Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.06.2012 року з прилюдних торгів нею придбано квартиру [ADDRESS]. Дану квартиру реалізовував Ленінський відділ ДВС Вінницького міського управління юстиції, послуги по організації та проведенню прилюдних торгів надавалися ТОВ «Укрспецторг Групп» на підставі договору від 22.02.2012 року, укладеного з Ленінським ВДВС Вінницького міського управління юстиції. За вказану квартиру позивачем було сплачено 166500,00 грн., з яких: 24744,79 грн. - оплата гарантійного внеску за лот №1 згідно договору № 02-0021/12 від 22.02.2012 року ТОВ «Укрспецторг Групп», 146,96 грн. - винагорода за послуги з реалізації майна ТОВ «Укрспецторг Групп», 141608,25 грн. - оплата за лот № 1 Ленінському ВДВС Вінницького МУЮ. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 26.12.2013 року скасовано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів від 25.06.2012 року, скасовано акт державного виконавця про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого майна, скасовано протокол № 02-0021/12-01 проведення аукціону (прилюдних торгів), визнано недійсним прилюдні торги від 22.06.2012 року з продажу квартири [ADDRESS]. Позивач вважає, що на підставі ст. 216 ЦК України сплачені кошти їй мали б бути повернуті, однак, зважаючи на те, що грошові кошти не повернуті по даний час просить стягнути їх на її користь солідарно з відповідачів з врахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, що загалом становить 256385,82 грн. Окрім того зазначає, що в результаті порушень, допущених відповідачами при проведенні прилюдних торгів та наслідків, що виникли після визнання їх недійсними, їй завдано глибоких душевних страждань, що проявляються у постійному хвилюванні, дратівливості, напруженості. Тому просить стягнути на її користь 10000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2015 року (без винесення окремого процесуального документа) до участі в справі в якості співвідповідача залучене Головне територіальне управління юстиції у Вінницькій області. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «Укрспецторг Групп» у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача Ленінського ВДВС Вінницького міського управління юстиції позовні вимоги не визнав. Пояснив, що не встановлено вини в діях виконавчої служби та її посадових осіб. Зазначив про те, що Ленінський відділ ДВС є юридичною особою та утримується за рахунок державного бюджету, не є прибутковою організацією, розпорядником коштів державного бюджету для його матеріального забезпечення є Головне управління юстиції у Вінницькій області, а відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів не допускається. Відповідно до Закону України «Про державну виконавчу службу» відділи державної виконавчої служби мають лише відповідні рахунки в органах Державного казначейства України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті у банках. Відтак, стягнення коштів з відділу є неможливим. При цьому вказував, що виручені кошти направлені в рахунок погашення боргу боржника, який і повинен бути відповідачем по справі. Представник Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області позовні вимоги не визнав. Зазначив, що відділом ДВС правочин не вчинявся, ним здійснювалися лише виконавчі дії спрямовані на примусове виконання рішення суду в межах повноважень, наданих законом. Судовим рішенням дії останнього не були визнані незаконними, а тому підстав для відшкодуванням ним шкоди немає. Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області позовні вимоги також не визнав, вказуючи, що не є належним відповідачем та не може нести відповідальність, тим більше солідарно. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів в судове засідання не з'явився. Разом з тим до суду подана заява, відповідно до якої просять розгляд справи провести у відсутність представника банку, надавши письмові заперечення, в яких зазначено, що правовідносини, які склалися між сторонами у даній справі не є грошовими зобов'язаннями, тому з відповідачів не можуть бути стягнуті 3 % річних та інфляційні втрати, відповідачі зобов'язані повернути лише кошти, отримані в результаті реалізації майна з прилюдних торгів, моральна ж шкода є недоведеною. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали даної цивільної справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 22.02.2012 року між Ленінським відділом ДВС Вінницького міського управління юстиції та Вінницькою філією ТОВ «Укрспецторг Групп» укладено договір про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна № 02-0021/12, а саме: квартири [ADDRESS], яка є власністю [PERSON] (а.с. 36-37). 22.06.2012 року проведені прилюдні торги з реалізації вказаного нерухомого майна, переможцем яких стала [PERSON] На виконання вимог п. 3.12 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року № 68/5, [PERSON] сплатила ТОВ «Укрспецторг Групп» грошові кошти в сумі 24744,79 грн. гарантійного внеску для участі в торгах (а.с. 118,119) В якості винагороди позивачем було сплачено ТОВ «Укрспецторг Групп» 146,96 грн., згідно квитанції від 22.06.2012 року № k25/M/84 (а.с. 10). 22.06.2012 року [PERSON] за розпорядженням торгуючої організації перераховані Ленінському відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції кошти як сплату за лот №1 - квартиру [ADDRESS] у сумі 141608,25 грн., що підтверджується квитанцією від 22.06.2012 року № k25/M/83 (а.с. 10). В порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження» Ленінським відділом ДВС Вінницького міського управління юстиції, згідно розпорядження №19770137/12 від 17.07.2012 року грошові кошти, що надійшли від продажу вказаної квартири розподілені стягувачу, а також направлені в рахунок виконавчого збору. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 26.12.2013 року визнано недійсними прилюдні торги від 22.06.2013 року з продажу квартири [ADDRESS], які були проведені Вінницькою філією ТОВ «Укрспецторг Групп» за договором з Ленінським відділом ДВС Вінницького міського управління юстиції; скасовані протокол № 02-0021/12-01 проведення аукціону (прилюдних торгів) по реалізації нерухомого майна: квартири 200 в будинку № 103 а по вул. Пирогова в м. Вінниці, затверджений директором Вінницької філії ТОВ «Укрспецторг Групп» 22.06.2012 року; акт державного виконавця про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна, що є власністю фізичної особи: квартири 200 в будинку № 103 а по вулиці Пирогова в м. Вінниці, який затверджений начальником Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції 25.06.2012 року; свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів від 25.06.2012 року, яке видано [PERSON] приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Стеблюк Н.В., реєстровий № 1480. Згідно ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно з законом, та майна, зазначеного в частині восьмій ст. 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Відтак, до наслідків визнання прилюдних торгів недійсними застосовуються наслідки визнання правочинів недійсними. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Зі змісту цієї статті слідує, що повернення стороні договору коштів, які вона сплатила за оспорюваним правочином, здійснюється іншою стороною договору та можливе в разі визнання такого правочину недійсним. Як встановлено в судовому засіданні прилюдні торги з реалізації нерухомого майна - квартири [ADDRESS], переможцем яких стала [PERSON] визнано недійсними. Щодо сторони договору, то як вбачається з матеріалів справи, реалізацію вказаного майна здійснювала торгуюча організація -ТОВ «Укрспецторг Групп». Відповідно до договору про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 22.02.2012 року № 02-0021/12, укладеного між Ленінським відділом ДВС Вінницького міського управління юстиції та Вінницькою філією ТОВ «Укрспецторг Групп», відділ ДВС передає спеціалізованій організації нерухоме арештоване майно, а спеціалізована організація здійснює реалізацію цього майна на прилюдних торгах за винагороду. Відповідно до п.3.1. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року № 68/5, орган державної виконавчої служби укладає із спеціалізованою організацією за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна, яка встановлюється у відсотковому відношенні до продажної ціни лота. Виходячи з вказаних норм законодавства та умов договору, відчужувачем (продавцем) за укладеним на торгах договором є торгуюча організація, яка хоч і діє на підставі договору з виконавчою службою, однак від власного імені як комісіонер, тому саме вона є стороною договору та відповідає за недійсність укладеного правочину. Вказана правова позиція міститься і в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справах №6-9459св15 від 07.05.2015 року, №6-14837 св15 від 17.06.2015 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що ні Ленінський відділ ДВС Вінницького МУЮ, ні Головне територіальне управління юстиції у Вінницькій області та Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області не є сторонами договору, а тому вимоги до них є безпідставними, а позов щодо стягнення з них грошових коштів задоволенню не підлягає. При цьому, суд зауважує, що порядок перерахунку коштів та їх перерозподіл не є підставою для стягнення коштів з вказаних осіб в порядку ст.216 ЦК України, оскільки кошти повинні бути повернуті саме стороною договору. Виходячи з норм Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 року № 68/5, а також правової природи укладеного договору з реалізації арештованого майна (договору комісії), суд відхиляє вимоги позивача щодо вказаних вище відповідачів. Відповідно не бере до уваги заперечення представника ВДВС щодо необхідності стягнення коштів з [PERSON], оскільки вона не є стороною договору. Щодо посилання позивача про порушення допущені ДВС, то суд відмічає, що саме сторона договору здійснює повернення коштів, а наразі ДВС не є такою. Відтак, оскільки ТОВ «Укрспецторг Групп» було стороною правочину, який визнаний судом недійсним, тому саме на нього покладається обов'язок у відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України повернути позивачу кошти, що сплачені останнім на виконання цього правочину, а саме грошові кошти в сумі 166500,00 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цих позовних вимог, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошовим зобов'язанням, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак, в даному випадку положення ч.2 ст.625 ЦК України не можуть застосовуватися, оскільки має місце повернення сторін у первісний стан, що існував до вчинення недійсного правочину (реституція), а не стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов'язання. Правова природа цих інститутів різна. Суд не бере до уваги посилання позивача на правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 01 жовтня 2014 року в справі №6-113цс14, оскільки вона висловлена судом при інших обставинах справи і відповідно може бути застосована в разі невиконання боржником рішення суду щодо сплати коштів (грошового виразу матеріальної та моральної шкоди за позицією ВСУ), а також може бути застосована в разі невиконання рішення щодо повернення коштів як наслідок визнання недійсним прилюдних торгів. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 000, 00 грн. то суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цих позовних вимог, враховуючи наступне. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.216 ЦК України, якщо у зв'язку з вчиненням недійсного правочину другій стороні завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають винною стороною. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, на що звернув увагу Верховний Суд України в п. 5 постанови Пленуму від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Позивачем в судовому засіданні не доведено обґрунтування підставності власних позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, їх відповідності вимогам закону, не представлено доказів на підтвердження вказаних нею обставин, у зв'язку з чим в позові про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. При цьому суд звертає увагу на правові підстави відшкодування моральної шкоди в разі вчинення недійсного правочину. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи частковість задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ТОВ «Укрспецторг Групп» на користь позивача 1665,00 грн. судового збору. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то суд враховує, що ст. 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов»язаних з розглядом справи. Разом з тим, виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допущені до участі в розгляді справи в якості осіб, які надають правову допомогу, ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. На вказане звертає увагу і Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в постанові від 17.10.2014 року №10. З матеріалів справи вбачається, що 03.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги, згідно якого останній було доручено представлення інтересів [PERSON] з правами, передбаченими ЦПК України. Однак, позивачем заява про допуск [PERSON] до участі в розгляді справи в якості особи, яка надає правову допомогу не подавалася, ухвала щодо цього не постановлялася, остання бере участь у справі як представник позивача, а тому у суду відсутні правові підстави для стягнення понесених витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial