Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обгрунтувала тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 15.04.2001 року. На даний час вона звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу. У шлюбі у них народилося троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які на даний час є неповнолітніми, проживають разом з нею, спору щодо визначення місця проживання дітей немає. Причинами розірвання шлюбу є те, що вони останній місяць разом не проживають, оскільки відповідач зраджує їй в подружній вірності, забрав свої речі і пішов проживати до іншої жінки. З відповідачем вона не спілкується, він дітей не провідує. Просила шлюб розірвати, термін на примирення не давати, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, однак в позовній заяві просила справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду подав заяву, в якій позов визнав, не заперечив проти його задоволення та просив справу розглянути у його відсутності в підготовчому судовому засіданні. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони згідно свідоцтва про одруження, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15.04.2001 року (а.с. 4). У шлюбі у них народилося троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які на даний час є неповнолітніми (а.с. 5, 6, 7). Сімейне життя у сторін не склалося, протягом останніх місяців разом не проживають. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач просила відновити їй дошлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору з державного бюджету, сплаченого при поданні позову, а саме 384,20 грн., а решту понесених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 384,20 грн. (квитанція № 15.49.1/29727864 від 21.06.2019 року, а.с. 1) та 800,00 грн. на відшкодування витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу (квитанція №007516 від 25.06.2019 року, а.с. 9, витяг з договору про надання правової допомоги від 25.06.2019 року а.с. 10) слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved