Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Верхівцевської міської ради про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] року помер чоловік позивача - [PERSON]. За життя він отримав земельну ділянку під забудову по [ADDRESS]. Право власності на садибний житловий будинок він не зареєстрував. Після його смерті [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте 17 травня 2017 року вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності на садибний житловий будинок. Окрім того позивач зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] На підставі вищевикладеного, [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на садибний житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В судове засідання позивач, відповідач та третя особа, приватний нотаріус Малашова Г.В., не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, кожний окремо подав заяву про розгляд справи без їхньої участі. Позивач позов підтримав, відповідач позов визнав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, комунального підприємства «Верхньодніпровське БТІ», в судовому засіданні пояснила, що до БТІ звернувся спадкоємець та було встановлено, що право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] не зареєстровано. Згідно з матеріалами архівної інвентарної справи 6 березня 1984 року до БТІ звертався [PERSON] для виготовлення технічної документації на цей будинок, за його зверненням було виготовлено технічний паспорт. Також 19 червня 1984 року було замовлення на обмір земельної ділянки за цією адресою. Інших звернень щодо спірного нерухомого майна до КП «Верхньодніпровське БТІ» не було. В 2017 році було складено технічний паспорт на будинок вже за зверненням позивача. Суд, вислухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідки землевпорядника Верхівцевської міської ради № 572 від 13 червня 2017 року згідно з земельно-кадастрової книги [PERSON] було надано в користування земельну ділянку площею 0,0609 га за адресою: [ADDRESS], земельна ділянка не приватизована (а.с.15). Згідно з технічним паспортом від 24 травня 2017 року на вищевказаній земельній ділянці в 1983 році було побудовано житловий будинок та в період з 1983 до 1989 року було побудовано господарські будівлі та споруди (а.с.16-17). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] фактично набув право власності на садибний житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS], оскільки його було побудовано на земельній ділянці, яка була передана йому в користування для будівництва житлового будинку, він вважається таким, що введений в експлуатацію та у відповідності до Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень мав право зареєструвати право власності на це майно, проте не зробив цього, що підтверджується довідкою КП «Верхньодніпровське БТІ» № 236 від 16 травня 2017 року (а.с.18). Підстав для припинення права власності у відповідності до ст. 346 ЦК України не встановлено. Також суд звертає увагу на те, що згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 91547314 станом на 10 липня 2017 року право власності та інші речові права на нерухоме майно за вищевказаною адресою ні за ким не зареєстровано (а.с.34). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.10). Після його смерті його дружина, [PERSON], звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте постановою державного нотаріуса від 17 травня 2017 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами та будівлями за адресою: [ADDRESS] не було зареєстровано за спадкодавцем, а також у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа (а.с.13). Згідно з матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON] інші спадкоємці, окрім [PERSON] із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Мати спадкодавця, [PERSON], подала заяву про відмову від прийняття спадщини (а.с.11). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 7 вересня 2016 року заповіти та спадкові договори від імені [PERSON] не зареєстровано (а.с.41,42). Інших спадкоємців за законом або заповітом, малолітніх, неповнолітніх, недієздатних спадкоємців або спадкоємців, які визнані судом обмежено дієздатними після смерті [PERSON] не встановлено. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи те, що [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS] з підстав не заборонених законом, позивач, [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою, а її право власності на спадкове майно, як спадкоємця, не визнається, суд вважає заявлені позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Така позиція узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка викладена в листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved