Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві зазначено, що 07 вересня 2001 року між сторонами по справі у виконавчому комітеті Верхньолипицької сільської ради Рогатинського району було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис за №9. За час спільного проживання в шлюбі в них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Спільне проживання з відповідачем склалося невдало, відповідач не дбав про сім'ю через що вони припинили спільне проживання. Шлюб носить формальний характер. Можливості зберегти сім'ю немає. Подальше перебування у шлюбі суперечитиме інтересам позивачки. Просила позов задовольнити. Після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON]. У судове засідання позивачка не прибула, направила на адресу суду письмове клопотання про слухання справи без її участі. Просила позовні вимоги задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув повторно, не повідомив суд про причини неявки у судове засідання, не подав клопотання про відкладення слухання справи, чи слухання справи без його участі, не подав відзиву на позов. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серія І-НМ №189569, повторно виданного Рогатинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, 07 вересня 2001 року було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] і [PERSON],[INFO]. Актовий запис про одруження №9. Після державної реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище [PERSON]. [PERSON] народилася 07 липня 2002 року. Батьки дитини [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-НМ №159997 від 26 вересня 2002 року, виданим Верхньолипицькою сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області. За статтею 16 «Загальної декларації прав людини» від 10.12.1948 року чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності, чи релігії вступати у шлюб і створювати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо вступу в шлюб, під час перебування у шлюбі і під час його розірвання. Проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дані положення закріплені у ст.55 Сімейного кодексу України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до вимог ст.112 СК України при розірванні шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову. Бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. За статтею 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони припинили спільне проживання, у позивачки наявне стійке волевиявлення, направлене на припинення сімейних відносин. Викладені обставини свідчать, що подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї неможливе, суперечитиме інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved