Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , посилаючись на наступне. [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , виданого Виконкомом міської ради народних депутатів від 20 березня 1997 року згідно з рішенням виконкому № 1947 від 26 листопада 1996 року. В спірній квартири зареєстрована відповідач, дочка позивача, [PERSON] , яка з 2014 року не проживає в спірній квартирі без поважних причин. У зв`язку із викладеним, позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Заява від імені відповідача, яка надійшла на електронну адресу суду, не береться судом до уваги, адже вона не містить оригіналу власноручного підпису або електронного підпису відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб В судовому засіданні було встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , виданого Виконкомом міської ради народних депутатів від 20 березня 1997 року згідно з рішенням виконкому № 1947 від 26 листопада 1996 року та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17543008, наданого Комунальним підприємством «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» від 29 січня 2008 року. З копії довідки, виданої Акціонерним товариством «Брянськпиво» від 08 листопада 2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно працює в Акціонерному товаристві «Брянськпиво» (Російська Федерація, м. Брянськ, вул. Пушкіна, 16-А) з 14 жовтня 2014 року по даний час на посаді інженера-хіміка у виробничо-технологічній лабораторії. Згідно із копією довідки № 803, виданої ОСББ «Луч» від 17 вересня 2020 року, в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані позивач - [PERSON] , [INFO] , чоловік позивача - [PERSON] , [INFO] , дочка позивача (відповідач по справі) - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії Акту обстеження житлових умов, складеного ОСББ «Луч» від 18 вересня 2020 року, відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] з серпня 2014 року. Вказаний акт підписаний головою представником ОСББ «Луч» та трьома сусідами з квартир № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] . Таким чином, враховуючи те, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2014 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача стосовно визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 42 від 16.10.2020 року про сплату судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. Разом з тим, представник позивача в позовній заяві не просив стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати, у зв`язку із чим суд вважає справедливим не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved