Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом до Управління МВС України у Волинській області, покликаючись на те, що з 27.09.2011 року вона працювала на посаді старшого паспортиста сектору у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області та 15.08.2014 року була звільнена з роботи на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Посилаючись на те, що за період роботи на вищевказаній посаді нею не використано 22 дні щорічної основної відпустки, їй не було виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки та вихідної допомоги передбаченої ст. 44 КЗпП України, просить стягнути з відповідача Управління МВС України у Волинській області компенсацію за невикористану щорічну відпустку, вихідну допомогу при звільненні та середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити та проводити розгляд справи без її участі, щодо заочного розгляду справи не заперечила. Представник Управління МВС України у Волинській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи у його відсутності чи заперечень на позов до суду не надходило, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності представника відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки [NUMBER] від 28.09.2011 року, [PERSON] працювала на посаді старшого паспортиста сектору у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області (наказ № 390-о/с від 28.09.2011 року) і була звільнена із займаної посади відповідно до наказу № 245о/с від 14.08.2014 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.4, 6). Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до вимог ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 ст. 36 та пунктах 1,2,6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середньомісячного заробітку. Ч. 1 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також відпустки працівникам, які мають дітей. Беручи до уваги те, що на час розгляду справи відповідачем не надано доказів щодо виплати позивачу належних йому сум, вимоги останнього про стягнення компенсації за невикористані 22 дні щорічної відпустки та вихідної допомоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у вказані строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане до іншої роботи, розмір компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити та стягнути з Управління МВС України у Волинській області на користь позивача компенсацію за невикористані 22 дні щорічної відпустки, вихідну допомогу та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Тому з відповідача Управління МВС України у Волинській області в дохід держави підлягають стягненню 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved