Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON], про поділ спільного майна подружжя та визначення права власності на частину майна. Позов мотивований тим, що Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 07.11.2017 року у цивільній справі № 297/1515/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON], який укладено 24.04.1993 року - розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. За час перебування у шлюбі, [PERSON] 21.04.2005 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій №2096 придбала квартиру №1 та квартиру №2 в житловому будинку, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Берегове, вул. Мукачівська, 95. Таким чином, оскільки нерухоме майно придбане за час перебування у шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя, тому [PERSON] просить здійснити поділ по 1/2 частині житлового будинку, визнавши за [PERSON] право власності квартиру №1 в житловому будинку, що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м. Берегове, вулиця Мукачівська, 95, загальною площею 42,7 кв.м., житловою 19,6 кв.м. До початку розгляду справи [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна, визнання права власності на 1/2 частину та встановлення порядку користування ним. Просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку №95 по вул.. Мукачівській в м. Берегове, квартир №1 та №2, виділив йому в користування квартиру №2, загальною площею 39,2 кв. м, житловою площею 18.4 кв.м., вартістю 193000 грн.. Залишити за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку №95 по вул.. Мукачівська в м. Берегове, квартир №1 та №2, виділив їй у користування квартиру №1, загальною площею 42,9 кв. м., житловою площею 19,7 кв.м., вартістю 211000 грн.. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним [PERSON] у судове засідання не зявилася, згідно поданої заяви, просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги за первісним позовом підтримала у повному обсязі, у задоволенні зустрічного відмовити. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не зявилися, однак останній подав заяву, згідно якої просив у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд приходить до наступного. За час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON], подружжя Петрич набуло у власність дві квартири під №1 та №2 в житловому будинку, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Берегове, вул. Мукачівська, 95. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 69 СК України, встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пункті 22 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та статтею 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У пунктах 23 - 24 названої Постанови також розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Зважаючи на вказані законодавчі положення, суд приходить до висновку, що житловий будинок є спільною сумісною власністю сторін, оскільки такий був придбаний подружжям [PERSON] та [PERSON] в період перебування їх шлюбу, а тому первісний та зустрічний позов слід задовольнити частково та визнати за [PERSON] право власності на квартиру №1, а за [PERSON] визнати право власності на квартиру [ADDRESS].

Outcome: partial