Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позову вказує, що вона з 24.11.2009 року працювала на різних посадах у ВАТ «Азот», яке рішенням загальних зборів акціонерів від 21.06.2011 року було перейменовано в ПАТ «Азот», та була звільнена із займаної посади слюсаря з обслуговування теплових пунктів 5 розряду підміни котельного цеху 14.07.2017 року на підставі наказу відповідача за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). Однак в день звільнення розрахунок з нею проведений не був. Зокрема не було виплачено заробітну плату за лютий-травень 2017 року. Після її звільнення відповідач в періодичному порядку виплачував їй заборгованість по заробітній платі, однак всього боргу в повному обсязі не сплатив. На час подачі позову до суду вказана сума складає 6639 грн. 15 коп. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вказує, що сума заборгованості по заробітній платі складає 6639 грн. 55 коп., а середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 14.07.2017 року по 12.11.2018 року складає 103349 грн. 80 коп., виходячи із розрахунку: 303 грн. 97 коп. (середньоденна заробітна плата) х 340 робочий день (період затримки розрахунку) = 103349 грн. 80 коп. А тому, просить стягнути з ПАТ «Азот» на її користь заробітну плату в розмірі 6639 грн. 55 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку з 14.07.2017 року по день звернення до суду в сумі 103349 грн. 80 коп. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2018 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 29.11.2018 року позивачка [PERSON] подала до суду заяву про виправлення недоліків позовної заяви. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.12.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (з викликом сторін). Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. 21.12.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву [PERSON], в якому останній просить врахувати, що в порушенні строків здійснення розрахунку при звільненні позивачки відсутня вина ПАТ «Азот», оскільки діяльність підприємства поставлена в залежність від ціни на природний газ та вартості імпортних мінеральних добрив і в звязку з цим з 07.03.2017 року відбулася повна зупинка виробництва, яке було відновлено лише з червня 2017 року, що призвело до скрутного матеріального становища. Крім того, просив врахувати, що державним виконавцем було накладено ряд арештів на рахунки ПАТ «Азот», що виключало можливість виплати заробітної плати працівникам підприємства. Також просив врахувати, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який позивачка просить стягнути на її користь, є значно більшим самої заборгованості по заробітній платі, тому має бути зменшений для збереження принципу співмірності. Крім того, позивачкою не враховано, що із середнього заробітку за час затримки розрахунку також необхідно відрахувати всі обовязкові податки та платежі. Тому просив відмовити в задоволенні позову. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. В судове засідання представник відповідача ПАТ «Азот» не зявився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. 21.12.2018 року представником ПАТ «Азот» на адресу суду був направлений письмовий відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в відзиві. Неявка сторін, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, тому судом було ухвалене рішення про розгляд справи у відсутність сторін на підставі, наданих ними доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, в тому числі відзив на позовну заяву, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступних підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] з 24.11.2009 року працювала на різних посадах у ВАТ «Азот», яке рішенням загальних зборів акціонерів від 21.06.2011 року було перейменовано в ПАТ «Азот», та була звільнена із займаної посади слюсаря з обслуговування теплових пунктів 5 розряду підміни котельного цеху, що стверджується даними трудової книжки позивачки (а.с. 7-9). Наказом ПАТ «Азот» № 673-вк від 12.07.2017 року [PERSON] була звільнена з роботи з 14.07.2017 року на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). В день звільнення розрахунок з позивачкою проведений не був, а саме не було виплачено заробітну плату з лютого 2017 року по травень 2017 року. Як вбачається з довідки ПАТ «Азот» від 30.10.2018 року № 699 заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 16.10.2018 року складає: за лютий 2017 року 1608 грн. 03 коп., за березень 2017 року 2658 грн. 73 коп., за квітень 2017 року 1559 грн. 92 коп., за травень 2017 року 812 грн. 47 коп., а всього 6639 грн. 15 коп. (а.с. 13). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України відповідач повинен був у день звільнення [PERSON] виплатити всі належні їй суми, а в разі спору про розмір цих сум виплатити не оспорювану ним суму, однак цього не зробив. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законом України: «Про оплату праці». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та інш. нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 ч.1 КЗпП України). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що повний розрахунок з позивачкою [PERSON] в день її звільнення проведений не був та не проведений до даного часу, а саме не виплачена заробітна плата за лютий-травень 2017 року в сумі 6639 грн. 15 коп., що стверджується довідкою ПАТ «Азот» від 30.10.2018 року № 699, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача ПАТ «Азот» на користь позивачки [PERSON] нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за лютий-травень 2017 року в сумі 6639 грн. 15 коп. Разом з тим, на думку суду, підлягають до задоволення і позовні вимоги позивачки [PERSON] в частині стягнення з відповідача ПАТ «Азот» на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 14.07.2017 року по день винесення рішення суду в сумі, яка складає 109429 грн. 20 коп., виходячи із наступного. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. \~ \~ \~ \~Крім того, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК відповідачем не надано суду ніяких доказів того, що у порушенні прав позивачки на своєчасне отримання заробітної плати відсутня вина відповідача. До того ж, під час розгляду справи не встановлено вини позивачки [PERSON], як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку по заробітній платі. При цьому суд вважає, що сам по собі факт відсутності коштів на підприємстві, як підстава для звільнення від відповідальності за порушення строків розрахунку по заробітній платі, є необґрунтованими. В цьому контексті суд звертає увагу, що у своїй практиці Верховний Суд України неодноразово зазначав, що аналіз змісту ст.ст. 116, 117 КЗпП дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України (постанова №6-2163цс16 від 31.05.2017 року, №6-259цс17 від 13.03.2017 року). Аналогічні розяснення викладені і в п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Наявність арешту на рахунках відповідача, що накладений постановами державного виконавця від 29.05.2017 року та від 11.04.2017 року також не виправдовує затримку розрахунку при звільненні. До того ж відповідачем не надано доказів відсутності в нього коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований. Враховуючи, що відповідачем ПАТ «Азот» до теперішнього часу так і не здійснено повного розрахунку з позивачкою [PERSON], вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за період затримки розрахунку є законними та підлягають до задоволення. При цьому суд звертає увагу, що за змістом ч. 2 ст. 117 КЗпП підставою для зменшення судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені є виключно наявність таких умов: 1) наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; 2) виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; 3) прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу. Оскільки жодної з зазначених обставин в даному випадку судом не встановлено то правові підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідача з позивачкою відсутні. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові ВСУ від 13.03.2017 року у справі №6-259цс17. За таких обставин до стягнення з відповідача ПАТ «Азот» на користь позивачки [PERSON] підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а саме за період з 14.07.2017 року по 26.12.2018 року (день винесення рішення суду), оскільки між сторонами відсутній спір про розмір належних до виплати позивачці сум після її звільнення. Розмір заборгованості в загальній сумі 6639 грн. 15 коп. визнається відповідачем ПАТ «Азот» та підтверджується довідкою від 30.10.2018 року № 699, яка додана до позовної заяви (а.с. 13). Період затримки складає 360 днів (враховуючи пятиденний робочий тиждень), з 14.07.2017 року по 26.12.2018 року (день винесення рішення). Середня заробітна плата позивачки [PERSON] за останні два місяці які передували звільненню складає 303 грн. 97 коп., що стверджується довідкою ПАТ «Азот» від 30.10.2018 року вих. №700 (а.с. 14). Таким чином до стягнення з відповідача ПАТ «Азот» на користь позивачки [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 109429 грн. 20 коп., виходячи із наступного розрахунку: 303 грн. 97 коп. /середній заробіток/ х 360 днів /період затримки розрахунку/ = 109429 грн. 20 коп. При цьому, суд не виходить за межі заявлених позивачкою позовних вимог, оскільки відповідно до чинного законодавства середній заробіток за час затримки розрахунку підлягає стягненню за весь час затримки такого розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, що в даному випадку і застосовано судом так, як розрахунок з позивачкою не проведений до даного часу. Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 303 грн. 97 коп. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обовязкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.07.2017 року по 26.12.2018 року в сумі 109429 грн. 20 коп. на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обовязкових платежів передбачених законодавством України. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ПАТ «Азот» на користь позивачки [PERSON] сплачений нею при подачі позову судовий збір в розмірі 1033 грн. 49 коп. (квитанція від 28.11.2018 року) та судовий збір на користь держави в розмірі 127 грн. 19 коп. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved