Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування заявлених позовних вимог, з урахуванням збільшених позовних вимог, зазначено, що 26 квітня 2005 року зареєстровано шлюб між нею та [PERSON]. Вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, він постійно влаштовує скандали та сварки, застосовує фізичну силу, що зробило спільне життя неможливим. Окрім того відповідач не приймає участі в матеріальному забезпеченні сімї, не працює. З 2015 року припинено ведення спільного господарства з відповідачем. Шлюбні відносини між ними припинено. Спору про місце проживання дітей не має. Окрім того позивач посилається на те, що за час шлюбу за спільні кошти з відповідачем придбано таке майно: компютер 1 шт. 3000 грн.; ноутбук 1 шт. 5000 грн.; телевізор 3 шт. 6000 грн.; холодильник 1 шт. 1500 грн.; пральна машина 1 шт. 6000 грн.; пральна машина 1000 грн.; електрочайник 1 шт. 200 грн.; праска 1 шт. 200 грн.; плойка 1 шт. 50 грн.; фен 1 шт. 300 грн.; пральна дошка 1 шт. 250 грн.; дитячий столик 1 шт. 300 грн.; стільці 3 шт. 600 грн.; тонометр 1 шт. 350 грн.; плеєр 1 шт. 100 грн.; ліжко дитяче 1 шт. 1000 грн.; стінка 1 шт. 3000 грн.; диван 3 шт. і крісло 2 шт. 7800 грн.; стіл письмовий 1 шт. 700 грн.; шафа 1 шт. 1000 грн.; тумбочка 1 шт. 300 грн.; ковдра 5 шт. 1200 грн.; килим 4 шт. 1500 грн.; рушник великий 3 шт. 150 грн.; рушник маленький 5 шт. 100 грн.; постільна білизна 3 комп. 600 грн.; велосипед 1 шт. 1500 грн.; набір каструль 500 грн.; цукерничка та солянка 70 грн.; термос 1 шт. 200 грн.; штори 800 грн.; вентилятор 1 шт. 250 грн.; стакани 20 шт. 60 грн.; стакани великі 20 шт. 60 грн.; чашки 10 шт. 100 грн.; сервіз кавовий 200 грн.; гральні диски 10 шт. 350 грн. всього на суму 46\~290 грн. Позивач пропонувала відповідачу поділити це майно добровільно, проте він не повертає їй речі, в тому числі її одяг та одяг дітей. У звязку з чим позивач просила суд в порядку поділу спільного майна подружжя виділити їй: ноутбук 1 шт. 5000 грн.; пральна машина 1000 грн.; електрочайник 1 шт. 200 грн.; праска 1 шт. 200 грн.; плойка 1 шт. 50 грн.; фен 1 шт. 300 грн.; пральна дошка 1 шт. 250 грн.; дитячий столик 1 шт. 300 грн.; стільці 3 шт. 600 грн.; плеєр 1 шт. 100 грн.; ліжко дитяче 1 шт. 1000 грн.; стінка 1 шт. 3000 грн.; диван 3 шт. і крісло 2 шт. 7800 грн.; стіл письмовий 1 шт. 700 грн.; ковдра 5 шт. 1200 грн.; килим 4 шт. 1500 грн.; рушник великий 3 шт. 150 грн.; рушник маленький 5 шт. 100 грн.; постільна білизна 3 комп. 600 грн.; набір каструль 500 грн.; цукерничка та солянка 70 грн.; штори 800 грн.; стакани 20 шт. 60 грн.; стакани великі 20 шт. 60 грн.; чашки 10 шт. 100 грн.; сервіс кавовий 200 грн.; гральні диски 10 шт. 350 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснила, що останні пять років вони не проживають разом. Вважає подальше збереження шлюбу неможливим. За час шлюбу ними було придбано певне майно, яке вони купували за спільні кошти, проте відповідач нічого не бажає їй повертати, посилаючись на те, що вона ще може до нього повернутися. Все майно вони купували в м.Дніпродзержинськ або м.Верхівцеве. Деяке майно, зокрема посуд, їй дарували родичі. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила суд задовольнити заявлені вимоги. Відповідач не бажає добровільно поділити спільне майно подружжя. У звязку з тим, що діти проживають з позивачем є підстави для збільшення частки позивача. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, проти розірвання шлюбу не заперечував, проте заперечував проти поділу майна, оскільки частина майна була придбана до шлюбу, наявність іншого майна у відповідача та час його придбання позивачем не доведено. Фактично шлюбні відносини припинено ще в 2010 році, тому все майно, яке було придбано після 2010 року є особистим майном відповідача. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши позивача як свідка, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 26 квітня 2005 року виконавчим комітетом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 12 та видано свідоцтво про шлюб (а.с. 5). Подружжя має двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.3-4). Судом встановлено, що сторони фактично разом не проживають з 2010 року, стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння подружжя, відсутність спільних інтересів та небажання сторін зберегти шлюб. Таким чином, фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. У звязку з цим вимоги позивача про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про місце проживання дітей не має. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили\~\~органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Оскільки від позивача не надійшло клопотання про відновлення їй дошлюбного прізвища суд вважає за необхідне залишити їй прізвище «Завічевська». Також судом встановлено, що за час шлюбу подружжям було придбано певне майно: компютер 1 шт. 3000 грн.; ноутбук 1 шт. 5000 грн.; пральна машина 1 шт. 6000 грн.; пральна машина 1000 грн.; електрочайник 1 шт. 200 грн.; праска 1 шт. 200 грн.; плойка 1 шт. 50 грн.; фен 1 шт. 300 грн.; пральна дошка 1 шт. 250 грн.; дитячий столик 1 шт. 300 грн.; стільці 3 шт. 600 грн.; тонометр 1 шт. 350 грн.; ліжко дитяче 1 шт. 1000 грн.; стінка 1 шт. 3000 грн.; диван 1 шт. і крісло 2 шт. 4500 грн.; ковдра 3 шт.; килим 4 шт. 1500 грн.; рушник великий 3 шт. 150 грн.; рушник маленький 5 шт.100 грн.; постільна білизна 3 комп. 600 грн., вентилятор 250 грн. Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Придбання цього майна за час шлюбу доводиться показаннями позивача, яка була допитана як свідок у відповідності до ст. 184 ЦПК України, та показала, що увесь час вона працювала, а тому всі речі вони купували за спільні кошти, а також показаннями свідка [PERSON], яка суду показала, що все це майно вони купували за свої кошти на базарі та у магазинах у м.Дніпродзержинськ та у м.Верхівцеве, в тому числі меблі (стінку, диван та два крісла, стільці) килими 4 шт., ковдри 3 шт., постільну білизну, компютер та ноутбук. Одну пральну машину купила позивач, а іншу за 6000 грн. купив відповідач. Електрочайник, праску, плойку, фен, пральну дошку все це купувала [PERSON] У звязку з чим суд приходить до висновку, що позивачем доведено, що вищевказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Визначаючи вартість придбаного майна, суд виходить з тих сум, які сторонами в судовому засіданні не оспорювались, а тому згідно з ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини щодо вартості майна суд вважає такими, що не підлягають доказуванню. Окрім того сторонами не було надано будь-яких доказів на підтвердження чи спростування вартості майна, клопотань про призначення судової експертизи щодо визначення вартості майна від сторін не надійшло, не зважаючи на те, що суд розяснив сторонами право заявляти таке клопотання. Вартість дивана та двох крісел суд вважає за можливе визначити в сумі 4500 грн. без урахування вартості двох диванів, які не були придбані подружжям під час шлюбу та виходячи із загальної вартості трьох диванів та двох крісел, яка визначена позивачем як 7800 грн. Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 71 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Пунктом 24 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року передбачено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. На підставі вищевикладеного, дотримуючись принципу рівності часток подружжя під час поділу майна, а також ту обставину, що діти проживають разом з позивачем, суд вважає за необхідне поділити наявне спільне сумісне майно подружжя в такому порядку: визнати за [PERSON] право власності на майно: ноутбук 1 шт. 5000 грн.; пральна машина 1 шт. 1000 грн.; електрочайник 1 шт. 200 грн.; плойка 1 шт. 50 грн.; фен 1 шт. 300 грн.; пральна дошка 1 шт. 250 грн.; дитячий столик 1 шт. 300 грн.; ліжко дитяче 1000 грн.; диван 1 шт. та 2 крісла 4500 грн.; стільці 3 шт. 600 грн., ковдра 3 шт.; килими 4 шт. 1500 грн.; рушник великий 3 шт. 150 грн.; рушник маленький 5 шт. 100 грн.; постільна білизна 3 комплекти 600 грн., на загальну суму 16950 грн., а [PERSON] залишити у власність таке майно: компютер 1 шт. 3000 грн.; пральна машина 1 шт. 6000 грн.; стінка 1 шт. 3000 грн.; штори 800 грн., тонометр 1 шт. 350 грн.; вентилятор 250 грн., праска 1 шт. 200 грн. всього на загальну суму 13600 грн. Під час вирішення питання про поділ майна суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт придбання деякого майна, яке, на її думку, підлягає поділу, під час шлюбу. Так свідок [PERSON] суду показала, що телевізор, холодильник, письмовий стіл, шафа, тумбочка та два дивани знаходились у будинку, який було придбано відповідачем в 2005 році. Тому суд приходить до висновку, що вказане майно (телевізор, холодильник, письмовий стіл, шафа, тумбочка та два дивани) не можна вважати таким, що набуте у шлюбі, а тому воно не підлягає розподілу як спільна сумісна власність подружжя. Окрім того не підлягає поділу майно, яке було подаровано дітям подружжя [PERSON]: велосипед, плеєр, гральні диски. Цю обставину підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON], яка показала, що велосипед придбав для сина відповідач, а плеєр та гральні диски вона особисто купувала онуку. Також суд вважає, що не підлягає розподілу як спільна сумісна власність подружжя і є особистим майном позивача таке майно: набір каструль 500 грн.; цукерничка та солянка 70 грн.; стакани 20 шт. 60 грн.; стакани великі 20 шт. 60 грн.; чашки 10 шт. 100 грн.; сервіс кавовий 200 грн., термос 1 шт. 200 грн. те, що це майно було подаровано особисто [PERSON] підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON], яка показала, що дарувала ці речі донці на День народження та інші свята. У звязку з чим суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст.88 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позивачем понесено судові витрати в сумі 1102 грн. 40 коп., суд приходить до висновку, що понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial