Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначила, що вона є власницею квартири [ADDRESS] В даній квартирі зареєстрована вона та [PERSON]. [PERSON] вселився та проживав в кв.[ADDRESS] як член сім`ї власника квартири, оскільки для неї він є сином. Майже шість років тому [PERSON] припинив проживати в квартирі та виселився. На даний час її не відомо де проживає син [PERSON]. Реєстрація в квартирі [PERSON] обмежує її в правах як власника нерухомості в частині користування майном, оскільки вона має намір оформити субсидію на житлово-комунальні послуги. Тому, вона звернулася в суд та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву згідно якої просила справу розглянути в її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує . Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Відповідач викликався за адресою його місця реєстрації. За таких обставин, відповідно до ст. 74 ЦПК України, суд вважає, що судовий виклик відповідача вручено йому належним чином. Зважаючи на неявку відповідача, повідомленого належним чином, судом, за згодою представника позивача, було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується: копіями договорів дарування укладених 21.09.2010 року та 27.10.2011 року, з яких вбачається, що [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] по 1/3 частині двокімнатної квартири [ADDRESS]. [PERSON] перейшла у власність дана квартира, що підтверджується копіями витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав №27652097 від 15.10.2010 року та № 32003217 від 11.11.2011 року. Відповідач зареєстрований в кв. [ADDRESS], що підтверджується довідкою №2-20-3825 виданою 04.12.2017 року відділом ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради Вінницької області. З копії технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] виданого комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» вбачається, що паспорт на дану квартиру виготовлено 07.11.2011 року і [PERSON] є її власником. З акту обстеження житлового приміщення КП «Ладжитлосервіс» у складі комісії вбачається, що 06.11.2017 року було проведено обстеження житлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. Даним актом обстеження встановлено, що зі слів сусідки [PERSON], яка проживає в [NUMBER] цього ж будинку, в [NUMBER] [PERSON] не проживає. Також, зі слів сусідки [PERSON], яка проживає в [NUMBER] цього ж будинку, в [NUMBER] [PERSON] не проживає, приблизно шість років. Також, з письмових пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] більше тридцяти років, а [PERSON] який також раніше проживав в даній квартирі, уже біля шести років в ній не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому суд вважає, що [PERSON], як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійснення нею права користування своїм майном шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11. Відповідно до вказаного рішення Верховного Суду України, зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є наймачем житлового приміщення в належній [PERSON] квартирі [ADDRESS] Договір найму жилого приміщення у вказаному будинку між сторонами не укладався. Відповідач є членом сім'ї власника квартири, однак він втратив право користування цим житлом, так як був відсутній понад один рік. А тому він не має права користування житловим приміщенням у даній квартирі. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] будучи зареєстрованим в належній позивачу квартирі, тривалий час не проживає в ній, а тому обмежує право позивача на користування даною квартирою. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved