Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Лисичанського міського суду Луганської області з позовною заявою до Сєвєродонецької міської ради, треті особи - приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції [PERSON], Управління Пенсійного фонду України в Білокуракінському районі Луганської області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання спадкоємцем та отримання пенсійних виплат. Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 17.01.2018 року постановлено дану справу передати до Сєвєродонецького міського суду Луганської області за підсудністю. Згідно ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19.02.2018 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання. 01.03.2018 року позивачем до суду надіслано заяву про уточнення позовних вимог, в якій остання виклала позовні вимоги у остаточній редакції та просила суд визначити їй додатковий термін для подачі заяви про прийняття спадщини після померлої 02.12.2016 року [PERSON], тривалістю в 6 (шість) місяців з дня набрання рішенням суду законної сили. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що мати позивача - [PERSON], померла 02.12.2016 року м. Перевальськ Луганської області. З липня 2011 року по день смерті [PERSON] позивач проживала з нею однією сім'єю за адресою: вул. Горняцька, 18/5, м. Перевальськ, Перевальського району Луганської області, оскільки її мати отримала першу Б групу інвалідності і потребувала постійного догляду за нею, що підтверджується довідкою № 750261 від 25.06.2011 pоку. Через скрутне матеріальне становище у листопаді 2017 року позивач була вимушена виїхати в інше місто. Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді не отриманих десяти пенсійних виплат, а єдиним спадкоємцем за законом після померлої [PERSON] є позивач. У зв'язку з проведенням АТО на території Луганської області, та враховуючи, що позивач є інвалідом, вона не мала можливості вчасно виїхати з м. Перевальськ Луганської області для оформлення на території України документів про смерть матері та для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Свідоцтво про смерть матері позивач отримала 28.11.2017 року та 11.01.2018 року звернулась до приватного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON], з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але постановою №06/02-31 від 11.01.2018 року у здійсненні нотаріальної дії було відмовлено у звязку з тим, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини, встановлений ст.ст. 1268-1270 ЦК України. У звязку з викладеним, позивач звернулася з даним позовом до суду. У судове засідання учасники справи, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не зявилися. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача надала до суду заяву про розгляд справи без його участі, просила розглянути справу на розсуд суду. Причини неявки представників третіх осіб суду не відомі. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частинами 3, 4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206, цього Кодексу. Згідно частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що згідно копії паспорта серії ЕМ №588768, виданого 27.03.2000 року Перевальським РВУМВС України в Луганській області, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO]. Відповідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №015049 від 23.11.2016 року [PERSON] має другу групу інвалідності з 22.11.2016 року безстроково. [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії ПШ №329927 від 04.06.1955 року та свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕД №260441 від 08.05.1975 року. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ОК №421807 від 28.11.2017 року [PERSON] померла 02.12.2016 року. Позивач звернулася до приватного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 02.12.2016 року матері [PERSON] У відповідності до копії постанови приватного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] №06/02-31 від 11.01.2018 року [PERSON] було відмовлено у здійсненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 02.12.2016 року матері [PERSON] у звязку з тим, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини, встановлений ст.ст. 1268-1270 ЦК України. З листа приватного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] вбачається, що нею не заводилася спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 02.12.2016 року, тому що, спадкоємець [PERSON] не подавала заяву про прийнята спадщини в строк, передбачений п. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини в який встановлюється строк у шість місяців з часу відкриття спадщини та ст. 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Також повідомляє, що спадкоємець [PERSON] звернулась до нотаріуса 11 січня 2018 року з усною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], але нотаріусом був встановлений факт неподання заяви про прийнята спадщини в строк передбачений п.1 ст.1270 Цивільного кодексу України, тому нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). У відповідності до ч. 1, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1, 2 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив термін для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий термін, достатній для подачі ним заяви про прийняття спадщини. Згідно із п. 24 постанови Пленуму ВСУ при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини судам слід перевіряти наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Аналізуючи викладене, суд вважає причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини після померлої [PERSON] поважними, оскільки остання померла на тимчасово окупованій території, на якій також проживала і позивач, у якої були певні труднощі у виїзді на територію України та в оформленні необхідних документів. З огляду на зазначене вбачається, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, є достовірними та обґрунтованими, сумніву у суду не викликають, а тому, враховуючи визнання відповідачем позову, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Outcome: approved