Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свій позов тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований 03.12.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис 1447. Від даного шлюбу народилося двоє дітей [PERSON] [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, подружні відносини між ними припинено, їх шлюб існує лише формально. Вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, примирення не можливе. Вказує, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. Добровільно домовитися про сплату аліментів їй не вдалося. Просила шлюб розірвати та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON] [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3\~000 тисячі гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду\~від 02\~січня 2019\~року відкрито\~загальне позовне\~провадження у\~даній \~справі та\~розпочато підготовче\~провадження у\~справі. Ухвалою суду від 07 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні до викладених у заявах. Просила позов задовольнити. Проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду. Будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 03.12.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1447 (а.с. 6) \~ \~ \~ \~Від даного шлюбу у сторін народилися діти - [PERSON] [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 7-8). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, шлюб існує формально, між сторонами припинили існувати почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Згідно\~ст. 180 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з свідоцтва про народження серії І-ЕГ №067908 та свідоцтва про народження серії І-ЕГ №161217, вбачається що [PERSON] являється батьком малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.7-8). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не приймає участі в утриманні та вихованні неповнолітніх дітей, хоча спроможний надавати допомогу дітям, які знаходяться на утриманні та вихованні матері. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обовязків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідачем не надано суду доказів його непрацездатності та наявності на його утриманні інших дітей тощо. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, те, що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також, що обовязок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] в розмірі - 1700 грн. та [PERSON] в розмірі - 1500 грн. до досягнення дітьми повноліття, що є достатнім для забезпечення утримання дітей з врахуванням прожиткового мінімуму, визначеного Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік». При цьому, суд не бере до уваги доводи позивача в обґрунтування розміру аліментів в розмірі 3000 тисячі грн. на кожну дитину, вказуючи на те, що діти потребують лікування, оздоровлення та кошти на забезпечення повноцінного відпочинку, духовного та культурного розвитку, а тому вона потребує додаткових коштів на утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON], оскільки стягнення таких коштів, як додаткових витрат на утримання дитини, вирішується окремо в порядку визначеному ст. 185 СК України, що в даному випадку не являється предметом позову. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів є такими, що підлягають до часткового задоволення. \~ \~ \~ \~ Згідно п. 1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, згідно\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути в користь позивача 704,80 грн. судового збору за вимогу про розірвання шлюбу та 704,80 грн. судового збору в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: partial