Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Тернопільської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6110100000:13:009:0142, місце розташування [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання земельної ділянки В.02.05, площею 0,0024 га, а також визнати право власності на індивідуальний гараж, котрий розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, після матері [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що є спадкоємцем за заповітом після померлої матері [PERSON] . У встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після матері, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність правовстановлюючих документів на гараж та земельну ділянку. Ухвалою від 19 лютого 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 17 березня 2021 року. Протокольною ухвалою суду від 17 березня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 09 квітня 2021 року. 24 березня 2021 року представником відповідача подано відзив на позовні заяву, згідно якого відповідач заперечує, щодо задоволення позову, оскільки до складу спадщини входить лише те майно, яке згідно із правовстановлюючим документом належало спадкодавцеві, проте гараж, який має намір успадкувати позивач, відповідно до технічного паспорту побудований в 1988 році, однак з того часу та до моменту смерті, [PERSON] не вчиняла жодних дій, щодо його приватизації. Крім того, щодо позовної вимоги про визнання права власності на земельну ділянку, у позивача не має правових підстав для визнання за нею права власності на земельну ділянку, з огляду на відсутність державної реєстрації його права за спадкодавцем. З цих підстав, просить відмовити в задоволенні позову. Представник позивача - адвокат Тиханська Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові, просила суд їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні, щодо задоволення позовних вимог заперечила, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 19 червня 2017 року Виконавчим комітетом Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №24. Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина до складу якої входить індивідуальний гараж по [ADDRESS] та земельна ділянка кадастровий номер 6110100000:13:009:0142, місце розташування [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання земельної ділянки В.02.05, площею 0,0024 га. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склала заповіт від 12 березня 2015 року, який було посвідчено заступником сільського голови з питань діяльності виконавчого органу Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Кульчинською Н.Б., зареєстрований у реєстрі за №25, згідно якого все належне майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, та все те, що буде належати їй на час смерті, а також належні їй майнові права та обов`язки на час смерті, заповіла [PERSON] . Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач звернулась до державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За заявою останньої державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 480/2017, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі. Однак, державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. 12 лютого 2018 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на гараж та земельну ділянку [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Рішенням №641 Тернопільської міської Ради депутатів трудящих від 24 жовтня 1968 року, [PERSON] , було дозволено будівництво індивідуального гаража по [ADDRESS] . Відповідно до виготовленого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації технічного паспорту на гараж ( [ADDRESS] ), останній складається із: гаражу «А», площею 25,2 кв.м, 1988 року побудови та підвалу «Пд», площею 16.1 кв.м. За змістом вимог ст. 12 Закону України «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. Згідно з вимогами ст. 49 Закону України «Про власність» володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відтак, право власності на гараж у спадкодавця виникло на підставі діючого на момент його спорудження Закону України «Про власність» ще до набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності ним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» державна реєстрація права власності на нерухоме майно регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 і втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18.02.2002 за № 157/6445 (з подальшими змінами). Ця позиція повністю відповідає практиці Верховного Суду України. Так, постановою Верховного Суду України від 15.01.2014 у справі № 6-145цс13 сформована єдина правова позиція по даній категорії справ. Відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 №121 обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998 року - дня набрання чинності Інструкції. Виходячи із наведеного, чинне на момент спорудження об`єкта нерухомості та виникнення у спадкодавця права власності на спірний гараж законодавство не пов`язувало виникнення останнього із державною реєстрацією. Відтак, її відсутність не свідчить про відсутність права власності. А правові засади прийняті в експлуатацію об`єктів, побудованих до 05.08.1992 року, відсутні. При цьому, документом, що засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, господарських будівель та споруд вимогам законодавства, будівельним нормам і правилам є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, спадкодавцю - [PERSON] , на момент смерті на праві власності належав гараж, що по [ADDRESS] . Спадщину за заповітом після її смерті прийняла позивач, подавши за місцем відкриття в установлений шестимісячний строк до нотаріальної контори заяву про її прийняття. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу та державної реєстрації права власності спадкодавця. Що стосується позовної вимоги про визнання права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6110100000:13:009:0142, місце розташування [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання земельної ділянки В.02.05, площею 0,0024 га, в порядку спадкування за заповітом, Суд зазначає наступне. Ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, як це визначено в ст. 81 ч.1 п. «г» Земельного кодексу України. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У Перехідних положеннях Земельного Кодексу України визначено, у разі коли спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно до ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено у завершені процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовом про визнання права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (№ 14-652цс18). Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України оформлення речових прав на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Потрібно враховувати вимогу, щодо виконання спадкодавцем за життя активних дій та вимог законодавства щодо приватизації земельної ділянки, а також неможливості завершити процедуру приватизації та реєстрації за собою права власності на землю, у зв`язку зі смертю, а тому така земельна ділянка входять до складу спадкового майна. Відповідно до рішення Тернопільської міської ради від 18 серпня 2015 р. № 6/61/175 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0024га за адресою [ADDRESS] гр. [PERSON] », спадкодавцеві надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0.0024га безоплатно у власність для будівництва та обслуговування індивідуального гаража. Пунктом 2 даного рішення [PERSON] зобов`язано в шестимісячний термін подати на затвердження проект землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки. З титульного аркуша представленого Позивачем проекту землеустрою вбачається, що його розроблено на підставі договору від 23.08.2016 р. № 33-16. Очевидно, що [PERSON] не виконала вищевказане рішення Тернопільської міської ради, не затвердила в шестимісячний термін проект землеустрою, а лише за рік після прийняття рішення звернулась у ПП фірма «Матек» для замовлення проекту землеустрою. Таким чином, оскільки спадкодавець не набула права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК України, проте розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства України, проте померла до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію (передання у приватну власність, відведення), до [PERSON] , як до спадкоємця, у порядку спадкування переходить право вимагати такої приватизації. Оскільки право власності в особи спадкодавця ще не виникло, вищезазначене унеможливлює визнання за позивачем, як спадкоємця до майна померлої, права власності на зазначену земельну ділянку. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, шляхом визнання за [PERSON] право власності на індивідуальний гараж розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 610100000:13:009:0142 по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після померлої [INFO] матері [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: partial