Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із вказаним вище позовом. Посилалася на те, що рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 19.08.2008 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумів розмірі 200 грн., щомісячно, до повноліття дитини. На даний час дитина потребує значно більшого догляду та коштів, однак вона не може повністю забезпечити та задовольнити потреби доньки одягом, продуктами харчування, засобами гігієни, оплатити у разі потреби її лікування та відвідування необхідних гуртків. Просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з твердої грошової суми в розмірі 200 грн. на 1/4 частину всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Сторони в судове засідання не зявилися, однак подали до суду заяви, в яких позивач свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, а відповідач позовні вимоги визнав та не заперечив проти їх задоволення. При цьому, просили розглянути справу без їхньої присутності. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.3 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, з досліджених матеріалів справи встановлено, що згідно копії виконавчого листа №2-625/2008, виданого Сокирянським районним судом Чернівецької області від 01.09.2008 року, з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн., щомісяця, починаючи з 05.08.2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 11.03.2011 року, шлюб між сторонами розірвано, прізвище позивача змінено на «Чумак». Згідно довідки, виданої в.о. сільського старости с. Коболчин Сокирянського району Чернівецької області за вих. №1065 від 01.08.2018 року, малолітня [PERSON] проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. З довідки, виданої КУ «Сокирянський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 31.07.2018 року вбачається, що малолітня [PERSON] є здоровою. Згідно довідки, виданої начальником Сокирянського РВ ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області за вих. №14.13-42/8126 від 30.07.2018 року, на виконанні відділу перебуває виконавчий лист №2-625/2008, виданий 01.09.2008 року Сокирянським районним судом Чернівецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн., щомісяця, починаючи з 05.08.2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки-розрахунку про розмір заборгованості по виплаті аліментів, виданого начальником Сокирянського РВ ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області за вих. №14.13-42/8126 від 30.07.2018 року, на підставі вказаного вище виконавчого листа, встановлено, що [PERSON] виплачені аліменти відповідачем. Разом з тим, станом на серпень 2018 року у боржника [PERSON] існує заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 200 грн. Положеннями ч. ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною другою ст.182 СК України, в редакції чинній на час винесення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів, було встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України №2037-VIII від 17.05.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності з 08.07.2017 року, було внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а також мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, положеннями даного Закону не було врегульовано питання щодо зміни мінімального розміру аліментів на одну дитину по аліментам, які стягувалися на підставі судових рішень, постановлених до набрання чинності зазначеним Законом. За таких обставин, державні виконавці не мають будь-яких законодавчо встановлених підстав для проведення стягнень по аліментам, з урахуванням зазначених змін до ч.2 ст. 182 СК України. Відповідно стягувач аліментів після набрання чинності зазначеним Законом позбавлений будь-якого іншого способу захисту права на отримання зазначеного мінімального розміру аліментів, окрім звернення до суду з позовом. Згідно ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Крім того, згідно розяснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось з них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід стягнути з відповідача. На підставі ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27.02.1991 року, ст.ст. 182, 184, 192 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved