Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із вказаним вище позовом, в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 20 липня 2000 року вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрували у відділі РАГСу Дрогобицької міської ради, актовий запис № 242. Даний шлюб 14 листопада 2018 року, між ними розірвано. За час перебування в шлюбі у них народилося дві дочки: [PERSON] 18.02.2001р.н. та Катерина 16.05.2004р.н.. У звязку з тим, що відповідач ухилявся від добровільного надання матеріальної допомоги на утримання дітей, аліменти стягувалися за рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 30.10.2008 року у примусовому порядку до досягнення дітьми повноліття. 18 лютого 2019 року їхній дочці [PERSON], виповнилося 18 років, вона досягла повноліття. З 01 вересня 2018 року дочка навчається у Львівському національному медичному університеті ім..[PERSON], денна форма навчання, що підтверджується довідкою № 459 від 06.02.2019 року. Термін навчання до 01.07.2024 року. У звязку із досягненням дочкою повноліття, стягнення аліментів з відповідача припинилося. На даний час їй важко одній утримувати дочку (студента), а тому вона змушена звернутися з даним позовом в суд. 27.02.2019 року винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Сторони в судове засідання не з»явилися, від них поступили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позивач позов підтримує, а відповідач визнає. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд беручи до уваги клопотання сторін, дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] 18.02.2001р.н., що підтверджується свідоцтвом про народження (Серія 1-СГ № 214384) З довідки № 459 виданої 06 лютого 2019 року Львівським національним медичним університетом ім..[PERSON], вбачається, що [PERSON] є студентом 1-го курсу медичного факультету № 4 Львівського національного медичного університету ім..[PERSON], денна форма навчання. Термін навчання до 01.07.2024 року. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.\~\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Обовязок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження. Статтею 198 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка син, які продовжують навчання. Пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» урегулював, що обов»язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років: продовження ними навчання: потреба у зв»язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Батьки повинні робити все можливе для утримання своїх дітей, оскільки повнолітні діти, через свій молодий вік, стан фізичного розвитку, навчання у ВУЗі як правило, не можуть самі себе утримувати, не мають можливості повноцінно працювати. Статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 даного Кодексу. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін. Разом з тим, суд вважає за доцільне роз'яснити сторонам, що мати та батько - найрідніші для дитини люди на землі, тому одним із найосновніших їхніх немайнових прав є можливість постійного або хоча б систематичного спілкування: безпосереднього (прямого), телефонного, листовного. Дитина має природну потребу і право спілкуватися з обома батьками. Відсутність батьківської лінії виховання, справляє на дитину негативний вплив, а брак материнської любові є психологічною травмою на все життя. Разом з тим, спілкування з батьком - це право, а не обов'язок дитини. Якщо дитина через певні обставини відмовлятиметься бачитися з батьком, силувати її ніхто не має права. Такий примус буде актом неповаги до дитини Суд переконаний, що позивач потребує допомоги по утриманню повнолітньої дочки, оскільки остання продовжує навчання, а відповідач зобов»язаний таку допомогу надавати, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved