Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

[PERSON], звернулася в суд з позовом про визнання права власності на житловий будинок, мотивуючи тим, що за час проживання спільною сімєю ( її батьками) [PERSON] та [PERSON] побудовано будинок в с. Червоне, вул. Центральна (Леніна), 35, Немирівського району Вінницької області, загальною площею 80,1 м2. 28.09.2003 помер [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частку будинку розташованого в с Червоне, вул. Центральна (Леніна), 35, Немирівського району Вінницької області. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON], являлась вона [PERSON], (дружина померлого) [PERSON] та (син померлого) [PERSON]. Спадкоємців за заповітом не було. [PERSON]Т та [PERSON] відмовились приймати спадщину про що написали відповідні заяви. У зв'язку з вище наведеним вона успадкувала 1/2 частку будинку розташованого в с Червоне, вул. Центральна (Леніна), 35, Немирівського району Вінницької області та оформила право власності. Її мати [PERSON] на даний час не здійснила державну реєстрацію права власності на 1/2 частки вказаного будинку та не виготовила на власне ім'я свідоцтво про право власності. Право спільної сумісної власності є другим після спільної часткової власності різновидом права спільної власності. Спільна сумісна власність є власністю двох або більше осіб (читай - суб'єктів) на одне і те ж майно і в цьому розумінні вона є ідентичною із спільною частковою власністю. Із змісту ч. 1 ст. 368 ЦК випливає, що центральною особливістю права спільної сумісної власності є відсутність визначення часток учасників. Іншими словами, на відміну від спільної часткової власності, права учасників якої мають вираження у вигляді ідеальної (арифметичної) частки у праві спільної власності, що дозволяє визначити відповідний обсяг їх прав та обов'язків при здійсненні права (ст. ст. 358 - 361 ЦК), а на конкретну частину майна - при виділі частки (ст. ст. 364 - 365, ч. 1 ст. 366 ЦК) або при її поділі (ст. 367 ЦК), право кожного співвласника у спільній сумісній власності поширюється на усе майно, без ідеального вираження частки у праві спільної власності. За змістом ст. ст. 57, 58, 62 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є наступне майно, незважаючи на те, що воно набуте під час шлюбу: 1) майно, набуте кожним з подружжя на підставі договору дарування; 2) майно, набуте кожним з подружжя в порядку спадкування; 3) майно, набуте кожним з подружжя за кошти, які належали дружині, чоловіку особисто; 4) речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; 5) премії, нагороди, які дружина, чоловік одержали за особисті заслуги. Однак суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню; 6) кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка належала дружині, чоловіку, а також як відшкодування завданої дружині, чоловіку моральної шкоди; 7) страхові суми, одержані дружиною, чоловіком за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням; 8) за рішенням суду - майно, набуте дружиною, чоловіком за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин; 9) частка у майні, якщо у придбання майна вкладені, крім спільних коштів, також кошти, що належали одному з подружжя; 10) плоди і доходи від речі, яка є об'єктом особистої приватної власності одного з подружжя; 11) за рішенням суду - дохід, одержаний за рахунок майна іншого з подружжя, якщо другий з подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні цього майна в управлінні цим майном чи догляді за ним. Крім цього згідно висновкам Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р. та статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно із ч. З ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. В звязку з цим позивачка [PERSON], просить суд визнати за нею право власності на ? частку самовільно збудованого житлового будинку з надвірними будівлями. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON], позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі позов визнає повністю, не заперечує щоб за [PERSON], визнати право власності на житловий будинок. Суд заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши зібрані по справі матеріали, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, так як позовні вимоги визнаються представником відповідача, а також підтверджуються копією технічного паспорта на житловий будинок (а.с.7-10), копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.15,16,17), копією паспорта [PERSON] (а.с.19,20), копією довідки [PERSON] сільської ради Немирівського району (а.с.23). На підставі викладеного,

Outcome: approved