Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання недійсним кредитного договору №200-07 від 08.08.2007 року укладення між нею та відповідачем. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказує, що у вересні 2013 року дізналася, що під час укладання кредитного договору №200-07 від 08.08.2007 року її було введено в оману щодо умов договору, у зв'язку з чим укладення кредитного договору не відповідало її внутрішній волі на момент його укладення. Зазначає, що банком було надано їй як споживачу фінансових послуг недостовірну інформацію щодо змінної відсоткової ставки LIBOR 6м, її розміру, способу нарахування та стоку зміни, що суперечить п. 4 ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Також вказує на те, що ПАТ «Кредобанк» не надав їй у письмовій формі детальний опис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, що є порушенням п. 3.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року, ПАТ «Кредобанк» у поданих запереченнях позовні вимоги заперечує та зазначає, що Позивач допустив однобоке та необґрунтоване трактування ставки LIBOR 6м, яке не відповідає її суті. Згідно п. 9.8. кредитного договору, підписуючи кредитний договір позичальниця підтвердила, що була ознайомлена з умовами кредитування, тарифами банку та загальною вартістю кредиту. Також вказує на те, що 2009 року вона зверталась з листом до банку з проханням змінити умови кредитування, тобто [PERSON] знала про умови кредитування і розмір відсоткової ставки з дати підписання кредитного договору. Недвозначним, на думку відповідача, є п. 3.2. кредитного договору щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами, адже зазначення у даному пункті про те, що змінна ставка LIBOR 6м збільшена «на» 6%, виходячи з базових математичних законів, означає суму цих двох величин. Одночасно відповідач звертає увагу, що [PERSON] після зміни процентної ставки сплачувала проценти за новою ставкою, що відповідно до положень ч. ч. 2, 3 ст. 205 та ч. 2 ст. 642 ЦК України вказує на її згоду зі зміненим розміром процентної ставки. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить його задоволити в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях. Представник відповідача позовні вимоги заперечив, з підстав наведених у запереченнях проти позову та додаткових запереченнях проти позову про визнання кредитного договору недійсним, просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ПАТ «Кредобанк», дослідивши докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] 08.08.2007 року був укладений кредитний договір №200-07, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 12000,00 (дванадцять тисяч) доларів США на термін до 07.08.2017 року і зобов'язувалась повернути кредит і сплатити проценти. Пунктом 3.2. кредитного договору сторони узгодили, що за користування кредитом Позичальник сплачує Банку проценти річні у розмірі, що визначається як ставка LIBOR 6м збільшена на 6%. Розмір процентів за кредитом змінюється кожні 6 місяців у конкретно визначені дати - 15 червня та 15 грудня кожного року, протягом усього строку дії цього Договору. На день укладання цього Договору LIBOR 6м - 5,4%. Порядок повернення кредиту визначений у п. 4.1. кредитного договору, згідно якого повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами, починаючи з серпня 2007 року по 100,00 доларів США не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачене цим Договором та/або додатками до нього. Згідно п. 9.8. кредитного договору, шляхом підписання цього договору позичальник підтверджує, що ознайомився з умовами кредитування, тарифами банку та загальною вартістю кредиту. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України , підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією із сторін, зокрема вимоги про те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно статті 10 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. LIBOR (London interbank offered rate) - лондонська міжбанківська ставка пропозиції грошових коштів, база для надання кредитів, змінна складова процентної ставки, за якою здійснюється надання позик. Постійною ж складовою процентної ставки є надбавка до базисної ставки - спред (sprad), тобто премія за банківські послуги, чи маржа. Виходячи з п. 3.2. кредитного договору №200-07 від 08.08.2007 року премія ПАТ «Кредобанк» за надані послуги або маржа сторонами погодилась на рівні 6%, змінна ж ставка LIBOR змінюється два рази на рік 15 червня та 15 грудня. Доводи позивача на ненадання йому інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, зокрема, щодо ціни, як на підставу визнання договору недійсним, передбачену ч. 1 ст. 230 ЦКУ, також є помилковими. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦКУ правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦКУ є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачено. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Тому посилання позивача на обов'язкове зазначення у кредитному договорі детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача в силу п. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є неправомірним, оскільки дана норма була законодавчо закріплена у даному законі з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» № 3795-VI від 22.11.2011 року. Таким чином, законодавчі норми, на які посилається позивач, не можуть застосовуватись до умов договорів, які були укладені 22.11.2011 року, у тому числі до договору укладеного сторонами 08.08.2007 року. Як закріплено у ч. 1 ст. 627 ЦКУ, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони своїм вільним волевиявленням визначили умови кредитного договору. Зокрема при його укладанні позивач та відповідач домовились про зміст всіх умов договору. Позивач не заперечував проти існування будь-яких з пунктів договору та погодився його виконувати, що підтверджується підписанням, а також вчиненням дій, направлених на виконання умов кредитного договору. Позивачем не було надано жодного підтвердження факту того, що при підписанні договору його волевиявлення не було вільним. Безпідставним та необґрунтованим є також твердження позивача, що кредитний договір було укладено ним під впливом обману зі сторони відповідача. Позивач був ознайомлений з усіма істотними умов договору, умовами та строками повернення кредитних ресурсів та сплатою процентів за користування ними, що підтверджується наявністю його підпису під текстом кредитного договору. Представником ПАТ «Кредобанк» з посиланням на дані офіційного сайту Національного банку України http://www.bank.gov.ua/control/uk/index, було доведено, що ставки кредитування в іноземній валюті у 2007 році коливались на рівні 9,4%-13,2% річних за даними статистичної звітності банків України, при цьому середня ставка за кредитами в іноземні валюті на дату укладення кредитного договору - 08.08.2007 року, була визначена НБУ на рівні 11,7% річних. Тому твердження позивача про те, що кредит ним брався на невигідних умовах є безпідставним. Посилання позивача на розрахунок заборгованості доданий до позовної заяви ПАТ «Кредобанк» про стягнення кредитної заборгованості як обґрунтування неправомірного щомісячного збільшення відсоткової ставки судом не може бути прийняте до уваги, так як згаданий позов залишений без розгляду за заявою банку і згідно пояснень представника відповідача на даний час у провадженнях судів позови про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №200-07 від 08.08.2007 року на корить ПАТ»Кредобнк» відсутні. Таким чином, договір укладено у порядку визначеному цивільним законодавством України, умови договору були узгоджені сторонами. Крім того, цивільним законодавством чи договором не визначено порядку додаткового роз'яснення будь-яких умов договору, зокрема банком позичальнику, адже останній був наділений можливістю до його укладення звернутись до будь-якого фахівця для додаткового роз'яснення. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed