Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Управління житлово-комунального господарства і капітального будівництва Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, [PERSON], [PERSON], треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Новомосковськ», Служба у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради про вселення її в квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що вона не може користуватися житловим приміщенням, де зареєстрована, через те, що відповідачі чинять їй перешкоди. Квартира [ADDRESS] була надана рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради народних депутатів № 410 від 13.10.1989 року, її матері [PERSON] (на той час [PERSON]П.), як главі багатодітної сімї з фондів житла для тимчасового проживання. У вказаній квартирі з 1989 року були зареєстровані позивачка, її мати [PERSON] ([PERSON]П.), її брат [PERSON], сестра [PERSON] та сестра [PERSON] На даний час сестри у квартирі не зареєстровані. У 2004 році позивачка народила сина [PERSON], який був також зареєстрований за місцем її проживання у спірній квартирі. Починаючи з 2005 року вона разом з сином та чоловіком стали проживати у гуртожитку НМТЗ по вул. Жовтневій, 18 м.Новомосковська, кімн. 916, яку виділяли чоловікові для покращення житлових умов. Із реєстрації у квартирі по вул. 195 Стрілецької дивізії 4/9, вона не знялась. Оскільки умови проживання сімї з дитиною у гуртожитку були некомфортні, [PERSON] неодноразово намагалася домовитися з матірю про те, щоб вона дозволила їй проживати у спірній квартирі. Однак вона їй відмовляла. Більш того, мати разом з її братом [PERSON] замінили у квартирі вхідні двері та замки. Тому позивачка була позбавлена можливості користуватися житловим приміщенням. Декілька років вона з дитиною проживала в гуртожитку, на найманих квартирах, а з квітня 2014 року змушена була найняти помешкання у житловому будинку по пров. Підлісному, 35, м. Новомосковська, де і мешкає на даний час, сплачуючи за найм житла великі гроші. [PERSON] та [PERSON] як і раніше не дають їй змоги проживати у квартирі та на звернення до них відповідають грубістю. Це змусило [PERSON] звернутися у квітні 2014 року до Новомосковського MB ГУМВС України в Дніпропетровській області з заявою про забезпечення доступу в спірну квартиру. Однак і працівникам міліції [PERSON] заявив, що жити у квартирі [PERSON] не буде і ключів їй він не віддасть. Через це, і позивачка, і її малолітня дитина позбавлені можливості користуватися житлом через неправомірні дії [PERSON] та [PERSON], у звязку з чим вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених справ. В свою чергу, [PERSON], [PERSON] звернулися до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Новомосковськ», про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловою квартирою № 9, в будинку № 4, по вул. 195 Стрілецької дивізії в м. Новомосковську Дніпропетровської області. В обґрунтування свого позову позивачі зазначають, що спірна квартира була надана [PERSON] на її родину у складі 5 осіб: син [PERSON], доньки [PERSON], [PERSON], [PERSON] без зняття з квартирного обліку. Квартиру по вул. 195- Стрілецької дивізії, б. 4, кв. 9, житловою площею 20,7 м. кв. було надано у якості тимчасового покрашення житлових умов. Позивачі зазначають, що вказана квартира перебуває на балансі Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва у м. Новомосковськ Дніпропетровської області. Паспортний облік здійснюється ТОВ «КК» КомЕнерго - Новомосковськ». На сьогоднішній день у спірній квартирі зареєстровані та проживають: [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та її син [PERSON], [INFO], зареєстровані, але фактично не проживають і з 2004 року не поживали. У 2003 році [PERSON] одружилась і змінила своє прізвище з Жужа на [PERSON]. А у 2004 році [PERSON] виїхала зі спірної квартири за власним бажанням, забравши всі свої речі, до квартири свого чоловіка, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Сучкова, б. 23, кв. 62, де і зареєструвалася 15.06.2004 року зі своїм сином [PERSON] Тобто [PERSON] в своїй позовній заяві не тільки приховала цей факт, а й завідомо подала неправдиві факти про те, що ніколи не знімалася з реєстрації у квартирі по вулиці 195-ої Стрілкової Дивізії[ADDRESS]. у м. Новомосковську. Крім того, у відповідності до рішення Виконавчого комітету Новомосковської міської ради депутатів № 961 від 12 грудня 2005 року, її чоловікові [PERSON] виділено житлову площу у гуртожитку м. Новомосковська: кімнату № 916 по вул. Жовтнева, 18 на склад сімї 3 особи: дружина [PERSON], син [PERSON] [INFO]. В 2005 році [PERSON] разом з чоловіком і сином виїхала до виданого їхній сімї житла, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Жовтнева, буд. 18, кімната 916, де разом із сином і зареєструвалася 05.01.2006 року і проживала там до 2014 року. Позивачі також зазначають, що дійсно, 31.01.2006 року [PERSON] знову зареєструвалася за адресою м. Новомосковськ, вул. 195- Стрілецької дивізії 4/9, але фактично з 2004 року вона там не проживала. Заяв від відповідачки про продовження строку її відсутності в зазначеній квартирі з поважних причин до Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Новомосковської міської ради не надходило. 01.04.2014 року [PERSON]П, звернулась з заявою до ТОВ КК «КомЕнерго - Новомосковськ», з проханням скласти акт про не проживання [PERSON], яким підтверджується, що з 2006 року відповідачка не проживає в зазначеній квартирі. На сьогоднішній день [PERSON], постійно мешкає за адресою свого чоловіка, а тому зазначена квартира не являється її єдиним місцем проживання. За таких обставин, позивачі вимушені звернутися з даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] свій позов підтримали, просили його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними в позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову просили суд відмовити. Відповідачі за первісним позовом в судовому засіданні первісний позов не визнали, пояснивши, що позивачка фактично має інше житло, в якому мешкає зі своєю родиною, а тому втратила право користування даним приміщенням. Крім того, на даний момент у спірній квартирі, окрім [PERSON] та [PERSON] також мешкає цивільна дружина останнього та її дитина. Зустрічний позов просили задовольнити, мотивуючи його обставинами, викладеними в позовній заяві. Представник третьої особи Управління житлово-комунального господарства і капітального будівництва Новомосковської міської ради [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечував, зазначивши, що позивачка безпідставно звернулася з позовною заявою, оскільки втратила право користування спірним житловим приміщенням. Зустрічний позов визнав. Вважав його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи у свою відсутність, просила вирішити спір на розсуд суду (а.с.23). Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Новомосковськ» в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши учасників процесу, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що Рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради народних депутатів № 410 від 13.10.1989 року, [PERSON] на її родину у складі 5 осіб (син [PERSON], доньки [PERSON], [PERSON], [PERSON]О.) без зняття з квартирного обліку було надано у якості тимчасового покрашення житлових умов 2-х кімнатну квартиру, розташовану в м.Новомосковську по вул. 195- Стрілецької дивізії, б. 4, кв. 9, житловою площею 20,7 м. кв. (а.с.5). 01 листопада 2003 року позивач за первісним позовом [PERSON] одружилась з [PERSON], після чого змінила прізвище на «Кошелеву» (а.с.133). На момент розгляду справи шлюб між вищезазначеними особами не розірвано. Після одруження, [PERSON] виїхала разом з речами за місцем мешкання свого чоловіка за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул.Сучкова, 23/62, де 15.06.2004 року зареєструвалась і відповідно знялась з реєстрації у квартирі по вул. 195- Стрілецької дивізії, б. 4, кв. 9 в м.Новомосковську Дніпропетровської області, що підтверджується відповідним штампом у її паспорті (а.с.137). Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Пленум Верховного Суду України в п. 11\~\~постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Вирішуючи справу, суд звертає увагу на те, що, при розгляді справ про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням з підстав ст. 107 ЖК України у зв'язку з вибуттям на інше постійне місце проживання, суди мають встановити факти щодо іншого постійного місця проживання, а саме: яке житло є постійним місцем проживання; чи вважається воно таким особою, яка в ньому проживає; чи визнають за нею таке право інші мешканці; які є докази того, що житло є постійним місцем проживання. Проаналізувавши всі докази, надані сторонами, суд приходить до переконання, що [PERSON], виїхавши на постійне місце проживання до чоловіка за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул.Сучкова, 23/62, втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул.195- Стрілецької дивізії, 4/9. До такого висновку суд прийшов, приймаючи до уваги наступне. Виїжджаючи за місцем мешкання чоловіка, [PERSON] забрала свої речі. Відсутні її речі і зараз у спірній квартирі. Дана обставина сторонами не заперечувалась в судовому засіданні. Про той факт, що [PERSON] виїхала на інше постійне місце проживання свідчить і та обставина, що вона була зареєстрована у квартирі чоловіка за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул.Сучкова, 23/62. Крім того, інші мешканці вищезазначеної квартири, зокрема свекруха, визнавали за нею таке право, про що свідчить той факт, що її свекруха [PERSON] зверталась до Виконавчого комітету Новомосковської міської ради депутатів із заявою про покращення житлових умов, оскільки склад її сімї становив 5 чоловік (а.с.135). Відповідь на дане звернення датована 19.01.2005 року, тобто на той час, коли [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.137). Таким чином, інші мешканці квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул.Сучкова, 23/62 не тільки сприймали [PERSON], як особу, яка постійно мешкає у їх приміщенні, а навіть звертались за покращенням житлових умов для своєї родини, з урахуванням кількості мешканців, в тому числі [PERSON] Як стверджував представник позивача [PERSON] [PERSON], результатом саме даного звернення стало Рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 12.12.2005 року № 961 (копія якого міститься в матеріалах справи), згідно з яким [PERSON] на склад сімї 3 особи: дружина [PERSON], син [PERSON] [INFO], виділено житлову площу у гуртожитку м. Новомосковська: кімнату № 916 по вул. Жовтнева, 18 (а.с.64). Суду надано копію рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.01.2015 року, яким рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.11.2014 року про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], ухваленого в цивільній справі за позовом Управління житлово-комунального господарства і капітального будівництва Новомосковської міської ради Дніпропетровської області до [PERSON], треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Новомосковськ», [PERSON], [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, скасовано, в задоволенні позову відмовлено (а.с.48-49). Відмовляючи в позовних вимогах про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], в мотивувальній частині вищезазначеного Рішення, колегія суддів апеляційного суду Дніпропетровської області зазначила про те, що «жиле приміщення у гуртожитку, куди вибувала [PERSON] у 2005 році зі спірної квартири, не можна було вважати її постійним місцем проживання…» (а.с.45). Однак дані висновки суду апеляційної інстанції не можуть бути прийняті судом у якості преюдиційних, оскільки в даному судовому засіданні суду були надані докази, які не були відомі під час розгляду справи апеляційним судом. А саме, суду надана копія Рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 20.04.2005 року №223 (копія якого міститься в матеріалах справи) (а.с.132), яким з будинку, розташованому за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул.Жовтнева, 18, знято статус «гуртожитку». Тобто, на момент виділення житла сімї [PERSON] в грудні 2005 року (Рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 12.12.2005 року № 961 (копія якого міститься в матеріалах справи), яким [PERSON] на склад сімї 3 особи: дружина [PERSON], син [PERSON] [INFO], виділено житлове приміщення, розташоване за адресою: м. Новомосковськ, кімната № 916 по вул. Жовтнева, 18 (а.с.64)) дане житло вже не мало статус «гуртожитку», а виділялось як постійне. Крім того, у виділене приміщення [PERSON] вибувала не зі спірної квартири, як зазначив суд апеляційної інстанції у своєму Рішенні, (та як зазначала [PERSON] у своєму позові), а з квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул.Сучкова, 23/62, про що свідчать відповідні відмітки в паспорті [PERSON] (а.с.137). Дійсно, суду надано довідку № [NUMBER] «КК «КомЕнерго-Новомосковськ» від 07.04.2014 року, згідно якої, зокрема, на момент розгляду справив суді, [PERSON] разом з матірю [PERSON], сином [PERSON], братом [PERSON] зареєстровані [INFO] (а.с.4). Однак, як розяснив Пленум Верховного суду України в п.15 Постанови від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Таким чином, суд приходить до переконання, що [PERSON] отримала від держави не тимчасове, а постійне житло, розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул. Жовтнева, будинок 18 кімната № 916 та зареєструвалась там. Про той факт, що дане житло було отримано як постійне, а не тимчасове свідчить і договір купівлі продажу (копія якого міститься в матеріалах справи), відповідно до якого [PERSON] продав вищезазначене житлове приміщення у 2014 році (а.с.121-122). Той факт, що [PERSON] не приймала участі у приватизації цього майна не може свідчити про те, що вона не втратила права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ вул. 195-й Стрілкової дивізії, 4/9, оскільки вона мала таку можливість, однак нею не скористалась, добровільно знявшись з реєстрації за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул. Жовтнева, будинок 18 кімната № 916. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, на момент розгляду справи в суді, шлюб не розірвано, а відтак судом не виключається та обставина, що рішення, зокрема, і про продаж квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул. Жовтнева, будинок 18 кімната № 916, приймалося спільно подружжям [PERSON]. Судом приймається до уваги висновок, копія якого міститься в матеріалах справи по результатам розгляду заяви від 17.04.2014 року складеного ДІМ Новомосковського МВ, з якого вбачається, що 08.04.2014 року до Новомосковського МВ надійшла заява [PERSON], яка мешкає за адресою м. Новомосковськ вул. Жовтнева 18/916, про те що її рідний брат [PERSON] не дає їй ключі та доступу до квартири, в якій вона зареєстрована зі своїм малолітнім сином [PERSON], [INFO], за адресою: м. Новомосковськ вул. 195 Стрілкової дивізії 4/9. В ході перевірки було встановлено, що при опитуванні по телефону [PERSON], останній пояснив, що він не дасть ключі від квартири гр. [PERSON], та не хоче щоб остання проживала за адресою [INFO]. При опитуванні сусідів вони були свідками того, що [PERSON] не має змоги попасти до цієї квартири у звязку з відсутністю ключів та неправомірних дій [PERSON] (а.с.30). Але, на думку суду даний висновок ніяким чином не спростовує обставин, встановлених в судовому засіданні, оскільки обставини, викладені у висновку, сторонами не заперечувались, доказів того, що до 2014 року [PERSON] предявляла будь-які претензії з приводу права користування спірною квартирою, суду в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано. А факт неприязних стосунків, які виникли між сторонами, зокрема, [PERSON] та її сином [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої, судом встановлений та не оспорювався сторонами. Також даний факт підтверджується і висновком СДІМ Новомосковського МВ від 17.02.2015 року за результатами розгляду звернення [PERSON], згідно якого було встановлено, що 12.08.2014 року близько 14.00 годин біля будинку № 62 по вул. Колхозній в м. Новомосковськ чоловік її доньки [PERSON] [PERSON] на ґрунті сварки, яка виникла між [PERSON], [PERSON]. Ю.О. та [PERSON] спричинив [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синця на голові. Сварка була викликана тим, що [PERSON] вимагала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 1/3 частини вартості кварти № 9 в будинку № 4 по вул. 195 Стрілецької дивізії в м. Новомосковськ, а у разі відмови останньої виплатити цю суму коштів, [PERSON] погрожувала [PERSON] фізичною розправою (а.с.106-107). Судом також досліджені: довідка, видана квартальним комітетом м. Новомосковськ від 05.04.2014 року, відповідно до якої [PERSON] проживає [INFO] разом зі своїм сином [PERSON] (а.с.4); довідка, складена ОСББ по вул. Жовтневій, 18 № 47 від 10.11.2014 року, відповідно до якої [PERSON], [INFO], був зареєстрований з 05.01.2006 року по 07.04.2014 року по вул. Жовтнева, 18/916 в м. Новомосковську (а.с.33); копія договору оренди будинку № 35, розташованого по вул. Підлісна в м. Новомосковську від 30.04.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с.31); копія договору оренди квартири № 2 в будинку № 27 розташованого по вул. Північна в м. Новомосковську від 10.02.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с.55); витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.03.2015 року, відповідно до якого за [PERSON] нерухоме майно не зареєстровано (а.с.91-92), але дані довідки та договори не спростовують обставин, встановлених та підтверджених в судовому засіданні. В судовому засіданні також буди допитані свідки [PERSON] та [PERSON], однак їх свідчення не спростовують обставин, встановлених в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд приходить до переконання, що первісний позов задоволенню не підлягає з підстав, викладених вище, в той час, як зустрічний позов має бути задоволений з тих же підстав. Крім того, суд,

Outcome: approved