Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просила позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. На обґрунтування у позовній заяві зазначила, що 11.09.2010 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, під час шлюбу 10.03.2011 року у них народилася донька [PERSON], 13.06.2012 року шлюб між ними розірвано. [PERSON] проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач по справі ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, її вихованням не займається, нехтує своїми батьківськими обовязками. Крім того, зазначила, що виконання рішення про стягнення аліментів не можливе у звязку з тим, що відповідач ніде не працює та не має особистого майна за рахунок якого можливе виконання рішення, тобто таким чином відповідач всякими способами уникає сплати аліментів. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи надала заяву про розгляд справи без їх участі, не заперечила проти задоволення позовних вимог. Суд вважає за можливе постановити заочне рішення суду відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що представник позивача не заперечила. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.09.2010 року по 13.06.2012 року. Після розірвання шлюбу змінено прізвище [PERSON] на [PERSON] (а.с. 15). Від спільного проживання мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 11). Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.04.2012 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON], на утримання дочки [PERSON],[INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.02.2012 р. і до виповнення дитині повноліття, тобто до 10.03.2029 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку, починаючи із 28.02.2012 року і до виповнення доньки [PERSON], [INFO] трирічного віку, тобто до 10.03.2014 року (а.с. 13). Згідно висновку Служби у справах дітей №5149/49-05-24 від 28.08.2015 року, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO]. Як вбачається з висновку, дитина проживає з матірю [PERSON]. На письмове запрошення до служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради громадянин [PERSON] не з'явився, не надав будь-яких заяв або пояснень. Згідно з довідкою № 58 від 24.03.2015 р., наданою дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 62 «Супутник» [PERSON], [INFO], дійсно відвідує дитсадок, вихованням та утриманням дитини в дошкільному навчальному закладі повністю займається мама [PERSON], з батьком дитини персонал ДНЗ № 62 не знайомий, оскільки у вихованні дитини він участі не приймає (а.с. 18). Згідно довідки Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ № 438 від 12.03.2015 р. [PERSON] дійсно не отримувала аліментів від [PERSON] за період з 28.02.2012 року по 12.03.2015 року, згідно виконавчого листа № 1109/2084/2012 від 11.04.2012 р. виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], на утримання дочки [PERSON],[INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.02.2012 р. і до виповнення дитині повноліття, тобто до 10.03.2029 року. В ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобовязуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обовязки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею № 11 цього ж Закону вказано, що «Сім»я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.». Згідно статті №12 цього ж закону вказано, що «Виховання в сім»ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до статті №15 цього ж Закону встановлено, що «Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею». При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановлено, що відповідач свідомо не виконує своїх обовязків по вихованню дитини, не спілкується з нею і перешкод в спілкуванні йому з нею ніхто не чинив. Також, байдужість батька до долі донки підтверджується його неявкою в судове засідання, його не бажання боротись за право називатись батьком, що виразилось у відмові давати пояснення та відсутність бажання проявити дії по спростуванню доводів позивача на обґрунтування позову. Згідно ст.150 СК України батьки зобовязані виховувати дітей, турбуватися про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечити отримання дітьми повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя. Батьки можуть бути позбавлені батьківських прав судом, згідно ст.164 Сімейного Кодексу України на підставі, що ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Все вищевикладене, є ні що інше, як ухилення відповідача від своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а тому суд, враховуючи те, що позивач добре ставиться до доньки і займається її вихованням і матеріальним забезпеченням, створив всі умови для нормального життєзабезпечення, при задоволенні позову зможе розраховувати на державну підтримку, оскільки позбавлений такої підтримки від відповідача, вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Суд розяснює, що відповідно до ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі п. 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною 27.09.1991 року, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»від 26.04.2001 року №2402 та

Outcome: approved