Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки призначення опікуна, стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] має малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Мати дитини, [PERSON] рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 12 квітня 2016 року позбавлена батьківських прав. Майже від народження дитина була позбавлена батьківської турботи, батьки не забезпечували дитину всім необхідним, вони не мають наміру виховувати та утримувати сина. Всі обов'язки по вихованню та утриманню [PERSON] взяла на себе позивач - його бабуся. З метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини [PERSON] просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина, [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на [PERSON] у розмірі ? частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на [PERSON] у розмірі ? частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; встановити над малолітнім [PERSON] опіку та призначити позивача його опікуном. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Позивач суду пояснила, що вона особисто забрала до себе хлопчика, оскільки батьки його фактично покинули. З 27 вересня 2015 року дитина постійно проживає разом із нею. За цей час батьки не цікавилися життям сина, не надавали жодної допомоги на його утримання. За час знаходження хлопчика з батьками дитина була постійно брудна, ненагодована. Навіть дільничний лікар зверталася до служби у справах дітей, оскільки дитині не робили щеплень. Зараз онук проживає з нею та її чоловіком. Вона не працює, оскільки весь час знаходиться з онуком, отримує пенсію. Хлопчик навіть не запитує нічого про батьків та їх не пам'ятає. Представник позивача суду пояснила, що відповідачі самоусунулися від виховання та утримання дитини. Тому є підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] та стягнення з батьків аліментів. Також немає жодних перешкод для призначення позивача опікуном малолітнього [PERSON], оскільки вона фактично ним опікується, займається його вихованням та утримує його. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи без їх участі не подали. У відповідності до ст. 224 ЦПК України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, служби у справах дітей Верхньодніпровської міської ради, в судовому засіданні суду пояснила, що малолітній [PERSON] проживає з бабусею - [PERSON] Батьки характеризуються негативно, з дитиною не спілкуються, не цікавляться його життям. Позивачем створено всі належні умови для виховання та розвитку дитини. Представники органу опіки та піклування в особи виконавчого комітету Дніпровської селищної ради, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 12 квітня 2016 року [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо її малолітнього сина - [PERSON] (а.с.10). З 27 вересня 2015 року малолітній [PERSON] мешкає разом з бабусею - [PERSON], що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов позивача від 19 травня 2016 року (а.с.15), характеристикою з місця проживання позивача від 25 травня 2016 року (а.с.42) та показаннями свідків. Так свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою [PERSON], вони мешкають в одному будинку. Майже рік [PERSON] постійно проживає з позивачем, йому створені належні умови для проживання дитини. Батьків дитини взагалі не бачила, ще мабуть, коли хлопчик тільки народився. Свідок [PERSON] суду показала, що вона мешкає в одному будинку з позивачем. З нею постійно проживає її онук. Позивач характеризується позитивно, вона створює всі умови для виховання та розвитку онука. Батьків хлопчика взагалі не бачила. Відомо також, що [PERSON] ніяк не допомагає в утриманні сина, а мати взагалі мешкає в іншому місті. Після народження дитини, вони жили разом, але через деякий час відповідачі фактично покинули дитину та хлопчиком опікується позивач. Свідок [PERSON] суду показала, що вона особисто знає і позивача і її сина, [PERSON] він мешкає в одному будинку з її донькою. Він постійно гуляє, випиває, не працює. Дитину з ним ніколи не бачила, він нею навіть не цікавиться. Мати дитини мешкає в м.Дніпродзержинськ. Хлопчик постійно проживає з бабусею - позивачем. 12 травня 2016 року [PERSON] написав нотаріально завірену заяву про відмову від своїх батьківських прав щодо свого малолітнього сина [PERSON] (а.с.9). Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Верхньодніпровській районній державній адміністрації від 9 червня 2016 року було вирішено вважати за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина - [PERSON] (а.с.49-50). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані турбуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний та духовний розвиток. Статтею 51 Конституції України на батьків покладено обов'язки утримувати дітей до досягнення повноліття. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, в тому числі, особа, в сім'ї якої проживає дитина. Судом встановлено, що [PERSON] свідомо не піклуєся про фізичний і духовний розвиток свого сина, [PERSON], не забезпечує його медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з ним, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, що, на думку суду, необхідно розцінювати як ухилення від виховання дитини, а тому позовні вимоги [PERSON], з якою проживає дитина, є законними та обґрунтованими. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку/піклування над малолітньою/неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна/піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Статтею 63 Цивільного кодексу України визначено, що опікуном/піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю за її письмовою заявою. При цьому опікун/піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна. В судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON] позбавлений батьківського піклування. [PERSON] є бабусею малолітнього [PERSON] Вона має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно (а.с.13), так само позитивно характеризується за колишнім місцем роботи ПТ «Ломбард «Наливайко і компанія» (а.с.16), має постійний дохід у виді пенсії, що підтверджується довідкою ПФУ від 20 травня 2016 року (а.с.14), за станом здоров'я може виконувати обов'язки опікуна (а.с.22), згідно з довідкою МВС України станом на 9 січня 2016 року [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалася, незнятої чи непогашеної судимості не має, у розшуку не перебуває (а.с.24). [PERSON] мешкає в квартирі [ADDRESS] яка належить її чоловіку - [PERSON] (а.с.19). Чоловік позивача не заперечує проти того, щоб малолітній [PERSON] постійно мешкав разом із ними, про що написав заяву 12 жовтня 2015 року (а.с.43). [PERSON] на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що підтверджується відповідною медичною довідкою від 30 липня 2016 року (а.с.44). Чоловік позивача працює в ПАТ «Дніпровський КПК», що підтверджується довідкою про доходи від 18 травня 2016 року (а.с.45). Виконавчим комітетом Дніпровської селищної ради від 5 вересня 2016 року було зроблено висновок про можливість виконання [PERSON] обов'язків опікуна над малолітнім [PERSON] (а.с.61-62). Згідно з актом обстеження умов проживання [PERSON] у дитини, [PERSON], є всі необхідні речі для проживання та розвитку (ліжко, одяг, іграшки, харчування), дитина має окрему кімнату (а.с.15). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що малолітній [PERSON] потребує встановлення над ним опіки з метою забезпечення його особистих немайнових і майнових прав та інтересів. [PERSON] відповідає вимогам до особи, яка може бути призначена опікуном, визначеним Цивільним кодексом України, а тому суд вважає вимоги про призначення її опікуном законними та обґрунтованими. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідачі не виконують обов'язки по утриманню своєї дитини, добровільно допомогу на її утримання не надають. Відповідно до ст. ст. 166, 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, навіть якщо вона позбавлена батьківських прав. Згідно з ч. 2 ст. 247 Сімейного кодексу України встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на отримання пенсії, аліментів, тощо, а також право власності дитини на ці виплати. Оскільки ч. 4 ст. 67 Цивільного кодексу України визначено обов'язок опікуна вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного, а малолітня дитина не може самостійно звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів аліментів на дитину є законними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено. Що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 5 ст. 164 Сімейного кодексу України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно зі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з цим з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати, а саме сума сплаченого судового збору. Також суд приймає до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави у розмірі 551 грн. 20 коп. з кожного.

Outcome: approved