Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей. В обґрунтування позовних вимог зазанчено, що з 22 жовтня 2004 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та знаходяться на повному її утриманні. Відповідач кошти на утримання дітей не надає, хоча працює стропільщиком ДЗМО м. Дніпропетровськ та отримує заробітну плату 2400 грн. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від всіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути витрати на правову допомогу. У судовому засіданні позивач підтримала позов та просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Суду пояснила, що вона працює, на її утриманні знаходяться двоє дітей. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, лише одного разу купив дітям гостинці та ліки. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, суду пояснив, що дійсно після припинення шлюбних відносин з позивачем не надавав матеріальну допомогу на утримання дітей, проте в серпні 2014 року написав на роботі заяву про відрахування від його заробітної плати аліментів на утримання дітей у розмірі 33% від його заробітної плати. Проти стягнення з нього судових витрат заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони мають двох спільних малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.5-6). Діти проживають з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Верхівцевської міської ради від 12 серпня 2014 року (а.с.7). Доказів на спростування даної обставини відповідачем не надано. Відповідач інших дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має. Матеріальну допомогу надає нерегулярно. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач є батьком малолітніх дітей, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між сторонами у справі досягнуто не було, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. При цьому суд не приймає до уваги, що відповідачем було подано заяву про відрахування з його заробітної плати аліментів, оскільки з такою заявою відповідач звернувся за місцем роботи вже після звернення позивача до суду. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей та сторін, той факт, що діти потребують утримання, та те, що відповідач не надав суду доказів про наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків та про проведення з нього стягнень на утримання зазначених осіб. Відповідно до ч.2 ст. 183 Сімейного кодексу України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для задоволення заявлених позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що він не згоден сплачувати аліменти у розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину, оскільки такі заперечення протирічать вимогам закону щодо мінімального розміру аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Окрім того матеріалами справи підтверджується, що позивачем було понесено витрати на правову допомогу розміром 250 грн. (а.с.8), які у відповідності до ст. ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved