Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про зміну розміру та способу стягнення аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16 листопада 2006 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Від даного шлюбу у них народилася дитина, а саме син [PERSON], [INFO]. Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2012 року з відповідача на утримання сина було стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Відповідач не цікавиться сином, участі в його вихованні не приймає, однак аліменти у вищевказаному розмірі сплачує регулярно. Оскільки для дітей віком від 6 до 18 років визначений прожитковий мінімум у розмірі 1860 гривень, а також недостатність раніше стягнутих рішенням суду аліментів у твердій грошовій сумі, то у позивача виникла необхідність зміни способу їх присудження з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача, а тому просить стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, зазначив, що він згідний сплачувати аліменти в розмірі не більше 500-600 грн. щомісячно, оскільки ніде не працює і відповідно заробітку не має. Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі до 16 листопада 2006 року. Рішенням Великоберезнянського районного суду від 14 листопада 2012 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень щомісячно. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У судовому засіданні встановлено, а також визнано сторонами, що відповідач з моменту присудження аліментів у 2012 року такі сплачував регулярно. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як зазначила у судовому засіданні позивач, розмір аліментів, який визначений рішенням Великоберезнянського районного суду від 14 листопада 2012 року, що має сплачувати відповідач, є недостатнім для утримання та виховання дитини, забезпечення нормального розвитку доньки та є меншим за гарантований державою мінімальний розмір, тому є підстави для збільшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як розяснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Оскільки після постановлення рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2012 року значно збільшився законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, значно підвищилася вартість життя, тому враховуючи матеріальне та сімейне становище сторін, оскільки розмір аліментів, який відповідач має сплачувати згідно рішення суду менший від мінімального розміру аліментів, визначеного законом, що не може забезпечити гармонійний розвиток дитини, а також те, що відповідно до вимог ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку за можливе збільшити розмір та змінити спосіб стягнення аліментів на користь [PERSON] з твердої грошової суми у розмірі 400 грн. щомісячно на частку від заробітку відповідача у розмірі 1/4 щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Тому,

Outcome: approved