Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У позові вказувала, що 08.01.2009 року уклала шлюб з [PERSON] і прийняла його прізвище, її дошлюбне прізвище [PERSON] . Шлюб зареєстрований виконавчим комітетом Вашківецької міської ради, актовий запис №01. У шлюбі народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею. Посилалася на те, що з відповідачем не склалися нормальні подружні відносини і в березні 2017 року вони припинили спільне проживання. Між ними не було і немає взаєморозуміння, що породжувало постійно сварки та скандали. Зазначала, що подальше збереження шлюбу та примирення між ними суперечить її інтересам. Стверджувала, що відповідач спілкується з дітьми, інколи купляє їм речі, дає продукти, але це не постійно. Діти потребують щоденної матеріальної допомоги. Їм необхідно добре харчуватися, одягатися, кошти потрібні для їх гармонійного розвитку. Проте їх батько так не вважає. Тому ставить питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Відповідач не має постійного офіційного місця роботи, однак отримує доходи від праці по усним домовленостям, від ведення домашнього господарства. Крім того, у нього немає інших неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Просила: розірвати шлюб між нею та [PERSON] , що зареєстрований виконавчим комітетом Вашківецької міської ради 08.01.2009 року, актовий запис №01; залишити їй шлюбне прізвище [PERSON] ; стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір в сумі 840,80 грн.; стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] щомісячно по 1200,00 грн. на одну дитину, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подання заяви і до їх повноліття. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи по суті про що є відомості в матеріалах справи. До початку судового засідання надала суду заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Щодо винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи по суті про що є відомості в матеріалах справи. Причини своєї неявки суду не повідомив та у встановлений судом строк відзив на позов не подав. Зі згоди позивачки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 08.01.2009 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб у виконкомі Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №01, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 08.01.2009 року, виданим вказаним виконавчим комітетом. Після реєстрації шлюбу [PERSON] прийняла прізвище [PERSON] . У шлюбі народилося троє дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серія [NUMBER] від 24.02.2009 року, серія [NUMBER] від 07.07.2010 року та серія [NUMBER] від 23.07.2012 року, виданих виконавчим комітетом Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» міститься роз`яснення про те, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З безпосередньо досліджених та наданих позивачкою доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами існує формально, шлюбні відносини фактично припинено, разом не проживають з березня 2017 року, спільного господарства не ведуть. Позивачка довела, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам, їх сім`я розпалась остаточно, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу є обґрунтованою та підлягає задоволенню із стягненням з відповідача на користь позивачки судових витрат по сплаті судового збору відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка [PERSON] бажає іменуватись шлюбним прізвищем. Також судом установлено, що неповнолітні діти сторін [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні, про що свідчить довідка виконавчого комітету Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області №1149 від 27.07.2020 року. Відповідач належної допомоги на утримання дітей не надає, доказів протилежного суду не надано. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Частиною 1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З досліджених у судовому засіданні належних та допустимих доказів судом установлено, що неповнолітні діти сторін [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають з позивачкою та знаходяться на її матеріальному утриманні, відповідач добровільно допомоги на їх утримання у належному розмірі не надає. Позивачка довела, що відповідач здоровий чоловік, аліменти нікому не платить, на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків не має, офіційно не працює, а заробляє тимчасовими заробітками, тобто має нерегулярний, мінливий дохід. Враховуючи зазначені вимоги закону, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітніх дітей, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.182 СК України, суд дійшов висновку, що з [PERSON] необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1200,00 грн. щомісяця на кожну дитину, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ними повноліття. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовна вимога [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей підлягає задоволенню із стягненням з відповідача в дохід держави судового збору відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст.110, 112-114, 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved