Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 12.08.2011р. у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №168. У цьому ж позові [PERSON] просить залишити дітей [PERSON], 25.09.2011р.н., та [PERSON], 20.07.2013р.н., на виховання матері, а також стягнути аліменти в користь позивача на утримання дітей [PERSON], [PERSON] в розмірі 1/2 частини заробітку відповідача, і на утримання позивача - як на дружину, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку - в розмірі 1/6 частини заробітку відповідача. Позов обґрунтовується тим, що 12.08.2011р. сторони уклали шлюб. Вони мають спільних дітей [PERSON] та [PERSON] 21.07.2015 відповідач наніс тілесні ушкодження [PERSON], яка перебуває у стані вагітності. Дані відомості внесені до ЄРДР 22.07.2015р. за №12151805544 за ст.125 ч.1 КК України і відповідачу оголошено про підозру. [PERSON] зазначає, що між сторонами відсутні будь-які відносини, примирення між ними не наступило і не наступить. Проживати з [PERSON] однією сімєю позивач більше не бажає. [PERSON] ніяким чином не виявляє турботу про дружину та дітей, їхнім життям не цікавиться, матеріально не забезпечує. Діти залишаються проживати з матірю, вона бажає отримувати аліменти на утримання дітей. Угоди про сплату аліментів у добровільному поряду сторонами не досягнуто. Стан здоровя та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати дітей. [PERSON] на даний час перебуває у декретній відпустці та не спроможна самостійно забезпечити дітей. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. З її пояснень вбачається, що подружжя проживають окремо приблизно три місяці. Спільно проживати з [PERSON] позивач не бажає, так як під час спільного проживання відповідач знущається із неї, застосував фізичне насильство, завдавши тілесних ушкоджень. Негаразди в сімї тривають приблизно 7 місяців, раніше теж траплялися негаразди. [PERSON] переживає за свій і дитини психічний стан. Вважає, що розірвання шлюбу дасть для неї душевний спокій. Категорично заперечувала проти надання строку для примирення, оскільки виважено підійшла до вирішення питання щодо звернення в суд із даним позовом, а в разі надання строку для примирення - далі в сімї будуть продовжуватися сварки, що негативно впливатиме й на дітей. Посилалася, що у 2012р. вона робила спробу розірвати шлюб, але позов не був прийнятий, оскільки дитині не виповнився рік. Протягом останніх двох із половиною місяців [PERSON] надав на утримання дітей приблизно 1500 грн., а позивач бажає мати офіційно регулярне утримання дітям, не контактуючи із відповідачем. Дохід позивача становить приблизно 900 грн. державної допомоги та 1800 грн. заробітної плати. В разі розірвання шлюбу обирає прізвище [PERSON]. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов про стягнення аліментів на утримання дітей та позивача визнав повністю. Заперечував проти розірвання шлюбу, покликаючись, що бажає зберегти сімю. Посилався, що до негараздів у сімї привела поведінка обох з подружжя. Щодо місця проживання дітей спору немає. В теперішній час відповідач, зважаючи на вагітність дружини, не бажає вирішення спору щодо його участі у вихованні дітей та спілкуванні з дітьми. Для сплати аліментів [PERSON] має дохід, що складає 3200 грн. на місяць. Суд, заслухавши та проаналізувавши пояснення сторін, дослідивши інші докази, які наявні в матеріалах справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що 12.08.2011р. [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії I-ГЮ №069850. Шлюбне життя сторін не склалося. Вони проживають окремо, припинили сімейно-шлюбні відносини. Видно, що позивач категорично не бажає примирення та наполягає на розірванні шлюбу. Статтею 112 ч.2 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, суд вбачає підстави для розірвання шлюбу, так як його збереження суперечить інтересам позивача, яка звернулась із даним позовом. Надання строку для примирення, із урахуванням категоричних заперечень позивача, є недоцільним, оскільки тільки відстрочить розірвання шлюбу, а перспектив його збереження на даний час не вбачається. Копіями свідоцтв про народження серії І-ГЮ №148439 та І-ГЮ №194139 підтверджується, що сторони записані батьками [PERSON], 25.09.2011р.н., і [PERSON], 20.07.2013р.н. Діти проживають з матірю [PERSON] Згідно із ч.1 ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Частиною 2 ст.84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст.183, 191 СК України частка заробітку ( доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом починаючи з дня предявлення позову. Отже, суд знаходить підстави для присудження аліментів із відповідача на утримання позивача та дітей. Вирішуючи питання про розмір стягнення аліментів суд приймає визнання позову відповідачем. Аліменти слід присудити в користь позивача у частці від доходу, так як заявлено позивачем, оскільки [PERSON] має постійний дохід. При визначенні розміру стягнення аліментів суд враховує, що у відповідача інших утриманців немає, а загальний розмір утримання із заробітку не перевищуватиме 70%. Обовязок утримувати дітей покладено на обох батьків. Вирішуючи вимогу [PERSON] про залишення на її вихованні дітей до досягнення ними повноліття, суд керується тим, що згідно із ст.150 ч.1 СК України виховання дітей є обовязком обох батьків. Як видно із обставин справи, діти проживають із позивачем і спору щодо їх місця проживання в даний час немає. Батько дітей, який проживає окремо, в теперішній час, враховуючи, що позивач перебуває в стані вагітності, не ставить на вирішення суду питання його участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Тому, суд не вбачає правових підстав для визначення пріоритетного права на виховання дітей за позивачем, а отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: partial