Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог Богородчанська районна державна адміністрація про позбавлення батьківських прав відповідача щодо малолітньої дитини [PERSON], [INFO],стягнення судових витрат. [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] про оспорення батьківства. Ухвалою суду від 16.01.2014 року об'єднано в одне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та вимоги зустрічного позову [PERSON] до [PERSON]. Позивач-відповідач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві, щодо зустрічного позову просила відмовити. Відповідач-позивач первісний позов заперечив, натомість просив задовольнити зустрічний позов, оскільки не вважає себе батьком дитини. Представник органу опіки та піклування підтримав позовні вимоги [PERSON], в подальшому поклалася на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що в позові [PERSON] до [PERSON] слід відмовити, а позов [PERSON] до [PERSON] підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з літа 2010 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, що підтверджено сторонами. [INFO] року в них народився син [PERSON], що посвідчується Свідоцтвом про народження (а.с.5), батьками якого внесено [PERSON] та [PERSON]. Відомості про батька при первинній реєстрації народження, записані органами ДРАЦС згідно ч.1 ст.135 СК України. 30.03.2011 року на підставі поданої спільної заяви батьків в Богородчанському РВ ДРАЦС внесено зміни в актовий запис народження, яким змінено прізвище дитини на «[PERSON]» та внесені відомості батька відповідно до ст..126 СК України (а.с.6, 7). Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач [PERSON] зазначає, що з січня 2011 року [PERSON] покинув сімю і проживав окремо, сином не цікавився, не брав участі у вихованні, та згідно рішення Богородчанського районного суду від 30.08.2012 року аліменти на утримання сина не сплачує, заборгованість становить 8626.75 грн. Відповідно до ст. 141, 180 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. В зустрічному позові [PERSON] оспорюючи своє батьківство зазначив те, що в нього є сумнів щодо батьківства відносно сина [PERSON], оскільки однією сім'єю з [PERSON] проживали з серпня 2010 року по листопад 2010 року. Ухвалою суду від 16.01.2014 року за клопотанням [PERSON]було призначено судово-генетичну експертизу із запитаннями згідно ухвали (а.с.44-45). Відповідно до висновку експерта №57 КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» встановлено, що [PERSON] не може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженого [PERSON], тобто батьківство [PERSON] у відношенні до дитини [PERSON], [INFO] виключається (а.с.58-61). Як слідує зі ст..136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п.11) зазначено, що судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено. Отже, як слідує з вищезазначених статей СК України, підставою для задоволення позову є доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною. Ці дані на думку суду можуть бути встановлені на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Важливе значення в процесі доказування має висновок експерта. За результатами проведення судово-біологічної (генетичної) експертизи із застуванням методики генотипоскопії (аналізу ДНК) експерти можуть визначити батьківство або дійти висновку про його виключення. Дійти висновку про виключення батьківства можливо і на підставі судово-імунологічної експертизи (експертизи крові), або судово-медичної експертизи, яка б визначила здатність особи до зачаття дитини. Оскільки висновок експерта №57 КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» встановлено, що [PERSON] не може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], то позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про виключення з актового запису про народження дитини [PERSON] ярославовича відомості, вчинені відділом ДРАЦС Богородчанського районного управління юстиції 29.12.2010 року за №18 про нього, як батька дитини, є обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення, а позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав є безпідставним. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому слід стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] понесені судові витрати: судовий збір (а.с24а, 40), витрати на проведення експертизи (а.с.68). На підставі наведеного, відповідно до ст. 136 СК України,

Outcome: approved