Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на непрацездатну матір, яка потребує матеріальної допомоги. Позов мотивує тим, що вона є пенсіонером за віком, потребує матеріальної допомоги. ЇЇ син, [PERSON], має можливість надавати матеріальну допомогу на її утримання. Просить суд стягувати на її користь аліменти з відповідача в розмірі 1/4 частину всіх видів заробітку щомісячно. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 03 березня 2015 року (а.с. 5). Відповідно до статті 202 Сімейного Кодексу України повнолітні діти зобов'язані утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними є особи, визнані установленим законом порядком інвалідами, що встановлюється медико-соціальними експертними комісіями МСЕК. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом першої, другої чи третьої групи. Потреба в матеріальній допомозі має визначатися залежно від наявності чи відсутності прожиткового мінімуму. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на момент розгляду справи по суті становить 1 130 грн. В наданій до матеріалів справи довідці управління Пенсійного фонду України у м. Луцьку від 02.03.2015 року № 2350 зазначено, що розмір пенсії позивача за віком станом на лютий 2015 року становить 1049 грн., уточненої довідки в судовому засіданні станом на день розгляду справи [PERSON] не надано. Слід зазначити, що станом на 02.03.2015 року розхмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» становив 949 грн., тобто, позивач отримувала пенсію в більшому розмірі. Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. В матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 1 ст. 202 СК України, такі докази не надані позивачем в ході розгляду справи. Натомість, в судовому засіданні встановлено, що позивач працює та отримує заробітну плату. Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, так як позивач спроможна утримувати себе самостійно.

Outcome: dismissed