, тому спроможний брати участь у матеріальних витратах дитини. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Суму зазначену в запереченні в розмірі 400 гривень вона не визнає, поскільки така є недостатньою для спеціального харчування для дитини відповідного віку. Відповідач, [PERSON] та його адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Відповідач згідний сплачувати аліменти в розмірі 400 гривень, у зв'язку з тим що ніде не працює, власного майна немає, проживає в будинку батьків. З 27 травня 2013 року по 11 червня 2013 року перебував на стаціонарному лікуванні у Тячівській ЦРБ із дуже великими тілесними ушкодженнями, що вплинули на його подальше здоров'я. Після проведення лікування стан його покращився, але він постійно перебуває на амбулаторному лікуванні, оскільки кризовий період не пройшов. Для нього зараз 700 гривень це великі гроші, бо має великі затрати на лікування. Позивачка молода за віком, має хороше здоров'я і вона має можливість заробити на дитину гроші, і забезпечити його, так як сама із своїми батьками добре матеріально-забезпечена. Не заперечує проти задоволення позову частково, тобто стягнення аліментів в сумі 400 гривень. Заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, укладеному 14 лютого 2009 року у Нижньоапшанській сільській раді Тячівського району Закарпатської області. На підставі рішення Рахівського районного суду від 11 березня 2014 року шлюб між ними розірвано. В період шлюбу у сторін народилася одна дитина син [PERSON], [INFO], і відповідно до його свідоцтв про народження відповідач являється його батьком. Наразі дитина перебуває на утриманні позивачки, відповідач, на порушення своїх батьківських обов'язків, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивачка з дитиною проживає в будинку батьків, ніде не працює. Сама виховує та утримує дитину, єдиним доходом являється соціальна допомога по догляду за дитиною. Вказана обставина підтверджується довідкою виконавчого комітету Водицької сільської ради № 893 від 29 липня 2014 року та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання позивачки. За змістом ст.ст. 181, 182 СК України у випадку невиконання батьками свого обов'язку утримувати дитину, аліменти присуджуються за рішенням суду в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, де враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. На підставі цього, суд вважає, що відповідач зобов'язаний надавати дитині утримання, достатнє для задоволення її розумних потреб, виходячи зі стану здоров'я дитини, її матеріального становища, а також зі свого стану здоров'я та матеріального становища. Разом з цим відповідач на заперечення позову подав докази своєї матеріальної неспроможності для сплати аліментів в розмірі, зазначеному позивачкою, якими є довідки виконкому Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району Закарпатської області №708, №709 від 2 вересня 2014 року, виписка з медичної картки стаціонарного хворого Тячівської районної лікарні, згідно інформації яких він ніде не працює, проживає в будинку батьків, та переніс в період з 27 травня 2013 року по 11 червня 2013 року численні тяжкі тілесні ушкодження. Надаючи правову оцінку цим доказам, суд вважає, що вони не є достатніми для того щоб зменшити розмір аліментів за запереченням відповідача з огляду на таке. Статтею3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів, а й чинного законодавства, є матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Сума аліментів в розмірі 700 гривень, яка вимагається позивачкою, на думку суду не є значною та обтяжливою для відповідача з врахуванням його особистих та побутових особливостей, а для дитини якраз відповідатиме її матеріальним інтересам. Крім того суд критично оцінює посилання відповідача на те, що позивачка в повній мірі самостійно спроможна на утримання дитини, оскільки утримання дитини є обов'язком як матері так і батька. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання дітей, а також, що за твердженням позивачки відповідач не має постійного доходу, що підтвердив і останній, суд вважає, що справедливим буде щомісячне стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі. Виходячи із принципу розумності та справедливості, суму аліментів, які слід стягнути з відповідача, суд визначає у розмірі, зазначеному позивачкою, тобто 700 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Аліменти на утримання дитини згідно ст. 79 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в даному випадку з 30 липня 2014 року. Крім того, суд приходить до висновку, що на підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача на спеціальний фонд Державного бюджету України, слід стягнути судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок. В силу ч.1 ст.367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved