Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16.12.2000 року помер її батько [PERSON], а 08.01.2009 року померла бабуся - [PERSON], яка проживала в [INFO]. 09.02.2001 року останньою було складено заповіт, яким все своє майно заповіла позивачці [PERSON] Після смерті батька та бабусі відкрилася спадщина на житловий будинок в м.Виноградів по вул.І.Франка, 18, зареєстрований по 1/2 частині за кожним на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.02.1987 року. Спадкємцем після смерті батька та бабусі є лише позивачка, інших спадкоємців немає. Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом та заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, оригінал свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.05.1987 року втрачений. Просить суд визнати за нею право власності на спадковий житловий будинок в цілому, який знаходиться в м.Виноградів по вул.І.Франка, 18. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак її представник по довіреності адвокат [PERSON] подала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] міської ради належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. В судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне. 16.12.2000 р. в м.Виноградів Закарпатської області помер батько позивачки [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №016927 від 16.12.2000 року. 08.01.2009 року в м.Виноградів померла бабуся позивачки [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ №077796 від 08.01.2009 року. За життя, а саме 09.02.2001 року бабуся [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON], що підтверджується заповітом серії АВР №363605, що посвідчений державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №197. Після смерті батька та бабусі позивачки відкрилася спадщина, що складалася з житлового будинку в м.Виноградів по вул.І.Франка, 18. З Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.05.1987 року, що зареєстроване в реєстрі за №1169, вбачається, що спадкоємцями майна [PERSON], померлого, 14.02.1979 року, являються в рівних частинах кожний [PERSON] дружина, та [PERSON] син, мешканці м.Виноградів, вул.Франка, 18. Отже, спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON] відповідно до ст.1261 ЦК України є лише позивачка, оскільки її батько [PERSON] розірвав шлюб з матірю [PERSON] 22.05.1984 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ФМ №306916, виданим [PERSON] РАГС 22.09.1987 року. Крім того, після смерті бабусі [PERSON] відсутні спадкоємці за законом, в тому числі особи, які мають право на обовязкову частку при спадкуванні за заповітом. Позивач в шестимісячний строк після смерті спадкодавців прийняла спадщину, оскільки звернулася із заявами на прийняття спадщини у [PERSON] державну нотаріальну контору. Відповідно до листів державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] №№126/01-16, 127/01-16 від 23.03.2018 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом на спадкове майно у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності спадкодавцям спадкового майна. Позивач вказує, що оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно втрачено. Згідно виготовленого технічного паспорту та довідки КП «[PERSON] РБТІ» №207 від 16.03.2018 року житловий будинок в м.Виноградів по вул.І.Франка, 18 будівництвом завершений, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 1987 року зареєстровано по 1/2 частині кожному за [PERSON]П та [PERSON] Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України (2003 р.). Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно приписів ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.3.1. та п.3.3 Листа ВССУ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). У випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач [PERSON] як спадкоємець після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] має законне право на визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом та заповітом після смерті бабусі та батька.

Outcome: approved