Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про виселення. Вказує, що 11.06.2013 року, позивач придбав у відповідача, [PERSON], [PERSON] 3/4 частин двохкімнатної квартири [ADDRESS], а інша 1/4 частки вказаної квартири належала йому на праві власності. З моменту укладення договору купівлі-продажу та на даний час, відповідач чинить йому перешкоди в користування його власністю, зловживаючи спиртними напоями, постійно влаштовує сварки, ображає його близьких, вчиняє дії щодо знищення його майна, порушує правила співжиття. Просить виселити відповідача із квартири та покласти на нього судові витрати. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав на адресу суду заяву, якою просив справу розглядати у його відсутності по наявних у ній матеріалах, позов підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з'явилися, хоча повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи, проте про причини неявки суд не повідомили, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог не подали. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, з врахуванням наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] придбав 3/4 двохкімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.5-6,8). Як вбачається із копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що позивачу належить також 1/4 вищевказаної квартири (а.с.7). Водночас, із п. 1.6. договору купівлі-продажу вбачається, що продавці - [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] зобов'язалися звільнити квартиру від майна та передати ключі позивачу (а.с.5-6). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS], що підтверджується копією будинкової книги (а.с.9-13). Згідно до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власності можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідач [PERSON] не є членом сім'ї власника житла в розумінні ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, та не є співвласником вищевказаної квартири, оскільки його право власності припинилося із укладенням вищевказаного договору купівлі-продажу. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити та виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути 243, 60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved