Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS], згідно рішення №63 від 01.03.2004 виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області та свідоцтва про право власності на житло від 05.04.2004 року. В даній квартирі зареєстроване місце проживання [PERSON]. Відповідач не проживає в даній квартирі більше чотирьох років, своїх речей в ній не зберігає. Реєстрація місця проживання у її квартирі відповідача [PERSON] позбавляє її права на отримання субсидії на житлово-комунальні послуги. Вона є пенсіонеркою, отримує невелику пенсію і не спроможна оплачувати квартплату та комунальні послуги в повному обсязі без оформлення субсидії. Добровільно знятися з реєстрації місця проживання у її квартирі відповідач не бажає. Тому, вона вимушена звернутися в суд та просити визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Представник позивача подала до суду заяву згідно якої просила справу розглянути у їх відсутність. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, не заперечує щодо задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового Кодексу України) необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією з технічного паспорта на квартиру, копією рішення №63 від 01.03.2004 виданого виконавчим комітетом Ладижинської міської ради Вінницької області та свідоцтвом про право власності на житло від 05.04.2004 року. В квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відповіддю на адвокатський запит наданий відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади Ладижинської міської ради Вінницької області. За змістом ст. 16 ЦК України особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Тому суд вважає, що [PERSON], як користувач майна, має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування майном шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11. Відповідно до вказаного рішення Верховного Суду України, зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що що відповідач [PERSON] не є наймачем житлового приміщення в належній [PERSON] квартирі. Договір найму жилого приміщення у вказаній квартирі між сторонами не укладався. Відповідач був членом сім'ї власника квартири, однак він втратив право користування цим житлом, так як був відсутній без поважних причин у квартирі понад один рік. А тому він не має права користування житловим приміщенням у даній квартирі. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] будучи зареєстрованим в належній позивачу квартирі, тривалий час не проживає в ній, а тому обмежує право позивача на користування даною квартирою. При цьому судом не встановлено жодних поважних причин, які б перешкоджали відповідачу користуватись будинком. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. Оскільки позов визнано відповідачем до початку розгляду справи по суті суд повертає позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved