Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» м. Сєвєродонецьк Луганської області про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи вимоги тим, що позивач [PERSON] перебуває у трудових відносинах з відповідачем [PERSON] «СО Азот», однак відповідач [PERSON] «СО Азот» не виконує свої зобовязання згідно чинного законодавства і не виплачує заробітну плату протягом березня-липня 2017р., лютого-квітня 2018р.. Суттєва недоплата заробітної плати протягом 2017-2018рр. поспіль поставила позивача [PERSON] у скрутне матеріальне становище, що призвело до моральних страждань, які позивач [PERSON] оцінює у розмірі 6000грн.. Тому, [PERSON] звернулася до суду з позовом і просить суд стягнути з відповідача [PERSON] «СО Азот» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за 2017-2018рр. у розмірі 11329,64грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 6000грн. та покласти на відповідача [PERSON] «СО Азот» судові витрати. 05.02.2019р. представник відповідача [PERSON] «СО Азот» надав до суду письмовий відзив на позов, в якому вказав, що сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати [PERSON] станом на 04.02.2019р. складає 3776,54грн.. Стосовно моральної шкоди, зазначено, що підставою відповідальності власника (підприємства) є склад правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст.116 КЗпП) та вина власника. Факт неможливості виконати зобовязання перед працівником підтверджує науково-правовий висновок щодо унеможливлення виконання обовязків, передбачених законодавством України про працю при звільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) №3800/2/21-10.2 від 28.11.2017р.. Крім того, в результаті пошкодження електромереж внаслідок бойових дій Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке обєднання Азот» та весь Лисичанський промисловий район відділено від обєднаної енергосистеми України, а відновити доступ до джерел електропостачання не має можливості через розташування пошкоджених електромереж у зоні бойових дій. Електропостачання Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» не відповідає вимогам ПУЕ з надійності електропостачання підприємства, оскільки здійснюється лише по одній мережі електропередачі 220 кВ від Луганської ТЕС (м. Щастя), яка є вкрай ненадійною та працює з постійними перебоями через те, що вказана електростанція розташована безпосередньо на лінії зіткнення і знаходиться під обстрілами. Введення в дію паралельної лінії енергопостачання підприємства, а саме приєднання до загальноукраїнської мережі, до теперішнього часу не відбулось. Зазначені факти підтверджуються [PERSON] від 14.11.2014р. №01/11-5590, а також [PERSON] відділення [PERSON] у Луганській області від 18.01.2016 року №02/23-02-003 та від 07.03.2017р. №02/23-02-005. Вищенаведене унеможливлює до теперішнього часу виробничу діяльність та випуск продукції на Приватному акціонерному товаристві «Сєвєродонецьке обєднання Азот». У звязку із неможливістю ведення виробничої діяльності на підприємстві, відповідно до положень ст.113 КЗпП України, введено простій не з вини працівників і більшість працівників підприємства не виходять на роботу. Вказані чинники свідчать про те, що затримка виплати заробітної плати працівникам не є результатом провини роботодавця, а є наслідком форс-мажорних обставин, а саме проведенням АТО в регіоні, неналежного постачання електроенергії, і як наслідок, тривалим простоєм виробничих потужностей і відсутністю фінансових надходжень від продажу продукції, необхідних для своєчасної виплати заробітної плати та своєчасного розрахунку при звільненні. Тому, просив відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди. Позивач [PERSON] у вступному слові позовні вимоги підтримала та пояснила, що з 2002р. перебуває у трудових відносинах з відповідачем [PERSON] «СО «Азот», однак протягом 2017-2018рр. несвоєчасно виплачувалась заробітна плата. Дійсно з моменту предявлення позову до суду відповідач [PERSON] «СО «Азот» частково виплатило нараховану, але не виплачену заробітну плату, внаслідок чого залишок склав 3776,54грн.. Затримка виплати заробітної плати є порушенням її трудових прав та спричинило душевні страждання позивача [PERSON], вона вимушена була шукати грошові кошти для харчування та задоволення своїх звичайних потреб. Моральну шкоду вона оцінює у розмірі 6000грн. саме ця сума є на її погляд спів мірною з тим, що їй не було своєчасно виплачено заробітну плату. Вважає посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин є неналежним, підприємство працювало та продовжує працювати. Просила задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] «СО «Азот» у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії трудової книжки серія БТ-І №3518059, виданої 08.07.1981р. на імя [PERSON], позивач перебуває у трудових відносинах з [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» з 03.01.2002р. по теперішній час. Відповідно до довідки [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» від 04.02.2019р. №171, сума заборгованості по заробітній платі [PERSON] станом на 04.02.2019р. складає 3776,54грн.. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд враховує наступні норми Закону. Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП та ст. 1 Закону України «Про оплату праці»\~ заробітна плата - це винагорода,\~ обчислена,\~ як\~ правило,\~ у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.\~\~ Згідно до ч.1 ст.115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна\~ плата\~ виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки,\~ встановлені колективним договором\~ або\~ нормативним актом\~\~ роботодавця,\~\~ погодженим\~ з\~ виборним\~ органом\~ первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим\~ колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками,\~ обраними і уповноваженими\~ трудовим\~ колективом), але\~ не\~ рідше\~ двох\~ разів\~ на місяць через проміжок часу,\~ що не перевищує шістнадцяти календарних днів,\~ та не пізніше\~ семи\~ днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Згідно науково-правового висновку, підписаного фахівцями у галузі права та Першим віце-президентом Торгово-промислової палати України, щодо унеможливлення виконання обовязків, передбачених законодавством України про працю при звільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 28 листопада 2017 року № 3800/2/21-10.2: унеможливлення виконання обовязку, передбаченого ч.1 ст.47, ч.1 ст.83 та ст. 116 КЗпП України, спричинено\~ впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території Луганської області, у тому числі: міста Сєвєродонецьк (в період з 25.05.2014 року по 22.07.2014 pоку), міста Первомайськ, міста Щастя (місто Луганськ) Луганської області, наслідками яких є зруйнування 17 вересня 2014 року Луганської ТЕЦ, що розташована у місті Щастя поблизу міста Луганська Луганської області, та припинення електропостачання ПС «Михайлівська - 330 кВ», що розташована біля міста Первомайськ Луганської області, яке знаходиться під контролем незаконних збройних формувань, і які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Пунктом 3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014р. №44(5), встановлено, що сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - це документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом. Пунктами 3.4, 3.5 вищевказаного Регламенту визначено, що: - уповноважений орган ТПП України або регіональна торгово-промислова палата, до якої звернувся заявник зі зверненням про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили); - уповноважені особи співробітники ТПП України, співробітники регіональних торгово-промислових палат, які внесені до Реєстру уповноважених осіб із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили); Згідно із п. 5.1, 5.3, 5.7 вищевказаного Регламенту ТПП України веде єдиний Реєстр сертифікатів, виданих ТПП України та регіональними ТПП (Реєстр сертифікатів), про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та Реєстр уповноважених осіб. Уповноважена особа ТПП України, регіональної ТПП після розгляду заяви, підготовки сертифіката і до його видачі заявнику зобовязана зареєструвати електронну версію сертифіката в Реєстрі сертифікатів із присвоєнням йому порядкового номера. Після отримання порядкового номера та видачі оригінала сертифіката заявнику один екземпляр підлягає зберіганню в уповноваженому органі, що видав сертифікат, і один депонується в ТПП України, термін зберігання яких становить 4 (чотири) роки з дня видачі. До Реєстру уповноважених осіб вносяться фахівці з вищою юридичною освітою та досвідом практичної роботи в юридичній сфері не менше 3 років, які мають свідоцтво про проходження відповідного курсу навчання в ТПП України, уповноважені відповідно до наказу Торгово-промислової палати України або регіональної ТПП на виконання функціональних обов'язків. Із змісту листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2018р. №660/2/21-7.1 вбачається, що науково-правовий висновок від 28 листопада 2017р. № 3800/2/21-10.2 не вносився до вищезгаданого Реєстру сертифікатів, а особи, які підписали цей висновок не є уповноваженими особами в розумінні Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Отже, науково-правовий висновок від 28 листопада 2017р. №3800/2/21-10.2 не є сертифікатом (висновком, довідкою, підтвердженням) в розумінні Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Зі змісту та суті вищевказаного науково-правового висновку суд зазначає, що цей науково-правовий висновок є приватним замовленням відповідача, яке виконано з урахуванням обставин та документів, повідомлених і наданих лише відповідачем. Отже, вказаний висновок за своєю суттю є письмовою думкою певних фахівців у галузі права стосовно спірних правовідносин, яку ці фахівці сформували на виконання замовлення [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот». Для формування цієї думки фахівці використовували лише ті відомості та документи, які вважало за необхідне повідомити та надати [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот». Надаючи оцінку вищевказаному науково-правовому висновку суд не може прийняти до уваги думку представника відповідача щодо допустимості зазначеного документу в якості доказу, оскільки відповідно до положень ч.1 ст.115 ЦПК України, висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обовязковим для суду. З урахуванням вищевикладеного суд не приймає вищевказаний науково-правовий висновок при вирішенні обґрунтованості позовних вимог. Підсумовуючи викладене суд зазначає, що вина у формі необережності має місце за відсутності у особи наміру вчинити протиправне діяння та завдати шкоди або сприяти завданню шкоди. У цивільному праві зустрічається поділ необережності на просту та грубу (наприклад, ст. 1193 ЦК). Так, необережність є грубою, якщо особа передбачала можливість настання шкідливих наслідків свого діяння, але легковажно розраховувала на їх відвернення. Необережність вважається простою, якщо особа не передбачала можливість настання шкідливих наслідків свого діяння, хоча могла та повинна була їх передбачити. В даному випадку [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» як приватне підприємство, метою якого є отримання прибутку, могло та повинно було передбачити, що відсутність будь-яких ефективних дій протягом трьох повних років з приводу пристосування господарської діяльності підприємства до обставин, що змінилися, зокрема з приводу вирішення питання належного електропостачання підприємства шляхом підключення до інших джерел електричного живлення, або з приводу самостійного створення таких джерел живлення (генераторів тощо), або з приводу належної організації господарської діяльності підприємства (в тому числі шляхом звуження обсягів діяльності та/або шляхом скорочення штату працівників), призведе до неможливості підприємства виконувати свої трудові зобовязання перед працівниками належним чином. Також, [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» передбачало можливість настання шкідливих наслідків порушення норм ст. 94, 115 КЗпП України, але легковажно розраховувало на їх ненастання, хоча мало обєктивну можливість здійснити виплату заробітної плати позивачем повний розрахунок при звільненні або протягом розумного строку (протягом декількох днів) після звільнення. Отже, у спірних правовідносинах з вини відповідача не було своєчасно виплачено заробітну плату позивачу [PERSON], при цьому відповідач мав можливість здійснити таку виплату. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~ п.п.3,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року\~ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Під моральною\~ шкодою\~ слід розуміти\~ втрати\~ немайнового характеру\~ внаслідок\~ моральних\~ чи фізичних страждань,\~ або інших негативних\~ явищ,\~\~ заподіяних\~\~ фізичній\~\~ чи\~\~ юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до\~ чинного законодавства\~ моральна\~ шкода\~\~ може полягати, зокрема:\~ у\~ приниженні\~ честі, гідності,\~ престижу або ділової репутації,\~ моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я,\~\~\~ у\~\~ порушенні\~\~ права\~\~ власності\~\~ (в\~\~ тому\~\~ числі інтелектуальної),\~ прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у\~ зв'язку\~ з\~ незаконним\~ перебуванням\~ під слідством і судом,\~ у порушенні\~ нормальних життєвих\~\~ зв'язків\~\~ через\~\~ неможливість продовження\~ активного\~ громадського життя,\~ порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно\~ до\~\~\~ загальних підстав\~ цивільно-правової відповідальності\~ обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди\~ підлягають:\~ наявність такої\~ шкоди, протиправність\~ діяння\~ її\~ заподіювача,\~ наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним\~ діянням\~ заподіювача та\~\~ вини\~ останнього\~ в\~ її\~ заподіянні.\~ Суд, зокрема,\~ повинен з'ясувати,\~ чим\~\~ підтверджується\~\~ факт\~\~ заподіяння\~\~ позивачеві моральних\~ чи\~ фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні,\~ в якій\~ грошовій\~ сумі\~ чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому\~ виходить,\~ а\~ також інші\~ обставини,\~ що\~ мають\~ значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у даному конкретному випадку, суд враховує\~ те, що позивач [PERSON] продовжує перебувати у трудових відносинах з відповідачем; ступень вини відповідача [PERSON] «СО «Азот», який не здійснив у повному обсязі виплату заробітної плати позивачу [PERSON] у встановлений законодавством строк, а здійснив її з затримкою, та ту обставину, що сама позивачем [PERSON] в обґрунтування моральних страждань зазначено наявність скрутного фінансового стану та неможливість забезпечення своїх звичайних потреб, при цьому, позивачем [PERSON]\~ не обґрунтовано заявлений розмір спричиненої моральної шкоди у розмірі 6000грн., тому, суд вважає, що 1000грн. є достатнім розміром для відшкодування заподіяної їй моральної шкоди внаслідок порушення відповідачем строків виплати належної заробітної плати позивачу [PERSON], а тому позовна вимога позивача [PERSON] щодо відшкодування 6000грн. підлягає частковому задоволенню. При цьому, суд також бере до уваги, що відповідачем протягом тривалого часу не було вчинено жодних дій для погашення суми заборгованості з виплати заробітної плати перед позивачем, тобто характер порушення трудових прав позивача з боку відповідача в даному випадку є свідомим, тривалим та не містить ознак наявності у роботодавця волі щодо відновлення порушених трудових прав працівника. З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що обставини викладені [PERSON] в обґрунтування позовних вимог знайшли своє часткове підтвердження в матеріалах справи, а отже позовна заява [PERSON] до [PERSON] «СО «Азот» м. Сєвєродонецьк Луганської області про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 11329,64грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 6000грн., підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд у відповідності до ст.141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] «СО «Азот» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80грн.. З урахуванням вимог п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з [PERSON] «СО Азот» на користь [PERSON] нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в межах одного місяця.

Outcome: partial