Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва із заявою, в якій просила встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Заява мотивована тим, що [INFO] помер батько заявниці - [PERSON] . За життя, а саме 14.07.2001 [PERSON] склав заповіт, яким заповів їй належну йому на праві власності квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] . Отже, вона є єдиною спадкоємицею за заповітом і вона є такою, що фактично прийняла спадщину за померлим батьком, оскільки проживала разом із спадкодавцем з серпня 2005 року за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до законодавства України заявник звернулася до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але 30.09.2020 державний нотаріус Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] , оскільки факт прийняття спадщини не доведений заявником, так як померлий був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а заявниця - за адресою: [ADDRESS] . Заявник зазначає, що в серпні 2005 року, у зв`язку з укладенням шлюбу, вона з чоловіком переїхала жити до батька у належну йому квартиру, в якій вони всі спільно проживали до смерті батька. Стверджує, що даний факт можуть підтвердити свідки, а також письмові докази, які долучені до матеріалів справи. У зв`язку з викладеним вище, з метою отримання спадкового майна, заявник просить суд встановити факт її спільного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 29.01.2021 відкрито провадження за вказаною заявою, справу призначено до розгляду. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 28.04.2021 витребувано з Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, що заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 01.07.2021 в якості заінтересованих осіб у справі залучено [PERSON] та Київську міську раду. В судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали, просили задовольнити заявлені вимоги. Заінтересована особа [PERSON] проти задоволення заяви не заперечувала. Заінтересована особа Київська міська рада в судове засідання свого представника не направила, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Допитавши свідків, повно і всебічно вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази, матеріали витребуваної судом спадкової справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно частини 3 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно частини 2 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з частиною 3 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведеного слід дійти висновку про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 21.07.1981 серія [NUMBER] . [PERSON] декілька разів змінювала прізвище при укладенні шлюбів, а саме: після першого шлюбу вона взяла прізвище « [PERSON] »; після другого шлюбу - « [PERSON] », що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб від 16.08.2005 серія [NUMBER] , свідоцтва про розірвання шлюбу від 16.12.2008 серія [NUMBER] , свідоцтва про шлюб від 05.09.2012 серія [NUMBER] . Встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.11.2018. Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 14.07.2001 [PERSON] склав заповіт відповідно до якого заповів заявнику належну йому квартиру [ADDRESS] . 15.11.2019 заявник звернулася до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, яке належало її померлому батьку. Як вбачається з копії постанови державного нотаріуса Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 30.09.2020, заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею було пропущено строк для прийняття спадщини, а факт прийняття спадщини не було доведено, тому що вона та спадкодавець не були зареєстровані за однією адресою. Нотаріусом було рекомендовано заявнику звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається із матеріалів справи та матеріалів спадкової справи [PERSON] мешкав за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні встановлено, що з серпня 2005 року і по час смерті [PERSON] , [PERSON] разом з чоловіком та неповнолітніми дітьми проживала разом із своїм батьком за адресою: [ADDRESS] , хоча місцем її реєстрації була квартира [NUMBER] в цьому ж будинку. Факт постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджується письмовими доказами, а саме копіями декларацій про вибір лікаря; копіями направлень на консультації та госпіталізацію, копіями медичних документів, копіями платіжних документів, копіями квитанцій про сплату комунальних послуг тощо. Також факт постійного проживання заявника разом зі своїм батьком підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які вказали про те, що померлий проживав разом зі своєю донькою, її чоловіком та дітьми в квартирі [ADDRESS] з 2005 року по день смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показами свідків. Відповідно до частин 1,6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи з наведеного, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки встановлені факти свідчать про те, що [PERSON] постійно проживала зі спадкодавцем - своїм батьком [PERSON] , який помер [INFO] , на час смерті, за адресою: [ADDRESS] . Доказів, які б спростовували факт постійного проживання заявника зі спадкодавцем суду не надано. Оскільки заявник, як спадкоємець за заповітом постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявила про свою відмову від спадщини, то вона вважається такою, що прийняла спадщину. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Враховуючи викладене, суд вважає, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved