Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьохрічного віку, мотивуючи тим, що з 03.04.2012 р. вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та від спільного подружнього життя у них є малолітній син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Зазначає, що подружнє життя з відповідачем не склалося, та вона звернулася про розірвання шлюбу в судовому порядку. Вказує, що з вересня 2013 р. вона з відповідачем разом не проживає, спільного господарства вони не ведуть. Вона самостійно не має можливості надати для сина належного утримання, достатнього для його віку, оскільки тимчасово не працює, так як займається доглядом за дитиною, єдиним джерелом її доходу є допомога по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку, допомога при народженні дитини та допомога одинокій матері. Відповідач участі в утриманні дитини не приймає, добровільно матеріальної допомоги на утримання сина та на її утримання не надає, хоча має всі можливості для цього, так як за віком та станом здоров'я є працездатною особою, працює електромонтажником у ТОВ «Атоммонтажсервіс» та отримує стабільний дохід, що й спонукало її звернутися з вимогою про стягнення аліментів у судовому порядку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Пояснила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано в судовому порядку. Під час спільного подружнього життя з відповідачем у них народився син [PERSON]. Зазначила, що в неї на утриманні є двоє малолітніх дітей : син - [PERSON], [INFO], та спільний з відповідачем син [PERSON], [INFO], утримання та виховання якого вона здійснює самостійно. Відповідач з народження сина участі в його утриманні не приймає, добровільно матеріальної допомоги на його утримання не надає. Отримувані кошти відповідач витрачав на власні потреби та для задоволення своїх інтересів. Відповідач працює електромонтажником в ТОВ «Атоммонтажсервіс» та отримує заробітну плату, однак з червня 2013 року матеріальної допомоги ні для сина, ні для неї не надає. Вказала, що не має змоги працювати, оскільки перебуває у відпустці по догляду за сином [PERSON] до досягнення ним трьохрічного віку, інших доходів, окрім отримуваної державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку, вона не отримує, відповідач коштів на її утримання не надає, вона не має змоги забезпечити в повній мірі власні потреби та потреби їх спільної дитини. Зазначила, що зверталася у грудні 2013 р. до відповідача з проханням надати кошти на лікування сина, однак останній відмовив у її проханні вказавши, що немає грошей, а тому вона змушена була позичати кошти у своїх знайомих. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти стягнення аліментів на утримання малолітнього сина щомісячно у розмірі 400 грн., водночас заперечив проти стягнення з нього аліментів на утримання позивачки. Пояснив, що немає постійної роботи та отримує нерегулярний заробіток, працюючи електромонтажником ТОВ «Атоммонтажсервіс» на контрактній основі. Зазначив, що після народження сина [PERSON] надавав для позивачки одноразово кошти на дитину в сумі 600 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи та пояснень сторін судом встановлено, що позивачка та відповідач з 03.04.2012р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який 05.03.2014 р. було розірвано, що підтверджується рішенням Острозького районного суду від 05.03.2014 р. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], позивачка і відповідач вказані відповідно матір'ю та батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.05.2012 р. Відповідач у встановленому законом порядку своє батьківство не оспорював. В ході судового розгляду встановлено, що з вересня 2013 р. позивачка та відповідач проживають окремо, позивачка з сином проживає в [ADDRESS], а відповідач - в [ADDRESS]. Оцінюючи пояснення відповідача про те, що він не має постійного місця роботи та отримує нерегулярний дохід, суд приймає їх до уваги як недостовірні, оскільки надані ним пояснення спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Так, згідно довідки ТОВ «Атоммонтажсервіс» від 12.02.2014 р., відповідач працює електромонтажником у ТОВ «Атоммонтажсервіс» та щомісяця отримує заробітну плату, форма працевлаштування - основне місце роботи, дохід відповідача за період з 01.08.2013р. по 31.01.2014 р. становив 9 355, 29 грн. Згідно ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину можуть бути визначені за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З пояснень позивачки судом встановлено, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина впродовж тривалого часу, водночас з пояснень відповідача судом встановлено, що допомога, яку він надавав носила несистематичний характер та без урахування віку дитини та першочергових потреб сина. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивачки, та в ході судового розгляду таких доказів судом не здобуто, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини та беручи до уваги наявність в матеріалах справи відомостей про отримання відповідачем постійного та стабільного доходу, суд приходить до переконання про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання сина в примусовому порядку та необхідність визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача. Згідно з ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Виходячи з того, що відповідач не надає регулярної матеріальної допомоги на утримання сина, що ним не заперечується, суд приходить до висновку, що вимога позивачки в частині стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованою, та виходячи з того, що відповідач офіційно працевлаштований, отримує регулярний і стабільний дохід, а тому аліменти на утримання сина підлягають стягненню з відповідача в частці від заробітку, та з урахуванням віку ([INFO]) та стану здоров'я відповідача, з нього підлягають стягненню аліменти на утримання дитини в розмірі, заявленому позивачкою - 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд враховує, що відповідач не надав доказів в підтвердження його регулярної та систематичної участі у надання матеріальної допомоги на першочергові потреби дитини : витрати на харчування, одяг, фізичний та розумовий розвиток, дозвілля, тощо, а також доказів, які б підтверджували обмеження його працездатності. Водночас суд приймає до уваги неможливість позивачки самостійно надавати матеріальну допомогу сину в повному обсязі, при тому, що відповідач за віком та за станом здоров'я є працездатною особою, інших неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб у відповідача на утриманні немає, обставин з якими закон пов'язує визначення розміру аліментів у меншому розмірі (ст.182 Сімейного кодексу України) відповідач суду не повідомив і судом такі обставини не встановлено. Одночасно з викладеним, суд приходить до переконання, що отримання позивачкою державної допомоги у зв'язку з народженням дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку не звільняє відповідача від обов'язку брати участь в утриманні сина. При вирішенні вимоги про стягнення аліментів на утримання позивачки, суд виходить з наступного. З матеріалів справи та пояснень позивачки судом встановлено, та не заперечується відповідачем, що їх спільний малолітній син проживає разом з позивачкою окремо від відповідача, що об'єктивно підтверджується довідкою Вельбівненської сільської ради Острозького району № 180 від 19.02.2014 р. Відповідно до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.4, 6 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Беручи до уваги, що відповідач працевлаштований та отримує заробітну плату працюючи на посаді електромонтажника ТОВ «Атоммонтажсервіс», проте добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання позивачки, з якою проживає їх спільний син, а тому вимога [PERSON] в цій частині також є обґрунтованою та підлягає задоволенню. При визначенні розміру аліментів на утримання дружини суд враховує, що відповідач працює та отримує стабільний дохід, на обліку в медичних закладах як обмежено працездатний не перебуває, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні немає, а тому, з урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дружини та з урахуванням його матеріального стану відповідач повинен сплачувати щомісячно аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/6 всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьохрічного віку. В матеріалах справи відсутні та відповідач не надав суду доказів в підтвердження наявності обставин з якими закон пов'язує можливість звільнення його від сплати аліментів або визначення їх в розмірі меншому, аніж заявлений позивачкою. Так як позов підлягає задоволенню, а відтак з відповідача згідно ст.88 ЦПК України в дохід держави слід присудити судовий збір. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved