Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь банк» про поділ спільного майна подружжя та розірвання договору поруки. Позивач позовні вимоги мотивує тим, що у липні 2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 18.03.2014 року було розірвано. Від даного шлюбу дітей немає. За час сумісного життя ними було набуто спільне майно - автомобіль марки «Toyota Auris», 2013 року випуску, д.н.з. «[NUMBER]», вартістю 153 300 грн. Оскільки право власності на вказаний автомобіль зареєстроване за відповідачем, транспортний засіб знаходиться у постійному користуванні відповідача, виділ їй у власність 1/2 частки вказаної речі неможливий, тому просить суд зобов'язати відповідача відшкодувати їй половину вартості вказаного автомобіля у розмірі 76 650 гривень. Враховуючи, що на придбання вказаного автомобіля було отримано кредит у сумі 61320 гривень з кінцевим терміном повернення 02.04.2020 року на підставі договору між відповідачами. Відповідно до графіку погашення заборгованості станом на 01.04.2014 року, тобто на момент розірвання шлюбу, заборгованість за вказаним кредитним договором становить 44 245 грн. 82 коп. Оскільки при укладенні договору кредиту, односно з метою забезпечення виконання зобов'язання між нею та банком було укладено договір поруки, а на даний час обставини, які існували на момент укладення вказаного договору змінились (шлюб розірвано), тому просить суд розірвати договір поруки. Відповідачем [PERSON] було подано заперечення на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги визнає частково, згідний відшкодувати позивачу 16 149 грн. 38 коп., в іншій частині позовних вимог просить відмовити, оскільки перший внесок на придбання автомобіля було внесено у розмірі лише 10 099 грн. 71 коп., а не 91 980 грн., частина спільних коштів у розмірі 15 853 грн. 05 коп. була сплачена не на придбання автомобіля, а на страхування, нотаріальне оформлення та реєстрацію автомобіля, а крім того, погашення кредиту проводилось зі спільних коштів у період з моменту укладення шлюбу по вересень 2013 року (момент фактичного припинення спільного проживання), а не по березень 2014 року як вказано позивачем. При цьому перший внесок був сплачений не власних коштів, а позичених, зокрема 8 000 євро було позичено у матері [PERSON] - [PERSON], що по курсу НБУ станом на 01.04.2013 року становить 81 880 грн. 29 коп. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд позов задоволити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково з підстав, наведених у запереченні на позовну заяву. Представник відповідача ПАТ «Креді Агріколь Банк» Пилипчук І.Ю. в судовому засіданні проти задоволення позову в частині розірвання договору поруки заперечувала, в іншій частині покладалась на розсуд суду. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі між собою з 20.07.2012 року, який було розірвано згідно рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 18.03.2014 року (а.с. 6). Від даного шлюбу дітей немає. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО № 828127 від 02.04.2013 року [PERSON] належить транспортний засіб марки «Toyota Auris», 2013 року випуску (а.с. 8). Вказаний транспортний засіб було придбано у квітні 2013 року, 01.04.2013 року - сплачено перший внесок у розмірі 91980 грн. відповідно до фіскального чеку (а.с. 9), 03.04.2013 року між [PERSON] та ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» було укладено кредитний договір № 1/1365612 на придбання вказаного транспортного засобу, відповідно до якого [PERSON] надано кредит у розмірі 61320 гривень, відкрито відновлювальну кредитну лінію на сплату страхових платежів за договором страхування транспортного засобу з максимальним лімітом кредитування у сумі 11857 гривень із строком користування по 02.04.2020 року включно. В забезпечення виконання вищевказаного зобов'язання між банком та [PERSON] було укладено договір поруки (а.с. 14-15). Сторонами не заперечується факт припинення фактичних шлюбних відносин з листопада 2013 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю та ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Розписка [PERSON] про отримання у [PERSON] 8 000 євро на купівлю транспортного засобу (а.с. 35). Враховуючи те, що транспортний засіб марки «Toyota Auris», тип - легковий хетчбек-В, номер шасі [NUMBER], 2013 року випуску, д.н.з. «[NUMBER]» був придбаний за час перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, при цьому із спільних коштів подружжя було сплачено перший внесок за купівлю вказаного транспортного засобу у розмірі 91 980 грн. (заощаджених коштів, «весільних» грошей та частину коштів надали батьки позивача та відповідача), 1533 грн. комісійної винагороди за здійснення операції по видачі кредиту, а також погашення кредиту в період із травня по листопад 2013 року (до фактичного припинення спільного проживання) у загальному розмірі 11047 грн. 80 коп., отже половина коштів становить 52280 грн. 40 коп., які слід стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] як половину у спільному сумісному майні подружжя. Судом не береться уваги твердження відповідача [PERSON] . про те, що ним на придбання вказаного транспортного засобу було позичено 8 000 євро у [PERSON], про що [PERSON] було написано розписку, оскільки це було спростовано в судовому засіданні поясненнями [PERSON], яка ствердила, що 17 вересня 2012 року [PERSON] не був у м. Луцьку (як вказано у розписці), так як в цей день вони ще святкували укладення шлюбу і разом із гостями перебували у м. Устилузі Волинської області у батьків позивача, так і показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з якими позивач та відповідач поверталися у м. Луцьк 18 вересня 2012 року. Судом не беруться до уваги покази свідків [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні показали, що відповідач позичав у [PERSON] (матері відповідача) грошові кошти до 09 години ранку 17 вересня 2012 року (у понеділок), оскільки це твердження в повному обсязі спростовано показами вищевказаних свідків. Свідки [PERSON], [PERSON] є родичами відповідача. Так, відповідно до вимог ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладанні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не передбачено договором або не виплаває із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. При цьому, за приписами зазначеної норми матеріального права, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості і обачності, які від неї вимагалися; 3) виникнення договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладанні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового характеру не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Положеннями ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. Таким чином, процесуальний закон зобов'язує позивача довести наявність одночасно чотирьох умов передбачених ст. 652 ЦК України для розірвання договору. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин № 5 від 30.03.2012 р. в п. 15 зазначив, що при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Приписами ч. 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачем та її представником не доведено в судовому засіданні наявність одночасно всіх обставин, з якими законодавець пов'язує можливість розірвання договору. Доводи позивача, що розірвання шлюбу між нею та [PERSON] є істотною зміною обставин, при обізнаності якої раніше, позивач не прийняла б рішення про укладення договору поруки раніше, на думку суду є необґрунтованими. Також слід зазначити, що відповідно до п. 3 ст. 3 ЦК України однією з загальних засад цивільного законодавства визначено свободу договору. При цьому, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставин, які б свідчили про наявність підстав для істотної зміни обставин при укладенні договору поруки, визначених ст.ст. 651-652 ЦК України, у судовому засіданні не встановлено, а наведені обставини щодо розірвання шлюбу між сторонами не можуть бути враховані судом як підстави для розірвання договору поруки між [PERSON] та ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», суд прийшов до висновку про залишення позову [PERSON] в цій частині без задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial