Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй на праві власності належить квартира, розташована за адресою: м. Тернопіль, вул. Лесі Українки, 18/174. 10 березня 2011 року у вказаній квартирі був зареєстрований відповідач. Протягом останніх років, а саме з 26 червня 2014 року відповідач не проживає у даній квартирі, його речі та майно відсутні, оплату за комунальні послуги не вносить, тому позивач просить визнати його таким, що втратив право користування квартирою №174 в житловому будинку №18 по вул. Лесі Українки в м. Тернопіль. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності. Позов просить задовільнити. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, заперечень проти позову, а також заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не подав. Тому, суд в порядку ч.4 ст. 169 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних в ній даних, доказів і постановляє заочне рішення. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Як вбачається із договору купівлі продажу квартири від 13 січня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], та [PERSON] з Державного реєстру правочинів, наданого 13 січня 2011 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], 13 січня 2011 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] (Продавці) продали, а [PERSON], [PERSON] (Покупці) придбали квартиру [ADDRESS]. Про даний факт також свідчить нотаріально завірена заява [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Мирославвича, в якій вони підтверджують фатк прийняття суми 39\~791 грн. 00 коп., що є еквівалентом 5000 доларів США від [PERSON] та [PERSON] за придбану ними трикімнатну квартиру №174 в будинку під №18 на вул. Лесі України в м. Тернополі. Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області вді 26 червня 2014 року (справа №607/9349/14-ц), шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 08 листопада 1991 року відділом ЗАГСу міськвиконкому м. Тернопіль, розірвано. Таким чином, станом на день укладення договору купівлі продажу спірної квартири, а саме 13 січня 2011 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. В силу ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно положень ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Стаття 13 Конституції України проголошує рівність усіх суб'єктів права власності перед законом. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, відповідач по справі [PERSON] є співвласником квартири №174 в житловому будинку №18 по вул. Лесі Українки в м. Тернопіль, яка набута ним та позивачем за час шлюбу, а тому не може бути позбавлений права користування квартирою, співвласником якої він є. Доказів того факту, що квартира №174 в житловому будинку №18 по вул. Лесі Українки в м. Тернопіль є особистою приватною власністю позивача, останньою не наджано. За вказаних обставин, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням слід відмовити у звязку з безпідставністю позовних вимог. В силу ст.88 ЦПК України із відповідача [PERSON] слід стягнути в користь позивача судовий збір.

Outcome: dismissed