Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтуваннях позовних вимог позивач посилається на те, що вона є матір'ю відповідача. [INFO] року у [PERSON] народилася дитина, батьком якої, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, зазначено [PERSON], проте хто є її біологічним батьком - позивачеві невідомо. Відповідач у період з 2014 по 2016 роки не проживала за місцем своєї реєстрації, а у листопаді 2016 року повернулась в с. Видвиженець Новомосковського району разом з малолітньою дитиною. [PERSON] Позивач зареєструвала місце проживання дитини за адресою: [ADDRESS] У грудні 2016 року відповідач зняла з банківського рахунку грошові кошти, що були перераховані їй після народження дитини та збиралася виїхати разом з дитиною до Київської області, Таращанського району, с. Лука, де вона познайомилась з чоловіком. Проте позивач не дозволила забрати дитину та повідомила про ситуацію представника органу опіки та піклування. Представник органу опіки та піклування Голубівської сільської ради поговорив з відповідачем, остання, в свою чергу, погодилася залишити дитину та написала розписку про те, що вона зобов'язується повернутися до дитини до 15.01.2017 року. У січні 2017 року відповідач повернулася з невідомою жінкою, та зазначила, що хоче забрати дитину до с. Лука, а жінка прибула з нею, щоб підтвердити, що вона зареєструє відповідача та дитину у своєму будинку. Проте, жінка повідомила, що відповідач веде неправильний спосіб життя, і через це вона відмовиться реєструвати їх у своєму будинку. Тож позивач відмовила відповідачеві у її проханні забрати дитину, після чого відповідач повернулася до с. Лука. Після цього відповідач декілька разів телефонувала позивачеві, просила її віддати дитину лише задля того, щоб отримати соціальну допомогу, бо сама ніде не працює та коштів на існування немає. Позивач рекомендувала їй звернутися до представника органу опіки та піклування. Після цієї розмови відповідач на зв'язок не виходила, на дзвінки позивача та представника органу опіки та піклування Голубівської сільської ради не відповідає, до дитини не з'являлась. Малолітній [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] та перебуває на її повному матеріальному забезпеченні та утриманні, яка належним чином займається його вихованням, а відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, життям, здоров'ям не цікавиться, ніяких стосунків з дитиною не підтримує, матеріально його не утримує. Позивач проживає разом із дитиною за адресою: [ADDRESS] нею забезпечені усі необхідні умови для нормального розвитку та життя дитини. У зв'язку з зазначеним, [PERSON] просить позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітнього онука [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, надали детальні пояснення про те, при яких обставинах [PERSON] залишила свою новонароджену дитину, протягом року жодного разу не поцікавилася її життям, не вжила заходів для повернення дитини, для забезпечення гідних умов існування, виховання, тощо. [PERSON] вважає себе особою, яка зможе опікуватися належним чином долею свого онука, тому, крім позбавлення батьківських прав, просила суд призначити її опікуном малолітньої дитини. В подальшому позивач та її представник звернулися до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутність. В судове засідання відповідач не з'явилася, про місце та час судового засідання повідомлена належним чином за місцем реєстрації, причина неявки суду не відома, як і не відоме фактичне місцеперебування відповідача. Судом та представниками третьої особи вживалися заходи для встановлення фактичного місця перебування відповідача, однак відповідач не з'явилася, тому суд, з погодження позивача, відповідно до вимог ст.. 224 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. Представник органу опіки та піклування Голубівської сільської ради в судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення про те, що органом опіки та піклування вживалися заходи для врегулювання складної ситуації, що склалася в цій сім'ї, з матір'ю дитини проводив певну роботи соціальний працівник та психолог, однак позитивних результатів проведеною роботою досягти не вдалося, матір покинула свою дитину, не вживає заходів для налагодження контактів з нею, не піклується про дитино, не проживає за місцем своєї реєстрації разом з дитиною., всі обов'язки батьків фактично виконує позивач по справі та належним чином здійснює догляд за малолітньою дитиною. Службою у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської районної державної адміністрації протягом судового розгляду вживалися заходи для з'ясування фактичного місця перебування відповідача, уповноваженою особою проведено ряд заходів для повернення матері до дитини, однак такі заходи позитивних результатів не дали, тому представник третьої особи в судовому засіданні не заперечував проти позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON], [INFO] . Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], останній народився [INFO] року, і його матір'ю зазначено [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини вказуються за її вказівкою. Тож, батьком дитини, зі слів матері, у книзі реєстрації народжень вказаний [PERSON]. У відповідності до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В судовому засіданні встановлено, що позивач являється матір'ю [PERSON], в її сім'ї проживає малолітній [PERSON], [INFO], що дає їй право на звернення до суду з відповідним позовом. Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що [PERSON] свідомо ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, вимоги ст. 150 СК України, свідчать про спільний обов'язок батьків виховувати дитину. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Орган опіки та піклування за місцем проживання дитини надав суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до сина [PERSON], [INFO] До такого висновку повноважний орган опіки та піклування дійшов оцінюючи матеріальне забезпечення дитини, умови проживання та способи участі матері у вихованні своєї дитини. Згідно правил, викладених у ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України стосовно того, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що всі обов'язки, визначені ст. 150 СК України, майже з моменту народження дитини і до цього часу виконує позивач, відповідач свої обов'язки щодо виховання дитини не виконує, а дитина фактично росте під опікою, моральною та матеріальною забезпеченістю однієї бабусі. В судовому засіданні в якості спеціаліста був допитаний представник Новомосковського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, який безпосередньо проводив співбесіди з [PERSON] щодо виховання нею своєї малолітньої дитини, останній надав пояснення, що матір дитини жодного разу не виявила бажання опікуватися дитиною, залишила дитину у бабусі, постійно змінювала адреси свого проживання, мотивуючи тим, що має намір влаштувати своє особисте життя. Жодного разу при проведення спільної соціальної роботи матір дитини не виявила бажання опікуватися дитиною та виконувати свої безпосередні батьківські обов'язки. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню, [PERSON] повинно бути позбавлено батьківських прав відносно своєї неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги [PERSON] про призначення її опікуном заявлені нею передчасно, що не позбавляє її права звернутися з відповідною заявою до компетентного органу, рішення якого в подальшому буде підставою для призначення опіки над дитиною, позбавленою батьківського піклування. На підставі вищевикладеного

Outcome: partial