Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16 вересня 2005 року вона уклала шлюб з відповідачем, який було зареєстровано Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, Актовий запис № 1184. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, вони мають різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства та виховання дитини. Останнім часом вони разом не проживають не ведуть спільного господарства, шлюбні стосунки припинені. Вважає, що збереження сімейних стосунків неможливе. Спору щодо поділу майна та місце проживання дитини не має. Просить суд, шлюб, зареєстрований 16 вересня 2005 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, Актовий запис № 1184, між нею та відповідачем, розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 12 червня 2018 року до суду надала Заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 17). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. 12 червня 2018 року до суду надав Заяву про розгляд справи у його відсутності. Також зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 16). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом встановлено, що сторони 16 вересня 2005 року уклали шлюб, про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, було зроблено відповідний актовий запис № 1184 (а.с.7). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO], про що свідчить Свідоцтво про народження серії 1-НО № 046732, видане 16 січня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області (а.с.8). Сторони у теперішній час шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство ними не ведеться. Тобто, зараз кожний живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. І таке спільне життя стало для сторін неприйнятним і неможливим. Таким чином, їх сімя фактично розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення позивач вважає недоцільним, так як всі можливості зберегти сімю вичерпані. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у звязку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~ ст. 24 Сімейного Кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач [PERSON], до суду не зявилася, не висловила своє бажання про зміну прізвища, суд не вирішує питання про відновлення дошлюбного прізвища або залишення цього прізвища, оскільки відповідно до ч.1 ст.113 СК України, право на вибір прізвища після розірвання шлюбу належить особі, яка змінила таке прізвище, в даному випадку позивачу [PERSON]. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сімї неможливе. Відповідно до п.3 пункту 1 частини 2\~ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»\~(з відповідними змінами) з позовної заяви про розірвання шлюбу справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року №2246-VIII прожитковий\~мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року складав 1762 грн. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу позивач сплатила судовий збір у сумі 704,80 грн. (а.с. 1). Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу, а тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved