Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

[PERSON], звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 17 вересня 2011 року між позивачем та відповідачкою, було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області про що в кризі реєстрації шлюбів зроблено запис № 272 від 17.09.2011 року. За час шлюбу в них народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання позивач зрозумів, що він з відповідачкою мають різні погляди на сімейне життя, між ними немає злагоди та взаєморозуміння. Шлюбні відносини між ними припинені та шлюб існує лише формально. Позивач до зали судового засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить справу слухати в його відсутність, позов підтримує. Відповідачка до зали судового засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутність, позов визнає повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] від 17 вересня 2011 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2011 року (а.с. 3). Відповідно до ст. ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи, що примирення між сторонами є неможливим та позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу, примирення між ними неможливе, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved