Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до ТОВ „Соул-Україна про визнання договору № 00224 від 31 травня 2016 року недійсним та стягнення 49000 гривень. Свої вимоги обґрунтувала тим, що в травні 2016 року через мережу Інтернет вона побачила оголошення ТОВ „Соул-Україна про можливість придбання транспортних засобів на вигідних умовах. 31 травня 2016 року [PERSON] зустрілася з представником ТОВ „Соул-Україна та обрала для купівлі трактор „МТЗ-622, вартістю 470000 гривень, який їй повинні були доставити в триденний термін після сплати авансового платежу. З метою економії часу за пропозицією представника відповідача в цей же день позивач сплатила на розрахунковий рахунок ТОВ „Соул-Україна 49000 гривень. Після предявлення квитанції про сплату коштів з позивачем ТОВ „Соул-Україна було укладено договір фінансового лізингу № 00224, предметом якого є трактор „МТЗ-622. Ознайомившись в подальшому з умовами договору, [PERSON] виявила ряд розбіжностей між пропозицією відповідача і підписаним нею договором. За умовами договору для отримання предмета лізингу у користування вона зобовязана сплатити на рахунок відповідача платіж за оформлення договору, авансовий платіж та різницю до вже сплаченого авансового платежу. Такі умови вона вважає несправедливими, а обовязок сплатити 50% вартості предмета лізингу у вигляді авансу є фактичним залученням коштів на його придбання, що потребує ліцензії для залучення фінансових активів від фізичних осіб, яка у відповідача відсутня. Вказаний договір містить положення, які є несправедливими. Договір фінансового лізингу № 00224 від 31 травня 2016 року не було нотаріально посвідчено, а тому він є недійсним. 2 червня 2016 року [PERSON] звернулася до ТОВ „Соул-Україна із заявою про розірвання договору та повернення сплачених коштів, на яку 1.07.2016 року отримала відповідь, що згідно положень п. 12.1 ст. 12 договору фінансового лізингу та у строки, визначені п. 12.8 договору, максимальний строк повернення коштів становить 30 банківських днів з моменту надання відповіді на заяву щодо розірвання договору та у разі наявності повних власних банківських реквізитів, згідно яких повинні бути повернуті кошти. Незважаючи на це, відповідач по даний час кошти позивачу не повернув. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просила суд визнати недійсним договір фінансового лізингу № 00224 від 31 травня 2016 року, укладений з нею ТОВ „Соул-Україна, та стягнути з ТОВ „Соул-Україна на її користь 49000 гривень, сплачених за оформлення договору фінансового лізингу № 00224 від 31 травня 2016 року, та судові витрати по справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача - ТОВ „Соул-Україна на виклик в судове засідання не зявився і не повідомив суд про причини неявки, хоча завчасно у встановленому законом порядку повідомлявся судом про час та місце слухання справи судовою повісткою, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про одержання судової повістки. Враховуючи те, що позивач [PERSON] не заперечує щодо розгляду справи у її відсутності, в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності позивача [PERSON], представника відповідача - ТОВ „Соул-Україна,ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Згідно ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Законом України „Про фінансовий лізингвизначено фінансовий лізинг як вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізиногодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно ч. 1 ст. 2 вказаного Закону відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами було укладено договір фінансового лізингу № 00224 від 31.05.2016 року з додатком № 1 до договору фінансового лізингу, за умовами якого ТОВ „Соул-Україна зобовязалось придбати в свою власність предмет лізингу - трактор „МТЗ-622 та передати цей трактор у користування позивача. Вартість предмету лізингу, відповідно до п. 8.1 договору, становить 470000 гривень. Згідно п. 4.1 Договору лізингодавець зобовязаний купити предмет лізингу, за вартістю предмета лізингу, в строк, який передбачає розумний період часу, який необхідний для пошуку предмета лізингу, додаткового погодження з лізингоодержувачем характеристик предмета лізину та узгодження із продавцем усіх правових аспектів із оплати продавцю предмета лізингу, але не більше 60 (шістдесяти) робочих днів, та виключно після того, як лізингодавець отримає від лізингоодержувача такі платежі: платіж за оформлення договору; авансовий платіж; різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного Договору, або різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.5 ст. 9 даного Договору (за наявності). У разі відсутності у продавця визначеного лізингоодержувачем предмета лізингу на дату купівлі та замовлення його продавцем для подальшого продажу лізингодавцю, лізингодавець зобовязаний повідомити про це лізингоодержувача у письмовій формі у такому випадку строк купівлі предмета лізингу продовжено. Укладеним договором передбачено, що платіж за оформлення договору - першочерговий одноразовий платіж, розмір якого погоджений між сторонами та який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на розрахунковий рахунок лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою, перевіркою, розглядом документів та укладанням договору, а також за здійснення необхідних дій лізингодавця, які повязані з передачею предмета лізингу лізингоодержувачу, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір платежу за оформлення договору становить 10 відсотків від погодженої вартості предмета лізингу. 31 травня 2016 року [PERSON] сплатила на розрахунковий рахунок відповідача 49000 гривень. 2 червня 2016 року позивач звернулася до позивача із заявою про розірвання договору фінансового лізингу № 00224 від 31 травня 2016 року та повернення коштів за оформлення договору. 1 липня 2016 року від ТОВ „Соул-Україна надійшла відповідь про те, що згідно положень п. 12.1 ст. 12 договору фінансового лізингу та у строки, визначені п. 12.8 Договору максимальний строк повернення коштів становить 30 банківських днів з моменту надання відповіді на заяву щодо розірвання договору та у разі наявності повних власних банківських реквізитів, згідно яких повинні бути повернуті кошти. Зазначені обставини не оспорюються сторонами, а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, договору фінансового лізингу № 00224 від 31.05.2016 року та додатку № 1 до вказаного договору, квитанції № 0.0.560724376.1 від 31.05.2016 року, повідомлення ТОВ „Соул-Україна № 189 від 1.07.2016 року. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 18 Закону України „Про захист прав споживачів передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг). Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Крім того, оскільки оспорюваний договір не був нотаріально посвідчений, то виходячи з приписів ст. 220 ЦК України, такий є нікчемним, а отже, з вказаного договору правові наслідки наступати не можуть, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 216 ЦК України. В звязку з вищевикладеним, відповідач зобовязаний повернути позивачу сплачені нею на виконання оспорюваного договору грошові кошти. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах № 6-65цс16 від 11 травня 2016 року, № 6-330цс16 від 8 червня 2016 року, № 6-1151цс16 від 19 жовтня 2016 року, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, нотаріально посвідчено не було. Згідно з розясненнями, що містяться у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Згідно з ч. 1, 2, 6, 8 ст. 18 Закону України „Про захист прав споживачів продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, дострокове погашення (виконання договору) може відбуватись не раніше ніж через 12 місяців після підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів в термін до 12 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10 відсотків від суми дострокового погашення. У такому випадку сплата штрафу проводиться одночасно із достроковим виконання договору (п. 10.10 Договору). За змістом ч. 5 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що положення договору фінансового лізингу є несправедливими, якщо містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення. Дослідивши умови договору фінансового лізингу, суд вважає, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені ч. 3 ст. 18\~Закону України „Про захист прав споживачів,\~а саме: встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем ТОВ „Соул-Україна відповідно до ст. 60 ЦПК України будь-яких заперечень на заявлені позовні вимоги станом на час розгляду справи не подано. Проаналізувавши та оцінивши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що договір фінансового лізингу № 00224 від 31 травня 2016 року, укладений між [PERSON] та ТОВ „Соул-Україна, слід визнати недійсним та стягнути з ТОВ „Соул-Україна на користь [PERSON] 49000 гривень, сплачених за оформлення договору фінансового лізингу № 00224 від 31 травня 2016 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ТОВ „Соул-Україна підлягає стягненню на користь [PERSON] 1280 гривень судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved