Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Заставнівського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] , Заставнівської міської ради Чернівецької області та [PERSON] про визнання частково недійсним рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок. В обґрунтування позову посилається на те, що 03.05.1998 року між її сином [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який розірвано 22.03.2016. Під час цього шлюбу відповідно до рішення виконавчого комітету Заставнівської міської Ради №26 від 24.02.2010 на ім`я її сина [PERSON] видано Свідоцтво про право власності від 24.03.2010 на будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Будівництво зазначеного житлового будинку було розпочато нею разом із її чоловіком [PERSON] на земельній ділянці площею 0,10 га, яка була виділена останньому відповідно до рішення дев`ятої сесії Заставнівської міської Ради народних депутатів від 05.11.1991. Будівництво зазначеного будинку завершено в 1996 році. Вважає, що її син відповідач [PERSON] не мав жодного права одноосібно звертатися до органу місцевого самоврядування та просити визнання права власності на спірний житловий будинок, оскільки це майно є спільним майном подружжя, а саме позивача [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , який помер у 2015 році. У зв`язку з наведеним, а також враховуючи, що при постановленні оскаржуваного рішення виконавчого комітету Заставнівської міської Ради було допущено ряд порушень законодавства просить рішення №26 від 24.02.2010 в частині оформлення права власності на [PERSON] - визнати незаконним, а свідоцтво про право власності від 24.03.2010 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 186,7 кв.м, в тому числі житловою 108,80 кв.м., визнати недійсним. 23.01.2020 [PERSON] через свого представника звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , Заставнівської міської ради про поділ спільного майна подружжя, який ухвалою суду від 10.02.2020 прийнятий до розгляду та об`єднаний в одне провадження з первісним позовом. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що 03.05.1998 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 22.03.2016 року шлюб між ними розірвано. За період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства ними був побудований житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . 24.03.2010 року на підставі рішення виконкому Заставнівської міської ради від 24.02.2010 року видано свідоцтво про право власності на вищезазначений житловий будинок на ім`я її чоловіка [PERSON] . У зв`язку з цим, [PERSON] просить суд визнати спірне будинковолодіння спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку вказаного житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями. Також представник подав письмову заяву про застосування строку позовної давності відносно первісного позову та викладних в ньому вимог. В судовому засіданні представник позивача адвокат Кутровська Н.М. вимоги первісного позову підтримала повністю з підстав викладених в ньому. Крім того, додатково пояснила, що дозвіл на початок проведення будівельних робіт та на земельну ділянку отримано чоловіком її довірительки покійним [PERSON] . Останній спільно з позивачем в період часу з 1991 року по 1996 рік проводили будівельні роботи, а в 1998 році після одруження відповідачі почали спільно проживати там. Під час проживання відповідачі проводили лише поточний ремонт та незначне перепланування. Заставнівська міська рада в 2010 році прийняла оспорювань рішення яким в тому числі вирішила оформити право власності на житловий будинок за відповідачем [PERSON] . Дане рішення прийнято з порушення, оскільки орган місцевого самоврядування не мав права його приймати. Щодо строку позовної давності, то представник позивача зазначила, що оскільки позивач [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON] продовжувала проживати за місцем відкриття спадщини, до нотаріуса не зверталася, а тому їй не було відомо про існування оскаржуваного рішення. Про нього їй стало відомо вже згодом, після того як відповідач [PERSON] звернулася до суду в 2018 році із позовом про поділ спільного майна подружжя. Представник відповідача [PERSON] адвокат Псарюк В.П. в судовому засідання позовні вимоги за первісним позовом визнав в повному обсязі, щодо вимог зустрічної позовної заяви, то він їх не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Відповідач [PERSON] будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка, а також надавши пояснення як сторона по справі визнав первісний позов та просив відмовити в задоволенні зустрічного позову, а також пояснив наступне. В 1998 році він одружився з відповідачем [PERSON] , в подальшому між ними шлюб в 2002 році розірвано. Вони деякий час проживали спільно в житловому будинку по [ADDRESS] , який збудований його батьками. Після того як вони знову почали спільно проживати, то зробили там ремонт, а батько дружини займався оформленням документів на будинок. В 2010 році рішенням Заставнівської міської ради за ним оформлено право власності на вказаний будинок, однак він не був присутній на сесії, жодних документів не подавав, однак заяву на ім`я міського голови щодо оформлення права власності він підписував. Вважає, що оспорювань рішення є незаконним, оскільки власниками житлового будинку є його батьки. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги первісної позовної заяви не визнав з підставі викладених в зустрічній позовній заяві. Повністю підтримав вимоги зустрічного позову та просив його задовольнити. Пояснив, що позивач [PERSON] знала про існування оспорюваного рішення та знала про оформлення права власності на житловий будинок на свого сина [PERSON] , саме тому нею пропущено строк для звернення до суду із позовною заявою. Також вказав, що станом на момент реєстрації шлюбу сторін по справі житловий будинок не був закінчений будівництвом, подружжя спільно продовжувало інвестувати грошові кошти в нього, робити ремонт, добудовувати допоміжні приміщення, купувати меблі та техніку. На його думку оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування прийнято законно, підстав для його скасування не має. Разом з тим, вважає, що є всі законні підстави для визнання даного житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, визнання за його довірителькою права власності на Ѕ ідеальну частку вказаного майна. Представник відповідача Заставнівської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позовних вимог та просив розглядати справу за його відсутності. Щодо вимог зустрічної позовної заяви, то представником не надано суду жодної заяви по суті справи чи заяви з процесуальних питань. Суд, вислухавши пояснення відповідача [PERSON] , пояснення представників, а також свідків, врахувавши заяву представника відповідача органу місцевого самоврядування, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Так судом встановлено, що рішенням 9 сесії Заставнівської міської Ради народних депутатів від 05 листопада 1991 року [PERSON] - чоловіку позивача, виділено під будівництво земельну ділянку площею 0,10 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ( а.с 20, 32). Також судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Заставнівської міської Ради №26 від 24.02.2010 вирішено: оформити право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] та видати свідоцтво про право власності на ім`я [PERSON] ( а.с. 24-31). Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.03.2010 власником будинку з по господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 33). Будучи допитаними в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що будівництво спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами здійснювалося [PERSON] та її чоловіком [PERSON] . Вказане будівництво було розпочато в 1991 році, а завершено в 1996 році. Зазначений будинок будували для одного із синів подружжя [PERSON] , якому на час початку будівництва було лише 13 років. В подальшому після одруження останнього він із своєю дружиною [PERSON] з 1998 року почав проживати в цьому будинку. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому зсіданні даючи пояснення в якості свідків підтвердили, що під час перебування в шлюбі подружжя [PERSON] останні продовжували проводити будівельні та оздоблювальні роботи, спільно придбавали необхідні для цього товари. В цьому участь також брали їх батьки. В судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідача [PERSON] пояснила, що сторони в 1998 році одружилися, однак деякий час після цього спільно не проживали. В подальшому з 2003 року почали добудовувати спірний житловий будинок, оскільки там була лише коробка. Спільно подружжя добудували господарські будівлі, зробили ремонт та комунікації, систему опалення, водопостачання та провели електрику. Її чоловік допомагав в будівництві. Після оформлення права власності за [PERSON] його батьки знали про це. Даючи оцінку показам вищевказаних свідків, суд бере до уваги той факт, що дані особи лише підтвердили обставини будівництва, ремонту та здійснення добудов до житлового будинку, спосіб та час протягом якого все це відбувалося. Однак вказані особи не надали суду будь-яких відомостей на доведення незаконності оспорюваного рішення органу місцевого самоврядування, що і є предметом спору. Так, судом встановлено, що на момент оформлення права власності на житловий будинок за [PERSON] прийняття оспорюваного рішення органом місцевого самоврядування та видачі свідоцтва про право власності, що також є предметом спору, ці правовідносини регламентувалися наступним чином. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно п.6.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом МУЮ за № 7/5 від 04.02.2002 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445, із змінами, внесеними згідно з наказами МУЮ № 45/5 від 03.06.2002 року, за № 6/5 від 28.01.2003 року, за № 20/5 від 03.03.2004 року, за № 36/5 від 17.05.2004 року, за № 49/5 від 19.05.2005 року, оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування за фізичними та юридичними особами за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для будівництва та за наявності акта комісії про прийняття об`єкта і введення його в експлуатацію. Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за № 582/5773 із змінами, Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України за № 146 від 05.09.2003 року, об`єкти нерухомості побудовані без дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робот, наданого органами архітектурно- будівельного контролю вважаються самочинно побудованими. Відповідно до Постанови КМУ від 8 жовтня 2008 року №923, про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, визначено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється на підставі свідоцтва про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, що видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю за формою згідно з додатком 1. Відповідно до вимог ст.21 ч.1 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Як встановлено в судовому засіданні, то рішення органу місцевого самоврядування, що є предметом спору, прийнято з порушенням прав та законних інтересів позивача [PERSON] , яка фактично спільно з своїм покійним чоловіком [PERSON] були забудовниками житлового будинку [ADDRESS] на підставі рішення Заставнівської міської ради від 05.11.1991, яким останньому виділено земельну ділянку розміром 0,10 га саме для цих потреб - будівництва житлового будинку. У зв`язку з викладеним, на думку, суду рішення Заставнівської міської ради №26 від 24.02.2010 в частині оформлення права власності за відповідачем [PERSON] на нерухоме майно житловий будинок [ADDRESS] є незаконним, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 24.03.2010 видане на його підставі підлягає скасуванню. Відносно вимог представника відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності до вказаних правовідносин, то суд вважає, що позивачем [PERSON] в судовому засіданні доведено та судом встановлено, що остання такий строк не пропустила. Протилежне заявником не доведено та не спростовано. Що стосується вимог відповідача [PERSON] за зустрічною позовною заявою, то суд зазначає наступне. Згідно ст.255 ч.1 п.3 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо зокрема набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Як встановлено в судовому засіданні, то в провадженні Заставнівського районного суду Чернівецької області перебувала цивільна справа №716/234/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Рішенням суду позовні вимоги задоволено, визнано спірний житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя та визнано право власності за кожною із сторін на Ѕ частки цього майна. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 06 березня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та в задоволенні позовних вимог відмовлено. Відповідно до ухвали ВС у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою адвоката Мандзюка В.Б. на вищевказану постанову Чернівецького апеляційного суду. Відповідно до вимог ст. 384 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. З аналізу вказаної норми закону випливає, що рішення суду апеляційної інстанції, яке є предметом касаційного оскарження набрало законної сили. Дана обставина не була врахована судом при винесенні ухвали від 10.02.2020 (а.с. 179-180 ) про прийняття зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднання їх в одне провадження. Таким чином, оскільки на даний час набрало законної сили рішення суду (Чернівецького апеляційного суду від 06.03.2019) з приводу спору між тими самими сторонами ( [PERSON] , [PERSON] ) про той самий предмет (об`єкт нерухомого майна - житловий будинок з господарськими спорудами під [ADDRESS] і з тих самих підстав (будівництво/набуття спірного майна в шлюбі), а тому є підстави для закриття провадження за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Заставнівської міської ради про поділ спільного майна подружжя. На підставі викладеного та

Outcome: approved