Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18 жовтня 2008 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. У шлюбі, [INFO] року, народилася донька - [PERSON], яка проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання доньки відмовляється. Тому позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу відповідача, починаючи з дня подання заяви до повноліття доньки. У судовому засіданні позивач підтримала позов та просила задовольнити позовні вимоги. Суду пояснила, що з квітня 2013 року проживає з дитиною окремо від відповідача, який не надає матеріальної допомоги на утримання їх малолітньої дитини. Інших дітей та непрацездатних батьків на утриманні вона не має. Вона працює та отримує заробітну плату близько 2000 грн. Добровільно надавати допомогу на утримання доньки відповідач відмовляється. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Пояснив, що офіційно не працює, не має стабільного заробітку. Підтвердив, що матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Інших дітей, непрацездатних батьків на утриманні не має. Хронічних захворювань не має. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну неповнолітню дитину - доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується її свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.3). Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради від 4 листопада 2013 року (а.с.5). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач є батьком малолітньої дитини, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між сторонами у справі, досягнуто не було, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.ст. 182, 184 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що дитина потребує утримання, та те, що відповідач не має на утриманні інших дітей та непрацездатних батьків, а також ту обставину, що він не має регулярного, стабільного доходу. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вбачаються підстави для часткового задоволення заявлених позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі до досягнення нею повноліття, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 229 (двісті двадцять дев`ять) грн. 40 коп. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial