Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом та просила суд виселити [PERSON] через неможливість спільного проживання без надання іншого жилого приміщення. Свій позов обґрунтовує тим, що перебувала в шлюбі з відповідачем до 06 серпня 2010 року. Після розірвання шлюбу відповідач залишився проживати у будинку в [ADDRESS], власником якого є позивач. Після розірвання шлюбу відповідач своїми діями створює нестерпні умови для проживання, систематично порушує правила співжиття. Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 23 липня 2012 року він був попереджений про недопустимість порушення правил співжиття у будинку позивача. Але не зважаючи на це, відповідач продовжує систематично порушувати правила співжиття, що робить неможливим спільне проживання сторін у будинку позивача. У судовому засіданні позивач свій позов підтримала в повному обсязі та пояснила, що відповідач зловживає алкоголем, постійно вчиняє сварки, погрожує життю як позивача та її престарілої матері, [PERSON] За це неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Крім того [PERSON] неохайний, кімната, якою він користується знаходиться в антисанітарному стані, оскільки він там не прибирає, їй доводиться за ним прибирати. Всі роботи з ремонту та утримання будинку доводиться здійснювати їй особисто, але частину комунальних платежів відповідач сплачував добровільно. Також вважає, що після виселення відповідач може проживати у своєї рідної сестри, яка проживає у будинку батьків відповідача. Представник позивача позов [PERSON] підтримав у повному обсязі та пояснив, що оскільки відповідач уже попереджався про недопустимість порушень правил співжиття і після цього знову вчинив ряд адміністративних правопорушень, то зазначене свідчить про те, що [PERSON] ніяких висновків щодо своєї поведінки не зробив. Крім того, [PERSON] страждає на порушення психіки, пов'язане з зловживанням алкоголем, що також робить неможливим проживання з ним в будинку позивача. Таким чином, оскільки відповідач систематично порушує правила співжиття, то він підлягає виселенню без надання йому іншого жилого приміщення. Відповідач [PERSON] позов не визнав у повному обсязі та пояснив, що він дійсно проживає у будинку, який належить позивачу та займає там одну кімнату. Із позивачем спільного господарства не веде, має окремий холодильник, сам собі готує, прибирає за собою, сплачує свою частину комунальних платежів за домовленістю з позивачем. Крім того, значну частину часу він взагалі проводить на іншому дворищі, яке частково належить його сину [PERSON], 3-й особі по справі, так як там він з сином утримують підсобне господарство (свиней, кролів), обробляють город. Але оскільки житловий будинок за цією адресою непридатний до проживання, він приходить ночувати в будинок позивача. В спірному будинку він проживав, перебуваючи у шлюбі з позивачем. Вони разом за спільні кошти ремонтували та утримували будинок. Після розлучення та винесення судом рішення щодо права власності на спірний будинок за позивачем, остання погрожувала йому, що у будь- якому разі виселить його з будинку. Він правил співжиття не порушує, фізичну силу до позивачки та її матері не застосовує, всі сварки проходять з ініціативи позивача, яка потім викликає дільничного інспектора міліції. Не заперечує, що зловживає алкоголем, у зв'язку з чим лікується, але вважає, що ця обставина не перешкоджає йому проживати у будинку позивача. Також [PERSON] пояснив, що не має у своїй власності ніякого іншого житла, в колишній будинок його батьків успадкувала його рідна сестра та проживає там з родиною. Представник відповідача позов відповідача підтримав та пояснив, що відповідач є інвалідом 3 групи, інвалідність отримав перебуваючи в шлюбі, а тому має право на отримання від позивача утримання. Оскільки відповідач отримує пенсію, то єдине утримання, якого він потребує - надання можливості проживати у будинку позивача, оскільки протягом спільного життя з позивачем він проживав у ньому та ніс витрати на його утримання. Третя особа на стороні відповідача, [PERSON], син сторін по справі, позов своєї матері [PERSON], до батька [PERSON] не визнав та пояснив, що проживає з матір'ю та батьком в будинку по [ADDRESS], а зареєстрований в цьому ж селі по [ADDRESS], де йому належить 67 відсотків цього господарства. Інші 33 відсотки належать [PERSON], яка також зареєстрована за цією ж адресою. Батько та мати прожили в шлюбі майже 27 років. Весь час у шлюбі батько зловживав алкоголем, у зв'язку з чим постійно лікувався. Саме з цього приводу в сім'ї час від часу відбувалися сварки, ініціатором яких майже завжди була мати. До розірвання шлюбу мати ніколи до органів міліції з цього приводу не зверталася, а почала звертатися лише після розірвання шлюбу, напевно з метою виселити [PERSON] будинку. Батько ніколи фізично нікого не чіпав. Батько сам собі готує, прибирає за собою, оплачує частину комунальних платежів. Значну частину часу батько разом з ним проводить за адресою [ADDRESS], де вони утримують підсобне господарство та обробляють разом город. Але проживати постійно там не має можливості, бо житловий будинок знаходиться в аварійному стані. Власного житла, придатного для проживання, [PERSON] не має. Суд заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, третьої особи, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 січня 1985 року. Рішенням Недригайлівського районного суду від 06 серпня 2010 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.8). У позивача [PERSON] у власності перебуває будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. Право власності на будинок підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок (а.с. 7) та рішенням Апеляційного суду Сумської області від 13 січня 2011 року (а.с. 63-64), яке залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (а.с.66). Відповідно до інформації виконкому Вільшанської сільської ради Недригайлівського району в цьому будинку зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON] Також проживають без реєстрації [PERSON] та [PERSON] (а.с.68). [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності . Так, відповідно до інформації, що надана Недригайлівським РВ УМВС України в Сумській області від 02.10.2014 [PERSON] притягувався: - 13.04.2011 р. за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення сімейної сварки, в ході якою висловлювався нецензурною лайкою в адресу [PERSON]); - 17.04.2011 р. за ч.1 ст.178 КУпАП (перебував у п'яному вигляді по [ADDRESS]); - 18.04.2011 р. за ч.2 ст.178 КУпАП (перебував у п'яному вигляді по [ADDRESS]); - 17.01.2012 р. за ст. ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (вчинення сімейної сварки в ході якої висловлювався нецензурною лайкою в адресу з [PERSON] повторно протягом року); - 28.08.2013 р. за ст. 173 КУпАП (висловлювався нецензурною лайкою в адресу [PERSON].); - 13.08.2014 р. за ст. 178 ч.1 КУпАП (перебував у п'яному вигляді по [ADDRESS]) (а.с. 61). В цій же інформації міститься дані по справі про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, за вчинення сімейної сварки з [PERSON] та [PERSON], але відповідно до постанови Недригайлівського районного суду Сумської області від 31 травня 2013 року, яка не оскаржена та набрала законної сили, провадження в дані справі закрите за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (а.с.71-72). Також в судовому засіданні досліджені матеріали перевірки звернення [PERSON] до Недригайлівського РВ УМВС України в Сумській області від 13.08.2014 р. Відповідно до висновку про результати розгляду матеріалів перевірки звернення встановлено, що 13.08.2014 що між [PERSON] та [PERSON] відбулася сварка, в ході якої [PERSON] будучи у нетверезому стані ображав нецензурною лайкою [PERSON] Перевірка по даному факту була припинена та матеріали направлені до архіву Недригайлівського РВ УМВС (а.с. 112). Рішенням Недригайлівського районного суду від 23 липня 2012 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення, [PERSON] був попереджений про недопустимість порушення правил співжиття у будинку позивача (а.с. 6). Відповідач [PERSON] є інвалідом третьої групи безтерміново, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК (а.с.70). З інформації Недригайлівської центральної районної лікарні від 18.10.2014 р. встановлено, що [PERSON] на диспансерному обліку у лікаря нарколога не перебуває (а.с.81). Згідно з довідкою КЗ Перша обласна спеціалізована лікарня [PERSON] перебував на лікуванні з 19.11.14 р. по 04.12.14 р. з діагнозом «Психічні розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності»(а.с.110). З пояснення свідка [PERSON], дільничого інспектора міліції, встановлено, що до нього неодноразово зверталася [PERSON] зі скаргами на свого колишнього чоловіка. Він приходив до неї додому та опитував її, [PERSON], [PERSON] та за наявності до того підстав складав протоколи про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення. Скаржилась тільки [PERSON] З пояснень свідка [PERSON] встановлено, що вона є сусідкою сторін по справі, перебуває з ними в приятельських відносин. Знає про те, що [PERSON] постійно вживає алкогольні напої, що є підставою сварок [PERSON] та [PERSON] Свідком сварок вона не була, лише чула зі слів [PERSON] та [PERSON], які скаржилися що відповідач [PERSON] не дає їм спокійно жити. Якось у серпні місяці 2014 року вона зайшла до них додому і [PERSON] їй розповідала, що колишній чоловік її доньки [PERSON] накинувся на неї з ножем. Наступного дня про це ж повідомила їй [PERSON] Знає також, що [PERSON] влітку якийсь час проживав в [ADDRESS]. Згідно з ч.1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Крім того, положення ст. 156 ЖК України пов'язують набуття членом сім'ї власника житлових прав на спірну квартиру лише з фактом проживання такої особи у житлі власника та відсутністю між ними іншої угоди про порядок користування цим приміщенням і не вимагають обов'язкової письмової згоди власника на вселення до його житла членів сім'ї. Згідно з цими нормами, член сім'ї власника набуває право користування належним цьому власнику житлом з часу вселення, якщо між ними не було погоджено іншого. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] як член сім'ї власника будинку [PERSON] вселився у належний позивачу будинок та проживав і користувався цим житлом на законних підставах в якості члена сім'ї власника, а тому відповідач набув і зберігає щодо цього житла передбачене ст.156 ЖК України та ч.1 ст.405 ЦК України право користування ним нарівні з її власником як під час шлюбу так і після його припинення. Стаття 116 ЖК України визначає, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. При вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу недали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема,заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Тобто, з аналізу ст.116 ЖК України, підставою для виселення може бути систематичне порушенням правил співжиття, яке робить неможливим для інших проживання з порушником в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Так, [PERSON] був попереджений про недопустимість порушення правил співжиття рішенням Недригайлівського районного суду від 23 липня 2012 року та після цього двічі притягувався до адміністративної відповідальності за ст.ст. 173 та 178 КУпАП. Але під час проживання він не вчиняв дій насильницького характеру, не завдавав тілесних ушкоджень позивачу та іншим членам її сім'ї, не створював перешкод позивачу та членам її сім'ї у користувані будинком, сплачує частину комунальних платежів на утримання будинку (дану обставину не заперечує позивач), тому, суд вважає, що позивач не довела, що дії [PERSON] роблять неможливим для неї проживання з відповідачем в одному будинку. Посилання на те, що відповідач зловживає спиртними напоями, суд теж не може взяти до уваги, оскільки за повідомленням Недригайлівської районної лікарні [PERSON] не перебуває на обліку у лікаря нарколога. Також з пояснень відповідача та третьої особи, проти яких не заперечувала і позивач, відомо, що [PERSON] протягом всього подружнього життя сторін та після розірвання шлюбу зловживав алкоголем та періодично лікувався від алкогольної залежності. Крім того, [PERSON] власного житла не має, зареєстрований та проживає в спірному будинку, є інвалідом 3 групи безстроково, яку набув під час перебування у шлюбі з позивачем, а тому за зазначених вище обставин, не може бути виселений з приміщення, яке займає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні позову, не підлягає задоволенню вимога і про стягнення витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed