Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Гордійчук М.В., про тлумачення заповіту. Позовні вимоги, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог, мотивує тим, що [INFO] померла її та відповідача мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно. За життя спадкодавець склала заповіт, відповідно до якого заповіла: [PERSON] належну їй частину житлового будинку в [ADDRESS] (кухню, веранду та кімнату) та половину хліва, а також 0,10га огороду в [ADDRESS] ; [PERSON] - частину того ж житлового будинку (одну кімнату); [PERSON] - одну кімнату та літню кухню, половину хліва та земельну ділянку площею 1,76 га для ведення особистого селянського господарства в с. Піддубці (державний акт на право приватної власності на землю, серія РІ №116400). Вказує, що у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо земельної ділянки їй було відмовлено, оскільки є незрозумілим, яка саме земельна ділянка була передана їй у спадок, оскільки вважає, що розпорядження спадкодавця було спрямоване на те, щоб заповісти їй частину (0,1000 га) у складі земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий номер 0722885000:01:001:1347, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована на території Піддубцівської сільської ради, а не земельної ділянки площею 0,1000 га за кадастровим номером 0722885000:01:001:1350, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території с. Піддубці. На підставі наведеного, просить суд надати тлумачення заповіту від 02.02.2008 року, який складений [PERSON] та посвідчений секретарем Піддубцівської сільської ради Луцького району Волинської області Лазько В.М., зареєстрований в реєстрі за №37 та визначити, що вжите у заповіті словосполучення «0,10 га огороду в [ADDRESS] » стосується розпорядження [PERSON] на випадок смерті заповісти дочці [PERSON] частину земельної ділянки площею 0,10 га із земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 0722885000:01:001:1347, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, належну [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №289124, виданого Піддубцівською сільською радою 15 серпня 2007 року. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. У письмових поясненнях приватний нотаріус Гордійчук М.В. вказує, що вимоги позивача є хибними та необґрунтованими і прямо суперечать нормам земельного законодавства про цільове призначення землі, оскільки, спадкодавець у заповіті зазначила 0,10 га огороду, а не присадибної ділянки та не вказано Ѕ частина землі із 0,2500 га, як це тлумачить для себе позивач. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги, заяву про уточнення позовних вимог підтримали повністю. Просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що у його довірителя з позивачем на даний час є спір з приводу спадкового майна, а будь-які підстави для тлумачення заповіту відсутні. Третя особа до судового засідання подала заяву про розгляд справи без її участі. При вирішенні спору покладалася на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи), яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України) Відповідно до частин першої, другої статті 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Відповідно до статті 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Тобто, виходячи із приписів цієї норми, суд у тому випадку тлумачить заповіт, якщо існують правові підстави для його тлумачення, а спадкоємці самі не змогли здійснити тлумачення заповіту. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. Системний аналіз положень статей 213, 1256 ЦК України, дає підстави для висновку, що при тлумаченні змісту заповіту не допускається пошук тієї волі заповідача, яка не знайшла відображення у тексті самого заповіту, а також не допускається внесення змін у зміст заповіту, який є особистим розпорядженням фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно (а.с. 16). Із матеріалів справи вбачається, що спадкодавцю [PERSON] на прав власності належать наступні земельні ділянки: на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №289123 від 15.08.2007 року - земельна ділянка площею 0,3502 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка складається з чотирьох земельних ділянок: площею 0,0263 га, кадастровий номер 0722885000:01:001:1348, площею 0,1000 га, кадастровий номер 0722885000:01:001:1350, площею 0,1040 га, кадастровий номер 0722885000:01:001:1351 та площею 0,1199 га, 0722885000:01:001:1352; на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №289124 від 15.08.2007 року - земельна ділянка площею 0,2500 га, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 0722885000:01:001:1347, які розташовані у с. Піддубці Луцького району (а.с. 6-12). Відповідно до заповіту від 02.02.2008 року, посвідченого секретарем Піддубцівської сільської ради Луцького району Волинської області, зареєстрованого в реєстрі за №37, [PERSON] заповіла позивачу [PERSON] належну їй частину житлового будинку в [ADDRESS] (кухню, веранду та кімнату) та половину хліва, а також 0,10 га огороду в [ADDRESS] ; [PERSON] - частину того ж житлового будинку (одну кімнату); [PERSON] - одну кімнату та літню кухню, половину хліва та земельну ділянку площею 1,76 га для ведення особистого селянського господарства в с. Піддубці (державний акт на право приватної власності на землю, серія РІ №116400) (а.с. 5). В судовому засіданні встановлено, що у позивача [PERSON] виникло непорозуміння, оскільки, воля заповідача є незрозумілою щодо земельної ділянки, а саме вона вважає, що спадкодавець у заповіті мала на меті заповісти їй 0,10 га із земельної ділянки площею 0,2500 га, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 0722885000:01:001:1347. Однак, суд не погоджується з такими доводами позивача, виходячи з наступного. Зі змісту заповіту [PERSON] від 02.02.2008 року вбачається, що у заповіті вживається поняття «0,10 га огороду в селі Піддубці», тобто визначена земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, що належить спадкодавцю на праві власності. У вищевказаному заповіті відсутні посилання на намір спадкодавця у випадку її смерті передати в порядку спадкування частину земельної ділянки, в розмірі 0,10 га в складі земельної ділянки площею 0,2500 га, цільове призначення якої, будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Відтак, позивач звернувшись до суду з вимогою про тлумачення заповіту шляхом вказівки на те, що справжньою волею заповідача була передача їй частини земельної ділянки з іншим цільовим призначенням ніж визначено у заповіті, фактично просить вирішити питання не про тлумачення умов заповіту, а про зміну та доповнення його змісту, що є неприпустимим, оскільки це спотворює волю заповідача. З матеріалів справи вбачається, що 02.06.2020 року приватним нотаріусом Гордійчук М.В. позивачу та відповідачу, в рівних частинах, видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 0722885000:01:001:1347, що знаходиться на території с. Піддубці Луцького району (а.с. 55). Відтак, правова доля майна, що є предметом спору на час вирішення справи судом, фактично вирішена шляхом вчинення відповідних нотаріальних дій. Таким чином, підстави для тлумачення заповіту у спосіб, який просить позивач, та встановлення того, що 0,10 га огороду в селі Піддубці є частиною земельної ділянки площею 0,10 га із земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 0722885000:01:001:1347, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, є об`єктом спадкування за заповітом від 02.02.2008 року, відсутні. Крім того, зміст заповіту [PERSON] від 02.02.2008 року є зрозумілим, не ускладненим неоднаковим використанням термінів, слів і понять, з його змісту чітко вбачається воля заповідача передати [PERSON] 0,10 га огороду в селі Піддубці, що належить спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №289123 від 15.08.2007 року. За таких обставин, суд вважає, що будь-яких підстав для тлумачення заповіту в даному випадку немає, а тому приходить до висновку про відмову в позові [PERSON] за безпідставністю.

Outcome: dismissed