Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 04 грудня 2012 року укладено трудовий договір №13021201057, який зареєстрований у Дрогобицькому міськрайонному центрі зайнятості, між нею ([PERSON]), зареєстрована як фізична особа-підприємець на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER] від 22.04.2008 р. та [PERSON]. Відповідно до умов трудового договору № 1301201057 від 04.12.2012 року [PERSON] зобов'язана виконувати обов'язки агента торгівельного. З 10 листопада 2014 року і по даний час [PERSON]. не з'явилася на роботу, тобто порушила умови трудового договору, що підтверджується Актами від «10» листопада 2014 року по «15» грудня 2014 року. 05 грудня 2014 року через поштове відправлення вона звернулася до [PERSON] з вимогою надати письмові пояснення з відповідними доказами причин відсутності на роботі, і попередила про можливість розірвання трудового договору на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Проте, дану вимогу [PERSON], отримавши 06.12.2014 року, що підтверджується копією повідомлення про вручення, проігнорувала і залишила без відповіді. І надалі не з'являлася на роботу та не виконувала свої посадові обов'язки «агента торгівельного», зокрема, не здала готівку в касу, отриману від клієнтів як агент торгівельний. 10 грудня 2014 року було відправлено через пошту [PERSON] листа про зустріч «15 грудня 2014 року» у Дрогобицькому міськрайонному центрі зайнятості для розірвання трудового договору, дане поштове відправлення [PERSON] отримала 12 грудня 2014 року, але жодних дій не вчинила. [PERSON] ігнорує направлені поштові відправлення, не надала жодних пояснень чи заперечень з приводу розірвання трудового договору, на роботу не з'являється. У зв'язку з цим, працівником Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості їй було роз'яснено порядок розірвання трудового договору у суді. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з вищевикладених підстав, просять розірвати трудовий договір № 13021201057 від 04 грудня 2012 року. Представник третьої особи Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості Гічві Юрій Ярославович не заперечував щодо задоволення вищевказаного позову. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в дане судове засідання не з'явилися, не повідомивши причин, хоч були своєчасно повідомленими про час та місце судового засідання. Із аналізу дій відповідачів можна зробити висновок про ненадання пріоритету участі в даній цивільній справі. Таке безвідповідальне ставлення відповідачів до виконання своїх зобов'язань, які покладені на них чинним процесуальним законодавством України, може бути наслідком безпідставного затягування розгляду справи судом, вищевказане свідчить про перешкоджання з боку відповідача вчиненню правосуддя. Оскільки згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про можливі причини неявки у судове засідання з наданням суду доказів поважності цих причин, відтак суд визнав неявку відповідача неповажною та вирішив провести судове засідання на підставі доказів, поданих до матеріалів позовної заяви. Вислухавши пояснення позивача, його представника та представника третьої особи, беручи до уваги пояснення представника відповідача, які він дав в попередніх судових засіданнях та висловив свою правову позицію щодо позову, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно зі статтями 3, 4, 11 ЦПК України, кожна особа має право у визначеному порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які суд захищає у спосіб, визначений законами України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права Матеріалами справи встановлено, що 04 грудня 2012 року між [PERSON] (зареєстрована як фізична особа-підприємець на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER] від 22.04.2008 р.) та [PERSON], укладено трудовий договір №13021201057, який зареєстрований у Дрогобицькому міськрайонному центрі зайнятості. Відповідно до умов трудового договору № 1301201057 від 04.12.2012 року [PERSON] зобов'язана виконувати обов'язки агента торгівельного. Згідно ст. 139 Кодексу законів про працю України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Стаття 147 КЗпПУ визначає, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення, як догана, або звільнення. Відповідно до ст. 149 КЗпПУ до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Згідно п.4 ст. 40 трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у зв'язку з прогулом (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], в порушення умов Трудового договору та правових норм Кодексу законів про працю України, з 10 листопада 2014 року і по даний час не з'являється на роботу, що підтверджується Актами про відсутність на робочому місці від «10» листопада 2014 року по «15» грудня 2014 року. Відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 жовтня 2009 р. № 1168 «Деякі питання застосування законодавства про працю фізичною особою, яка використовує найману працю» у разі розірвання трудового договору за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених Кодексом законів про працю України, така особа зобов'язана письмово повідомити про свій намір працівникові та у визначені строки провести передбачений законодавством розрахунок. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем 05 грудня 2014 року відповідачу було направлено вимогу надати письмові пояснення з відповідними доказами причин відсутності на роботі, і попередження про можливість розірвання трудового договору на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Позивачем 10 грудня 2014 року було направлено листа [PERSON] про зустріч «15 грудня 2014 року» у Дрогобицькому міськрайонному центрі зайнятості для розірвання трудового договору. Відповідно до ст. 65 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов підставний та підлягає задоволенню. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved