Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи [PERSON], про визнання спільною сумісною власністю подружжя. Позов було обґрунтовано тим, що 08.10.1999р. між позивачем і відповідачем було укладено шлюб. 21.02.2011р. Комінтернівським районним судом шлюб було розірвано. В період шлюбу за спільні кошти подружжя самочинно було збудовано прибудову до будинку № 12 по вул.Центральній с.Свердлове за згодою третьої особи, яка була власником старого будинку. До цього часу прибудову до експлуатації не введено. У звязку із тим, що позивач не може дійти згоди з відповідачем про добровільний поділ, вона просить суд визнати прибудову, що складається з двох жилих кімнат 11,5 кв.м та 12,2 кв.м, кухні 7,9 кв.м, коридору 5,2 кв.м та санвузла 1,5 кв.м за адресою: с.Свердлове, вул.Центральна, буд.12, спільною сумісною власністю подружжя. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що прибудова, яку позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя, є невідємною частиною будинку, що належить на праві власності матері відповідача, третій особі [PERSON], тобто не може визнаватися спільною сумісною власністю подружжя як окреме майно. До введення до експлуатації і оформлення права власності, прибудова не може бути обєктом права власності. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував з вищевикладених підстав, просив у його задоволенні відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, а також витребувані документи, показання свідків, розглядаючи спір у межах заявлених вимог, суд вважає, що у задоволенні позову належить відмовити за наступних підстав. Відповідно до рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.02.2011р., 08.10.1999р. позивач зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилась дитина [PERSON], 28.10.2002р.н., що також підтверджується свідоцтвом про народження, виданим виконкомом Свердловської сільської ради 07.11.2002р. Зазначеним рішенням суду від 21.02.2011р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Рішення набрало законної сили 04.03.2011р. На підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого [PERSON], державним нотаріусом Комінтернівської державної нотаріальної контори 24.03.1981р., після смерті [PERSON] третя особа [PERSON] являється власницею цілого житлового будинку з надвірними господарчими спорудами в с.Свердлове Комінтернівського району Одеської області житловою площею 42 кв.м, розташованого на землі радгоспу Свердловської птахофабрики. Право власності було зареєстровано на праві особистої власності в Комінтернівському БТІ 19.10.1994р. та записано в реєстрову книгу № 7-47-47. Згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим 22.02.2008р., зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, третя особа є власником земельної ділянки площею 0,1611 га, яка розташована за адресою: с.Свердлове, вул.Центральна, 12, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий № 5122785100:02:001:0309. У відповідності до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 12, вул.Центральна, с.Свердлове, виготовленого 16.06.2013р. КП «Комінтернівське РБТІ» на замовлення власника, [PERSON], в будинку збудовано самочинно та переобладнано у 1996р.: прибудова а1, яка складається з: 1-1 кухня площею 5,7 кв.м, 1-2 санвузол площею 3,9 кв.м, 1-3 їдальня площею 11,3 кв.м., та прибудова А1, яка складається з: 2-1 коридор площею 5,2 кв.м, 2-2 туалет площею 1,5 кв.м, 2-3 житлова площею 11,5 кв.м, 2-4 житлова площею 12,2 кв.м, 2-5 житлова площею 18,1 кв.м, 2-6 кухня площею 7,9 кв.м. 06.07.2007р. між ВАТ «Державний ощадний банк України» та позивачем було укладено Кредитний договір № 2755-н на суму 15\~000,00 грн. на 24 місяці. Згідно з накладними, виданими на імя позивача, в період з травня 2007р. по грудень 2010р. [PERSON] купувала будівельні матеріали. Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч.1,2 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1,3 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в шлюбних відносинах з 08.10.1999р. по 04.03.2011р. Відповідно до ч.1,2 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.368 ЦК України, майно, придбане подружжям за час шлюбу, є їх сумісною власністю. Відповідно до ст.ст.2,3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. У відповідності до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.До завершення будівництва (створення майна) особавважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У відповідності до ч.ч.1,2 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Як встановлено судом, власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: с.Свердлове, вул.Центральна, 12, являється третя особа. Тому зазначений житловий будинок не може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача. Також судом встановлено, що прибудова, яку позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя, є самочинною, тому вона не являється нерухомим майном, яке може бути обєктом права власності, та подружжя позивача та відповідача не набуває права власності на неї.

Outcome: dismissed