Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування зазначеного позову посилається на те, що 13.09.2014 року о 15.50 год., керуючи транспортним засобом марки «Рено» д.н.з. [NUMBER] по вулиці Карпенка Карого в м. Луцьку, водій [PERSON]І, не вибрав безпечну швидкість для руху та скоїв зіткнення з автемобілем «Фіат» д.н.з. [NUMBER], який рухався попереду, під час удару «Фіат» відкинуло на автомобіль [NUMBER] (автомобіль позивача), внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.13.3 Правил дорожнього руху України. На місце дорожньо-транспортної пригоди були викликані співробітники ДАІ, що зафіксували ДТП та видали відповідні довідки. 13.09.2014 року був здійснений дзвінок з номеру телефона [NUMBER] та [NUMBER] на гарячу лінію ПрАТ «СК «Провідна» за номером [NUMBER] про повідомлення ДТП (запис розмови повинен зберігатися). Під час повідомлення оператор сказала що не може зареєструвати дане звернення, так як вказаний номер поліса не є зареєстрований в базі даних страхової компанії ПрАТ «СК «Провідна». Зазначає, що Поліс №АС/1404416 був виписаний 31 березня 2014 року, а згідно письмової відповіді від ПрАТ «СК «Провідна» про втрату поліса було повідомлено 11,09.2014 року. Агентом ПрАТ «СК «Провідна» не було своєчасно повідомлено про втрату документу згідно обліку, та ведення реєстру документів страхової компанії. 24.10.2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області міста Луцька була винесена Постанова, якою [PERSON] було визнано винним у скоєнні ДТП, та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді накладення штрафу. Цивільно-правова відповідальність [PERSON], відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застрахована і ПрАТ «СК «Провідна» (Поліс обов'язкового страхування №АС/1404416 від 31.03.2014). 15.09.2014 року позивач приїхала в страхову компанію ПрАТ «СК «Провідна щоб написати заяву, як потерпіла сторона. Працівник страхової компанії не виявив даний поліс в базі даних і зателефонував у сервісний центр для вияснення певних обставин. Тільки після цього даний випадок був зареєстрований, так як на полісі №АС/1404416 від 31/03/2014 була печатка, та підпис ПрАТ «СК «Провідна». Позивач надала Страховику усі необхідні документи, що передбачаються с 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для визначення випадку страховим та для визначення розміру страхового відшкодування. Останнім документом який був надісланий страховику саме й була вищезазначена постанова суду. 11.02.2014 року позивач отримала відповідь від ПрАТ «СК «Провідна» про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування. Моторно(транспортним страховим бюро України їй була надана відповідь про звернення в суд. Просить суд стягнути з [PERSON] грошові кошти у сумі 15\~360,12 гривень у відшкодування завданої шкоди, кошти в сумі 2\~500 гривень на відшкодування моральної шкоди, а всього на суму 17\~860,00 гривень та стягнути судові витрати. Позивач в судовому засіданні заявлений позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомляв, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових запереченнях. В подальшому в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1. ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2. ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України\~ шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON], 13.09.2014 року о 15.50 годині керуючи транспортним засобом марки «Рено» державний номерний знак [NUMBER] по вулиці Карпенка Карого в м. Луцьку, не вибрав безпечну швидкість для руху, скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], який рухався попереду, а останнього, в свою чергу, відкинуло на автомобіль [NUMBER], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.13.3 Правил дорожнього руху України (а.с. 9). Також судом встановлено, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2014 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень (а.с. 9). Також судом встановлено, що розмір заподіяної [PERSON] матеріальної шкоди внаслідок ДТП, яка відбулася 13 вересня 2014 року, становить 15\~360,12 гривень (а.с. 13). Представник відповідача, заперечуючи проти вказаного розміру шкоди, в порушення вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК України, жодних доказів на підтвердження своїх заперечень суду не надав. При цьому, судом приймається до уваги сам факт завдання позивачу матеріальної шкоди у розмірі 15\~360,12 гривень, а не обовязок позивача понести реальні витрати у звязку з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, як про це наголошував представник відповідача у своїх поясненнях (а.с. 53-56). Також судом встановлено, що 15 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до ПрАТ «СК «Провідна» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 10). Також судом встановлено, що 26 грудня 2014 року ПрАТ «СК «Провідна» було складено повідомлення на імя [PERSON] про відмову у виплаті страхового відшкодування у звязку з тим, що транспортний засіб «Рено» державний номерний знак [NUMBER], станом на дату ДТП не застрахований, поліс № АС/1404416 не був укладеним (а.с. 16-17). При цьому, судом достовірно встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 26 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 03 листопада 2015 року та ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2016 року, відмовлено ПрАТ «СК «Провідна» в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про визнання недійсним договору (полісу) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/1404416 (а.с. 34-42). Таким чином, цивільно-правова відповідальність [PERSON] станом на 13 вересня 2014 року була застрахована, а полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/1404416 чинним. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Як вказав Верховний суд України у своїй постанові від 20 січня 2016 року, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Щодо вимоги про стягнення з відповідача 2 500 гривень моральної шкоди, то вона не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом встановлено і це вбачається із самої позовної заяви та доданих до неї письмових матеріалів, що позивачем на засадах змагальності сторін взагалі не мотивовано в чому полягає моральна шкода, не надано доказів на підтвердження обґрунтування заподіяння моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 2 500 гривень. Оскільки лише висновок судово-психологічної експертизи може бути доказом щодо заподіяння розміру моральної шкоди. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даної вимоги. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що позивач, вільно, на власний розсуд використав спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до [PERSON], як до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування шкоди. При цьому, розмір шкоди, завданій [PERSON] внаслідок ДТП, яка відбулася 13 вересня 2014 року, становить 15\~360,12 гривень. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 15 360 гривень на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди внаслідок ДТП. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1\~102,40 гривень (а.с. 1). При цьому, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення 15\~360 гривень на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди внаслідок ДТП. При цьому 1 % від ціни позову становить 153,60 гривень. Проте мінімальний розмір судового збору за звернення до суду з позовом майнового характеру становить 551,20 гривень. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 551,20 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial