Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що Позивач перебуває з Відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Шлюб був зареєстрований 21 жовтня 2007 року виконкомом Андріївської селищної ради Словянського району Донецької області, Актовий запис № 10. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на теперішній час проживають разом із Позивачем та знаходяться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними. Шлюбні відносини з вересня 2018 року фактично припинені, на даний час, однією сімєю вони не проживають, спільного господарства не ведуть, спору про розподіл майна не мають. Вважає, що збереження сімї не можливе та суперечить їх законним інтересам. Просить суд, шлюб, зареєстрований 21 жовтня 2007 року Виконкомом Андріївської селищної ради Словянського району Донецької області, Актовий запис № 10, між нею та Відповідачем, розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 07 грудня 2018 року надала до суду Заяву, в якій просить суд справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.26). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання (а.с.24), про причину неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про шлюб, серії І-НО № 121244, видане 21 жовтня 2007 року, сторони 21 жовтня 2007 року уклали шлюб, про що Виконкомом Андріївської селищної ради Словянського району Донецької області було зроблено Актовий запис № 10 (а.с.10). Від шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], про що свідчить Свідоцтво про народження серії І-НО № 568997, видане 06 лютого 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с.6) та [PERSON], [INFO], про що свідчить Свідоцтво про народження серії І-НО № 259491, видане 24 березня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с.7). Відповідно до Довідки про склад сімї № 1515-02/37 від 16 жовтня 2018 року, [PERSON] фактично з 2005 року по теперішній час проживає за адресою: [INFO], разом з [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.11). Сторони у теперішній час шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство ними не ведеться. Тобто, зараз кожний живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. І таке спільне життя стало для сторін неприйнятним і неможливим. Таким чином, їх сімя фактично розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення позивач вважає недоцільним, так як всі можливості зберегти сімю вичерпані. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у звязку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~ ст. 24 Сімейного Кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сімї неможливе. Позивач [PERSON] не просить суд відновити дошлюбне прізвище і бажає надалі іменуватися прізвищем «Медяник». Позивач [PERSON] наполягала на відшкодуванні судових витрат за рахунок Відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи вбачається, що Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с.1). Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення судовий збір у сумі 704,80 грн. на користь Позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved