Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 14.10.2003р. у відділі реєстрації актів громадянського стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, актовий запис №262, а також стягнення аліментів у її користь на утримання дітей: [PERSON], 22.04.2005р.н., та [PERSON], 29.10.2008р.н., в розмірі (із урахуванням заяви від 12.10.2017р. про зменшення розміру позовних вимог) 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Крім того, [PERSON] заявляє вимогу про залишення дітей проживати з нею. Позов обґрунтовується тим, що 14.10.2003р. позивач уклала шлюб із відповідачем. Сторони мають дітей: [PERSON] та [PERSON] Протягом останніх років сімейне життя подружжя [PERSON] стало нестерпним. Між сторонами зникли почуття поваги та любові, відсутнє взаєморозуміння, вони мають протилежні погляди на життя, шлюб та сімю. Через непорозуміння виникають постійні суперечки та конфлікти, склалися неприязні відносини. Намагання позивача зберегти шлюб виявились безрезультатними. Крім того, [PERSON] покликається, що відповідач не допомагає та не має наміру добровільно допомагати позивачу утримувати дітей, хоча має таку можливість, оскільки працює у ВП «Рівненська АЕС» на посаді слюсара та отримує стабільний дохід. [PERSON] витрачає особисті та сімейні заощадження на компютерні ігри. Інших осіб на утриманні у відповідача немає. В той час позивач змушена самостійно утримувати дітей. У судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги про розірвання шлюбу, стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки доходу відповідача та обґрунтування цих вимог. З її пояснень слідує, що негаразди в сімї тривають давно. Сторони проживають разом. Відповідач витрачає гроші на ігри, заклав золоті вироби, продав автомобіль і погасив свої борги. На такому грунті виникають сварки, [PERSON] сердиться, стає агресивним, коли в нього немає грошей. Дітьми не займається, протягом року на утримання дітей коштів не надає. [PERSON] категорично заперечила проти надання судом строку для примирення. У разі розірвання шлюбу сподівається, що не буде платити по боргах відповідача і розраховуватиме на власні сили. В разі розірвання шлюбу обирає дошлюбне прізвище «Лопуга». Пояснювала, що її дохід становить приблизно до чотирьох тисяч гривень на місяць. Спору про місце проживання дітей немає. Відповідач [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу не визнав повністю, заперечував проти розірвання шлюбу. При цьому, не оспорював наявності непорозумінь з дружиною. Зазначав, що в серпні 2017р. давав позивачу кошти, але вона не взяла. Вказував, що він купляє продукти харчування. [PERSON] повністю визнав вимогу про стягнення із нього аліментів на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частки його доходу. Заробіток відповідача складає приблизно до виплати 3900 - 4000 грн. на місяць. Інших утриманців він не має. Спору щодо місця проживання дітей немає. Суд, заслухавши та проаналізувавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши інші докази, які наявні в матеріалах справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що 14.10.2003р. [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії I-ГЮ №068047. Шлюбне життя сторін не склалося, протягом тривалого часу відносини між подружжям негативні. Позивач не бажає скористатись можливістю надання строку для примирення та категорично наполягає на розірванні шлюбу, обґрунтовуючи це особистісними інтересами. Тому, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, то з урахуванням позиції позивача, яка категорично не бажає примирення, суд вважає, що надання строку для примирення лише відтермінує в часі ухвалення рішення про розірвання шлюбу. Статтею 112 ч.2 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Копіями свідоцтв про народження серії 1-ГЮ №128501 та 1-ГЮ №083998 підтверджується, що сторони записані батьками [PERSON], 22.04.2005р.н., та [PERSON], 29.10.2008р.н. Діти проживають з батьками. Спору щодо місця проживання дітей немає. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст.183, 191 СК України частка заробітку ( доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом починаючи з дня предявлення позову. Отже, суд знаходить підстави для присудження аліментів із відповідача. Вирішуючи питання про розмір стягнення аліментів суд приймає повне визнання позову відповідачем. Аліменти слід присудити в користь позивача у частці від доходу, оскільки [PERSON] має постійний дохід. При визначенні розміру стягнення аліментів суд враховує, що у відповідача інших утриманців немає, він повністю визнає вимогу про стягнення аліментів. Обовязок утримувати дітей покладено на обох батьків. Вирішуючи вимогу [PERSON] про залишення дітей проживати із матірю, судом встановлено, що між сторонами з цього питання відсутній спір і діти проживають з батьками. Тобто, такі відносини відповідають нормам, передбаченим у ст.160 СК України, що регулює право батьків на визначення місця проживання дитини. Крім того, стаття 161 СК України передбачає можливість визначення судом місця проживання дитини тільки у разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Тому, виходячи із встановлених обставин справи, де вбачається відсутність спору про місце проживання дітей, суд не має правових підстав для задоволення вимоги позову про визначення місця проживання дітей, а тому, в цій частині позов має бути відхилений. Стягненню із відповідача у користь позивача підлягають документально підтверджені судові витрати позивача в справі у сумі 640 грн. Крім того, на підставі ст. 88 ч.3 ЦПК України слід стягнути із відповідача до Державного бюджету України судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: partial