Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступне. [PERSON] є власником жилого будинку з надвірними побудовами, яке розташоване за адресою: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, селище міського типу Борівське, вулиця Калинова, 23, на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку з надвірними побудовами, виданого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] № 2184 від 24.10.2007 року. В спірному жилому будинку зареєстрована відповідач, онука позивача, [PERSON], яка з 2011 року не проживає в ньому без поважних причин. У звязку із викладеним позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим будинком № 23 по вулиці Калинова селища міського типу Борівське міста Сєвєродонецька Луганської області. В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб В судовому засіданні було встановлено, що жилий будинок з надвірними побудовами № 23 по вулиці Калинова селища міського типу Борівське міста Сєвєродонецька Луганської області належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу жилого будинку з надвірними побудовами, виданого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] № 2184 від 24.10.2007 року та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17769986, наданого Комунальним підприємством «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» від 18 лютого 2008 року. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 100165439 від 12.10.2017 року вбачається, що право власності на жилий будинок з надвірними побудовами за адресою: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, селище міського типу Борівське вулиця Калинова, будинок № 23, належить [PERSON]. Згідно із копією Акту, виданого Борівською селищною радою міста Сєвєродонецька від 21.07.2017 року, відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації в жилому будинку, яке розташоване за адресою: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, селище міського типу Борівське вулиця Калинова, будинок № 23, з 2011 року. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2011 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача стосовно визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим будинком за адресою: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, селище міського типу Борівське вулиця Калинова, будинок № 23, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved