Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] , в якій зареєстрований відповідач. Відповідач не проживає у даному будинку понад рік років, не отримує кореспонденцію, особистий речей не тримає, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг не бере. З цих підстав просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 30 липня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовній вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду, зокрема шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не надав, тому, згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується реєстраційним посвідченням виданим 05.10.2001 Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації та свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Попіль З.З. 29.01.2020. Згідно відповіді №1324/28-03 від 28.07.2021 Відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, згідно облікових записів та картотеки переданої Тернопільським МВ УДМС України в Тернопільській області за період з 01.08.2012 по 31.03.2016 та за період виконання повноважень з 04.04.2016 по 27.07.2021 повідомляють, що за адресою [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 28.08.2001; [PERSON] , [INFO] , зареєстрована 20.01.2021; [PERSON] , [INFO] , зареєстрована 28.08.2001; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 28.08.2001; [PERSON] , [INFO] , зареєстрована 05.01.2021. Як вбачається із даних будинкової книги квартири [ADDRESS] , за даною адресою зареєстровані, зокрема відповідач [PERSON] . Відповідно до Акту не проживання особи від 28 липня 2021 року, [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] . У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом і втрачають це право, якщо відсутні в ньому без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи, крім інших підстав, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. При цьому судом не здобуто жодних доказів про поважність причин не проживання відповідача у спірному житлі. Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання. Тому, враховуючи те, що судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , однак більше одного року за вказаною адресою не проживає, останнім не доведено поважності на обґрунтування власної відсутності в житлі, тому позов є підставним та підлягає до задоволення. Крім цього, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 908,00 гривень понесених судових витрат із сплати судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved