Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилається на те, що з 2011 року до 2015 року позивач перебувала у шлюбі зі [PERSON]. На підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 9 лютого 2015 року шлюб між ними було розірвано. Вони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, син залишився проживати разом з позивачем. Відповідач протягом двох років участі у вихованні дитини не приймає. На підставі рішення суду він сплачував аліменти на сина, але з січня 2017 року припинив сплату аліментів. Відповідач не виконує свої батьківські обовязки. З січня 2014 року вони припинили проживати разом та відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. На підставі вищевикладеного [PERSON] просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його сина [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити заявлені вимоги з підстав, зазначених у позові. Суду пояснила, що майже від народження дитини вони з відповідачем разом не проживали, з того часу відповідач участі в утриманні та вихованні дитини не приймав. Відповідач має погані звички, що негативно впливає на розвиток дитини. Більше двох років відповідач взагалі не спілкується сином, не цікавиться його життям. Дитина батька не згадує, зараз батьком називає її чоловіка [PERSON] Її чоловік утримує дитину та в майбутньому планує його усиновити. Представник позивача в судовому засіданні позов також підтримала, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги, суду пояснила, що відповідач протягом двох років дитину не відвідує, не піклується про нього, не утримує сина, не цікавиться його життям. Чоловік позивача фактично замінив батька дитині, оскільки займається його вихованням та утримує його. Позбавлення батьківських прав відповідача відповідає інтересам дитини, яка має право жити в повній сімї. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов не визнав та проти задоволення позовних вимог заперечував. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що до органу опіки та піклування звернулася позивач щодо вирішення питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] Було встановлено, що батько дитини, [PERSON], не цікавиться життям дитини, дитина проживає з позивачем та її чоловіком, який фактично його виховує. На засідання опікунської ради [PERSON] не зявився, на телефонні дзвінки не відповідав. Малолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає разом з мамою та батьком, якого звуть [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та думку малолітньої дитини, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 16 серпня 2012 року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). Шлюб між батьками дитини розірвано на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 9 лютого 2015 року. Цим рішенням також встановлено, що сторони не проживають разом з січня 2014 року (а.с.6-7). 22 серпня 2015 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та позивачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.8). В судовому засіданні встановлено, що з часу припинення шлюбних відносин, [PERSON] фактично припинив спілкування з сином, не приймає участі в його вихованні та утриманні, що підтвердили свідки в судовому засіданні. Так свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач є її донькою. Позивач зі [PERSON] не проживають разом вже більше двох років і з того часу відповідач ніякої допомоги утриманні та вихованні дитини не надає. Онук, [PERSON], фактично не знає свого біологічного батька та називає батьком чоловіка доньки [PERSON] Відповідачу ніхто не перешкоджав у спілкуванні з дитиною, він сам цього не бажає. Свідок [PERSON] суду показав, що він є батьком позивача. За весь час, коли донька проживає окремо від відповідача, він не проявляв своєї батьківської турботи до дитини, не приймав участі в його вихованні та утриманні. Донька проживає з чоловіком, який опікується її сином [PERSON] [PERSON] взагалі не намагається спілкуватися з дитиною вже більше двох років. Йому ніхто не перешкоджає у спілкуванні з сином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що протягом останніх двох років він проживає з позивачем та її сином [PERSON] Відповідач самоусунувся від виховання і утримання дитини. Ніякої ініціативи щодо спілкування з сином від нього не надходило. Він особисто спілкувався з відповідачем, намагався залучити його до виховання сина, та він казав, що його дитина не цікавить. Ніхто йому не перешкоджає у спілкуванні з сином. Зараз він фактично виховує та утримує [PERSON], в них склалися добрі відносини та він називає його татом. Також довідкою Новомиколаївського комунального дошкільного навчального закладу «Сонечко» № 07 від 1 березня 2017 року підтверджується, що вихованням дитини, [PERSON] займаються його мати [PERSON], бабуся та дідусь (а.с.10). Згідно з витягом з протоколу № 99 від 13 січня 2017 року чергового засідання комісії з питань захисту прав дитини Верхньодніпровської районної державної адміністрації [PERSON] пояснив, що після розірвання шлюбу з [PERSON] з дитиною бачився нечасто. Новий чоловік позивача заборонив спілкуватися з дитиною Щоб уникнути сварок, не наполягав на побаченнях із сином. Зі скаргами на такі дії позивача та її чоловіка нікуди не звертався (а.с.11). Рішенням органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Новомиколаївської селищної ради від 26 грудня 2016 року було зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітньої дитини, - [PERSON], [INFO] (а.с.29). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані турбуватися про стан здоровя дитини, її фізичний та духовний розвиток. Статтею 51 Конституції України на батьків покладено обовязки утримувати дітей до досягнення повноліття. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, в тому числі, особа, в сімї якої проживає дитина. Дослідженими у справі доказами, які не суперечать один одному та підтверджують доводи позивача, встановлено, що [PERSON] свідомо не виконує своїх батьківських обовязків, не займається вихованням, утриманням, лікуванням своєї малолітньої дитини, що, на думку суду, слід розцінювати як підставу для позбавлення його батьківських прав. Жодних доказів на спростування таких обставин відповідачем надано не було. Також при вирішенні питання про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, суд, керується, в першу чергу, інтересами малолітньої дитини, яка фактично сприймає своїм батьком чоловіка позивача, що він підтвердив безпосередньо у судовому засіданні. Окрім того суд звертає увагу на позицію відповідача щодо вирішення цього питання, який байдуже ставиться до своєї участі у вихованні дитини, оскільки не звертався ані до органу опіки та піклування, ані до суду, якщо вважає, що його права на спілкування з дитиною було порушено. А тому позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню. Оскільки згідно з рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 4 березня 2015 року зі [PERSON] вже стягуються аліменти на сина,[PERSON], суд приходить до висновку про недоцільність вирішення питання про стягнення аліментів у відповідності до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, приймаючи до уваги, що позивачем було понесено судові витрати в сумі 640 грн. (а.с.1), суд приходить до висновку, що понесені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 5 ст. 164 Сімейного кодексу України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved