Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з вказаним вище позовом, в обґрунтування якого зазначила наступне. Вона є власником квартири [ADDRESS]. З дозволу позивачки у вказаній квартирі були зареєстровані [PERSON] та його донька [PERSON], які тривалий час в ній не проживають, особистих речей в квартирі не мають. Теперішнє місце мешкання відповідачів позивачці невідоме. Всі обов'язки, що випливають з найму житлового приміщення несе позивачка, в тому числі за відповідачів. Таким чином, позивачка, посилаючись на ст. ст. 71, 150 ЖК УРСР, Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та ст. 391 Цивільного кодексу України, просила суд позов задовольнити. В судове засідання сторони не з'явилися, представник позивача в письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутністю заочно, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відповідачі про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи в їх відсутність чи заперечень на позов до суду не надходило. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив заочно розглядати справу у відсутності належно повідомлених відповідачів без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. На підставі договору купівлі-продажу позивачці [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS]. З дозволу позивачки у вказаній квартирі були зареєстровані [PERSON] та його донька [PERSON], які тривалий час в ній не проживають, особистих речей в квартирі не мають, що підтверджується актами від 09.01.2014 року та від 16.06.2014 року. Теперішнє місце мешкання відповідачів позивачці невідоме. Всі обов'язки, що випливають з найму житлового приміщення несе позивачка, в тому числі за відповідачів. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак, позивачка не має можливості розпорядитися своїм майном, в силу наступних обставин. У квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідачі, які в ній не мешкають, в квартирі не з'являються, забрали усі свої речі. Всі обов'язки, що випливають з найму житлового приміщення несе [PERSON] Таким чином, відповідачі у вказаній вище квартирі не проживають більш ніж як два роки (з 30.07.2012 року), своїх особистих речей в квартирі не мають, не приймають участі а ні у витратах на поточний ремонт квартири, а ні в оплаті необхідних комунальних та інших платежів. Згідно ст. 71 ЖК України, за тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Тимчасова відсутність особи повинна бути безперервною і, за загальним правилом, не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Якщо тимчасова відсутність особи перевищує шість місяців, члени сім'ї, в тому числі і колишні, а також наймодавець вправі пред'явити позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть». Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу». Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їхніх родин і вправі розпоряджатися нею за своїм розсудом. Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та підлягають задоволенню.

Outcome: approved