Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 28.08.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння між сторонами, різні погляди на сімейні відносини. З червня 2018 року подружжя проживає окремо, шлюб носить формальний характер. Сторони шлюбні відносини не підтримують, веденням спільного господарства не займаються, подалше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Просила шлюб розірвати, доньку залишити на проживання з нею, прізвище після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне, стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору та за надання правової допомоги. Позивачка в судове засідання не зявилась, в прохальній частині позовної заяви просила розгляд справи проводити без її участі (а.с.3). Відповідач в судове засідання не зявився, 11.02.2019 року подав до суду відзив на позовну заяву про розірвання шлюбу, відповідно до якого, вважає доводи викладені в позовній заяві такими, що підлягають до задоволення, а факти викладені в ній такими, що відповідають фактичним обставинам справи. Примирення між сторонами неможливе, подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Згода щодо проживання доньки [PERSON] між сторонами досягнута, спільного майна, яке б підлягало поділу немає. Щодо позовних вимог про стягнення витрат по оплаті послуг адвоката за надання правничої допомоги, та просив врахувати, що позивачкою не надано обгрунтованого розрахунку витрат по оплаті послуг адвоката за надання правової допомоги. А тому, просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу, розгляд справи проводити без його участі (а.с.18). Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб Серія І-НМ №135997, сторони 28.08.2014 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про що складено актовий запис за №1492 (а.с. 4). Від даного шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Позивачка стверджує, що вони з відповідачем не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, позивачка миритися не бажає, стверджує, що збереження шлюбу суперечить її інтересам. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Крім цього, сторони добровільно узгодили питання щодо визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON] з матірю. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 28.08.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про що складено актовий запис за №1492 слід розірвати. Малолітню доньку [PERSON], [INFO] залишити на проживання з матірю [PERSON], [INFO] Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі наведеного, прізвищеФедьків-Галько Маряни Петрівни при реєстрації розірвання шлюбу змінити на дошлюбне Федьків. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги підлягають до задоволення, то з відповідача слід стягнути на користь позивачки 768,40 грн. витрат по оплаті судового збору. Що стосується позовної вимоги про стягнення 1 000,00 грн. витрат на правову допомогу за складання правової допомоги, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається із матеріалів справи, а саме квитанції №03-1/19 від 15.01.2019 року позивачкою сплачено 1 000,00 грн. адвокату [PERSON] за складання позовної заяви (а.с.5). Однак, позивачкою не долучено до матеріалів справи копії договору про надання правничої допомоги та детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, які б передбачали вартість такої послуги як складання позовної заяви - 1 000,00 грн. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.4, 5 ст. 137 ЦПК України). На підставі наведеного, беручи до уваги те, що адвокат [PERSON] було складено позовну заяву про розірвання шлюбу на 2 аркушах, суд приходить до висновку, про обгрунтованість клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, та стягнення з відповідача на корсить позивачки 600,00 грн. витрат на правову допомогу. На підставі наведеного, відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved