Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських правстосовно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 06 травня 2003 року Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області зареєстрований шлюб між нею та [PERSON] , який було розірвано 16 квітня 2008 року. Від даного шлюбу [INFO] у сторін народилась дитина [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29 травня 2007 року у справі № 2-2549/2007 вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 300 грн щомісячно, починаючи з 19 квітня 2007 року і до досягнення нею повноліття. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка просить врахувати те, що розмір аліментів на утримання дитини, що на даний час становить 1159 грн є не достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; з часу, який пройшов після ухвалення рішення про стягнення аліментів - з 2007 року, потреби неповнолітньої дитини зросли, оскільки вона є студенткою II курсу Галицького коледжу імені В`ячеслава Чорновола м. Тернополя; [PERSON] , 2004 року народження, відвідує додаткові факультативи зі спецдисциплін, що потребує додаткових затрат; стан здоров`я дитини перебуває в незадовільному стані, а тому потребує постійного лікування та відповідно значних витрат; у позивачки також на утриманні перебуває син [PERSON] , [INFO] . Також [PERSON] просить врахувати здоровий фізичний стан відповідача та відсутність обмежень у виборі роботи з гідним рівнем заробітної плати. Будь-яких протипоказань за станом здоров`я, застережень щодо працевлаштування для надання дитині належного утримання - [PERSON] не має. Також слід звернути увагу на відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідач [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов`язками, протягом тривалого часу не цікавиться своєю дитиною, її вихованням, не проявляє батьківської турботи, участі у її вихованні не бере, заборгованість по аліментах не оплачує, не підтримує дочку, не цікавиться її справами та не приймає участі у її фізичному, духовному та моральному розвитку. З часу припинення між сторонами сімейних відносин, батько до дитини не приходить, не телефонує, з дитиною не спілкується, будучи при цьому обізнаним про місце перебування дитини. Місце перебування відповідача достовірно не відомо. З огляду на зазначене позивачка просить суд змінити розмір аліментів, визначених рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29 травня 2007 року у справі № 2-2549/2007, стягувати щомісяця з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. Позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30 грудня 2020 року матеріали цивільної справи № 607/20462/20 надіслано Управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради. Зобов`язано Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надати письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Матеріали справи № 607/20462/20 повернуто органом опіки та піклування на адресу суду 06 квітня 2021 року. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву не подав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання, у якому просив справу розглянути без присутності органу опіки та піклування за наявними матеріалами у справі. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 січня 2004 року Тернопільським міським управлінням юстиції Тернопільської області, [INFO] народилася [PERSON] , її батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2007 року у справі № 2-2549/2007 стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 300 грн щомісячно, починаючи з 19 квітня 2007 року до досягнення нею повноліття. Як слідує із свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 234 від 16 квітня 2008 року. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10 вересня 2009 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 10 вересня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 09 грудня 2009 року, [PERSON] народився [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно листа Тернопільського РВ Управління МВС України в Тернопільській області № 4/10609 від 29 листопада 2011 року, заява [PERSON] від 07 листопада 2011 року зареєстрована Тернопільським РВ УМВСУ в Тернопільській області в ЖРЗПЗ № 1990 від 07 листопада 2011 року та розглянута. Як слідує із постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 15 листопада 2011 року, 07 листопада 2011 року в Тернопільський РВ надійшло повідомлення від оперативного чергового Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області майора міліції Служинського В. В., про те, що до них із заявою звернулась [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS] , яка просить розшукати її колишнього чоловіка [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , з яким вона в 2007 році втратила зв`язок. В ході проведення перевірки встановлено, що в 2003 році [PERSON] одружився із [PERSON] та в 2004 році в них народилась дочка [PERSON] . 06 січня 2007 році [PERSON] вийшов із квартири в [ADDRESS] , в якій проживав із дружиною та дочкою, після чого його місце перебування було невідоме. Того ж року [PERSON] по телефону розмовляла із [PERSON] , який повідомив, що більше разом із нею не бажає проживати. Під час спілкування із родичами [PERSON] , стало відомо, що останній із ними не підтримує зв`язок з 2008 року. Також під час даної розмови встановлено, що [PERSON] , після того як залишив свою дружину, деякий час проживав в м. Ланівці, Лановецького району, із співмешканкою на ім`я [PERSON] , але через деякий час в них виник конфлікт і [PERSON] виїхав за межі області. В 2009 році до [PERSON] , яка являється матір`ю [PERSON] , зателефонували із Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області та повідомили, що її син [PERSON] був затриманий за бродяжництво і на той час знаходиться в приймальнику розподільнику одного із райвідділів міста Києва. Після цього працівники поліції запропонували [PERSON] поїхати до м. Києва та забрати свого сина, однак вона відмовилася від цього, оскільки протягом тривалого часу між ними склались неприязні відносини. З даного моменту місце перебування [PERSON] його родичам невідоме. В ході розшукових заходів встановлено, що [PERSON] на даний час перебуває в Одеській області, його життю та здоров`ю нічого не загрожує, до рідних повертатись не бажає з власних міркувань. Як вбачається із характеристики студентки II курсу Галицького коледжу імені В`ячеслава Чорновола м. Тернополя [PERSON] , 2004 року народження, наданої 07 листопада 2020 року [PERSON] навчається в коледжі з 01 вересня 2019 року на відділенні дизайну, спеціальність «Дизайн», спеціалізація «Дизайн середовища». За час навчання показала себе як старанна, наполеглива, здібна студентка, підтвердженням чого є високі досягнення у навчанні. З навчальним планом справляється на «відмінно» та «добре». Не допускає пропусків занять і порушення дисципліни. Середній бал успішності - 9,3 бали (за 12 бальною шкалою оцінювання). Бере активну участь у громадському житті коледжу. Займається науково-дослідницькою роботою, захоплюється інформатикою та природничими науками, отримала почесне друге місце на конкурсі-захисті науково-дослідницьких робіт у Галицькому коледжі, опублікувала тези до двох наукових робіт. За характером спокійна, врівноважена, ввічлива. Студентка має спокійний характер, уникає конфліктних ситуацій, тактовна. Серед інших студентів своєї групи користується заслуженим авторитетом. У спілкуванні зі студентами та викладачами чемна та доброзичлива. З поставленими завданнями студентка справляється у визначені терміни. При наявності ускладнень, прагне знайти компромісний варіант. Мислить творчо. Має гарні художні здібності, відвідує факультативи зі спецдисциплін. Згідно довідки № 637, виданої ДП «Благоустрій 1» 05 листопада 2020 року [PERSON] ( [INFO] ) зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею зареєстровані: [PERSON] (донька), [PERSON] (син). За змістом відповіді № 1034 від 16 листопада 2020 року, наданої КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» на адвокатський запит, дитина [PERSON] обслуговується в поліклінічному відділенні №4 КНП «ТМДКЛ» з народження. 01 липня 2018 року була укладена декларація з лікарем педіатром [PERSON] . З рапорту лікаря педіатра відомо, що дитина перебуває на «Д» обліку з 2014 року з приводу діагнозу: функціональні розлади жовчного міхура за гіпотонічним типом, остеохондроз поперекового відділу хребта. 21 лютого 2019 року по 26 лютого 2019 року хворіла ГРВІ. Видана довідка в школу. Про стан здоров`я дитини піклується мама, поліклініку з дитиною також відвідує мама. Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на запит адвоката від 02 листопада 2020 року надав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по ВП 42907991 з примусового виконання виконавчого листа №2-2549/2007 від 31 травня 2007 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про стягнення з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі по 300 грн, щомісячно, починаючи з 19 квітня 2007 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Згідно вказаного розрахунку станом на 01 листопада 2020 року заборгованість по сплаті аліментів становить 68 982 грн. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради затверджено Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно вказаного висновку, з дитиною проведено бесіду під час якої з`ясовано, що вона підтримує позовні вимоги матері, батька не пам`ятає, не спілкується з ним, він їй не телефонує, а тому зазначені факти, як кожен окремо так і в сукупності свідчать, що [PERSON] не виконує обов`язки щодо виховання та утримання доньки, свідомо нехтує ними та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Враховуючи викладене, орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . За встановлених судом обставин до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України Суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом беззаперечно встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дочки, з раннього дитинства не спілкується з [PERSON] , не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини та має заборгованість зі сплати аліментів, а тому позовні вимоги щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] є підставними та підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, суд роз`яснює наступне. Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. У відповідності до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК Ураїни). В силу ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для дітей вікoм вiд 6 дo 18 рокiв з 01 липня - 2510 гривень. Визначений судом розмір аліментів у сумі 300 грн щомісячно позивачка вважає недостатнім, а тому звернулася до суду з позовом про їх збільшення. При вирішенні питання про збільшення розміру аліментів суд враховує, що сторони проживають окремо, спільна дочка колишнього подружжя проживає разом з матір`ю [PERSON] та повністю перебуває на її утриманні. На даний час сума стягуваних в користь позивача аліментів не забезпечує належного матеріального утримання дитини, оскільки, в силу свого віку, дочка сторін [PERSON] потребує більших витрат на її розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. Крім того, з часу присудження аліментів зріс і прожитковий мінімум для дітей. На час ухвалення даного судового рішення прожитковий мінімум з 01 січня 2021 року для дітей віком від 6 до 18 років - становить 2 510 гривень. При цьому суд також враховує матеріальне становище платника аліментів та вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] щомісячно у більшому розмірі, ніж визначено рішенням суду. Доказів на підтвердження обставин, які б спростовували такий висновок суду, в матеріалах справи немає та в судовому засіданні їх не здобуто. Відтак, позов [PERSON] в частині зміни розміру аліментів підлягає до задоволення шляхом зміни розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2007 року по справі № 2-2549/2007, та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved