Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав. Свій позов мотивує тим, що 02.10.2011 року між нею та відповідчем був укладений шлюб, який згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 18.07.2013 року було розірвано. Від цього шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею. З народження дитини відповідач усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо нього: не спілкується та не бачиться зі своїм сином, не цікавиться його життям, побутом, не приймає участі у його вихованні, матеріальної допомоги не надає, аліментів не сплачує. Зазначає, що відповідач батьківських обов'язків не виконує на протязі тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. На підставі наведеного, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала з підстав зазначених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник служби у справах дітей Луцької міської ради проти задоволення позову не заперечив, вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників справи, показання сідків [PERSON], [PERSON], з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 18.07.2013 року було розірвано (а.с.7). В шлюбі народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.06.2012 року (а.с.6). Згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 05.12.2013 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 24.10.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8). З довідки-розрахунку Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк встановлено, що заборгованість по аліментах згідно виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 600 грн. станом на 31.03.2018 року становить 31954,80 грн. (а.с.9). До висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] прийшла Луцька міська рада, що підтверджується висновком Служби у справах дітей № 157 від 26.06.2018 року та рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №421-2 від 04.07.2018 року (а.с. 33-34). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітьми лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився та не подав письмових заперечень щодо викладених у позовній заяві доводів, тим самим не спростував жодну із викладених у ній обставин. Таким чином, судом встановлений факт ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідачем, що є підставою відповідно до ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав. На підставі ст.ст.164 165 СК України, ст. 18 Конвенції про права дитини, Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved