Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона разом із рідною сестрою [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, є співвласниками будинку за адресою: [ADDRESS] 25 жовтня 2013 року позивач та [PERSON] розпочали ремонт у двох кімнатах вищевказаного будинку. Відповідач, який є тестем [PERSON], дізнавшись про це, прийшов до будинку для того, щоб з'ясувати обставини початку ремонту, та спричинив конфлікт, який супроводжувався особливою зухвалістю та цинізмом, і був спрямований особисто проти позивача шляхом фізичного та морального тиску. Під час конфлікту позивач зазнала серцевого нападу і через декілька днів її було госпіталізовано на стаціонарне лікування, що послужило написанням позивачем заяви в прокуратуру м.Тернополя про притягнення до кримінальної відповідальності відповідача. Через деякий час [PERSON] отримала повідомлення від Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області про прийняте рішення щодо неможливості внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно [PERSON] Під час перебування на стаціонарному лікуванні у Тернопільській міській комунальній лікарні з 27 листопада 2013 року по 02 грудня 2014 року з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, гірептонічне серце, кардіосклероз з метаболічною кардіоміопатією, на придбання лікарських засобів та засобів особистої гігієни позивач витратила кошти на загальну суму 1198,19 грн. Окрім матеріальної шкоди їй було завдано і моральну шкоду, оскільки після спричиненого відповідачем конфлікту [PERSON] була змушена довго лікуватись, що спричинило порушення нормального ритму життя, було втрачено час на проведення ремонту її власності. Через спричинене хвилювання позивач не може нормально спілкуватися з рідними та близькими, нею втрачені зв'язки з оточуючим світом, а тому нанесену їй моральну шкоду оцінює у 20000 грн. На підставі викладеного [PERSON] просить суд стягнути з відповідача в її користь матеріальну шкоду у розмірі 1198,19 грн. та моральну шкоду, яку оцінює у 20000 грн. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили та просили суд відмовити у його задоволенні. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є дочкою відповідача [PERSON] В будинку по [ADDRESS] вона проживає разом із чоловіком та двома дітьми. Повернувшись додому 25 жовтня 2013 року, вони побачили, що позивач розпочала ремонтні роботи, не попередивши їх. В будинку було брудно, на підлозі лежали затоптані коврики. Відповідач по справі - батько свідка їхав додому і вирішив зайти до них в гості. Побачивши ремонті роботи, він запитав позивача про документи, які дають їй право здійснювати ремонт в кімнатах, так як реального поділу будинку ще не було, однак існувала домовленість про те, в яких кімнатах буде проживати позивач разом із своєю сестрою. Коли прийшов [PERSON], у будинку уже знаходились [PERSON], її сестра [PERSON] та їхній зять. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що 25 жовтня 2013 року, коли він повернувся додому на [ADDRESS] побачив там [PERSON], [PERSON] та сина позивача [PERSON], які проводили ремонт у другій половині будинку. Всі матеріали переносилися по ковриках, а тому в будинку було брудно. Після чого приїхав його тесть [PERSON], який стояв і спостерігав за усім, що відбувається. Він не застосовував до позивача фізичну силу, не шарпав її і не обзивав. Навпаки [PERSON] разом із [PERSON] висловлювались нецензурними словами. [PERSON] подивився на все, що відбувалося, послухав сварку позивача і її сестри та пішов додому. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою позивача по справі [PERSON] Приблизно в жовтні 2013 року [PERSON] прийшов до будинку по [ADDRESS] та розпочав там ремонті роботи. Вони з сестрою приготували обід і разом з Пироговичем на автомобілі приїхали до [PERSON] В той час до будинку увірвався [PERSON] і почав «теліпати» [PERSON], питати: «Що ти тут за одна?», нецензурними словами не називав. Тоді з'явився [PERSON] Після даного випадку позивач лежала в лікарні. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що є сином позивача [PERSON] 25 жовтня 2013 року він приїхав із сином [PERSON] в будинок за адресою: [ADDRESS], де вони разом здійснювали ремонт. В будинку були діти. Близько обіду прийшли [PERSON] та [PERSON], які принесли їм попоїсти. Пізніше приїхав відповідач [PERSON], який побачивши ремонт, почав кричати до його матері та розмахував перед нею руками. Свідок бачив, як відповідач забирав свої руки з ділянки шиї [PERSON], остання повідомила йому, що [PERSON] її шарпав. При даному конфлікті були присутні також дочка відповідача [PERSON], її чоловік [PERSON] та [PERSON] Про конфлікт було повідомлено працівників міліції, хто їх викликав не пригадує, але вони не приїхали. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] суду пояснив, що 25 жовтня 2013 року він їхав додому з ринку м.Тернополя. Оскільки проживає неподалік дочки [PERSON], то постійно проходить повз її будинок. Побачивши, що двері в будинку відкриті, він зрозумів, що вдома хтось є та вирішив зайти. Зайшовши всередину, почув суперечку, сперечалися [PERSON] і [PERSON] з приводу ремонтних робіт, які там проводилися без попередження. Свідок сказав дочці викликати працівників міліції, однак до їх приїзду всі порозходилися, а тому виклик скасували. Протягом свого перебування в будинку він не шарпав і будь-яким іншим чином не зачіпав позивача, не говорив в її сторону будь-яких образливих слів, не спричиняв тілесних ушкоджень, і ніхто з присутніх таких дій стосовно [PERSON] не вчиняв. Позивач і її сестра покинули будинок самостійно, він побув ще півгодини і пішов додому. Коли прийшов в будинок дочки, зять [PERSON] знаходився на кухні, дочка в коридорі, а діти були в залі. Заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача та його представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку за адресою: [ADDRESS] В силу ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2012 року усунуто [PERSON], [PERSON] перешкоди у користуванні будинковлодінням [ADDRESS] вселено [PERSON], [PERSON] в дане будинковолодіння; зобов'язано [PERSON] надати [PERSON], [PERSON] ключі від вхідних дверей будинку [ADDRESS] 05 листопада 2013 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до прокуратури м.Тернополя із скаргою, в якій вказують, що 25 жовтня 2013 року [PERSON] увірвався до їх кімнати по [ADDRESS] і почав скандалити, погрожувати викинути їх з хати. Вони просять розглянути дану скаргу, на якій підставі [PERSON] перешкоджає робити ремонт, погрожує, скандалить, викликає міліцію. Згідно висновку про результати розгляду скарги [PERSON], складеного 13 листопада 2013 року дільничним інспектором міліції начальником ВДІМ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області [PERSON], підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку розслідування по факту скарги [PERSON] не має, оскільки під час даного конфлікту не було грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, тому ознаки злочину в діях [PERSON], передбачені ст.296 КК України (хуліганство) відсутні. В силу ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Аналіз положень 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між ними та вина заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Суд вважає, що у виниклому між сторонами спорі преюдиційну силу може мати тільки вирок суду у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якими встановлено протиправність дій особи, що призвели до спричинення шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, та вину особи (умисел чи необережність). Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розглядами судами цивільних справ про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1997 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Як вбачається із виписки з медичної карти стаціонарного хворого №7511, виданої Тернопільською міською комунальною лікарнею швидкої допомоги, [PERSON] з 27 листопада 2013 року по 02 грудня 2013 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, гірептонічне серце, неускладнений церебральний криз, кардіосклероз з метаболічною кардіоміопатією, де їй 28 листопада 2013 року було проведено ультразвукове обстеження серця. Під час перебування на стаціонарному лікуванні у вищевказаному лікувальному закладі на придбання лікарських засобів та засобів особистої гігієни позивач витратила кошти на загальну суму 1198,19 грн., що обґрунтовує фіскальними чеками на вказану суму в кількості п'ять штук (№107121 від 13 жовтня 2013 року на суму 219,71 грн., №6293 від 27 листопада 2013 року на суму 340,63 грн. (недійсний чек), без номера і дати на суму 196,50 грн., без номера і дати на суму 189,09 грн., без номера і дати на суму 252,26 грн.). Суд не ставить під сумнів те, що позивач [PERSON] перебувала на лікуванні у вищевказаному лікувальному закладі в період з 27 листопада по 02 грудня 2013 року, однак стороною позивача не надано та в судовому засіданні не здобуто доказів на підтвердження того, що [PERSON] вчиняв стосовно позивача неправомірні дії, між ними і шкодою, спричиненою здоров'ю позивача є безпосередній причинний зв'язок та є вина відповідача. Суд не може вважати належними та допустимими доказами покази свідків [PERSON], [PERSON], та відповідача [PERSON], який судом допитувався в якості свідка, оскільки вказані особи перебувають між собою у родинних відносинах, та зважаючи на те, що між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] має місце спір щодо користування будинковлодінням [ADDRESS] куди останні вселені на підставі рішення суду, надані ними пояснення не спростовують обставин, викладених у висновку про результати розгляду скарги [PERSON], складеного 13 листопада 2013 року дільничним інспектором міліції начальником ВДІМ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області Облудником А.Б Покази свідків [PERSON], [PERSON] судом також до уваги не беруться, оскільки їх пояснення містять розбіжності щодо дій [PERSON], вчинених стосовно [PERSON], в частині їх послідовності, характеру спричинюваних ушкоджень, та з приводу висловлювань відповідача в адресу позивача, що ставить під сумнів протиправну поведінку [PERSON] Надані в обґрунтування вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди чеки в кількості п'ять штук (№107121 від 13 жовтня 2013 року на суму 219,71 грн., №6293 від 27 листопада 2013 року на суму 340,63 грн. (недійсний чек), без номера і дати на суму 196,50 грн., без номера і дати на суму 189,09 грн., без номера і дати на суму 252,26 грн.) не є доказом спричиненої матеріальної шкоди, оскільки дані про призначення лікарем вказаних в них медикаментів позивачу відсутні, один з чеків є недійсним, а в інших відсутні дата і номер, що ставить під сумнів їх достовірність. Чек №107121 не може доводити факт завдання матеріальної шкоди, оскільки виданий 13 жовтня 2013 року, тобто датою, що передувала конфлікту, який мав місце 25 жовтня 2013 року. За вказаних обставин, враховуючи те, що стороною позивача не надано та в судовому засіданні не здобуто доказів на підтвердження винних дій відповідача [PERSON] стосовно позивача [PERSON], суд відмовляє в задоволенні позовних вимог останньої про стягнення з відповідача матеріальної шкоду у розмірі 1198,19 грн. Також, не підлягають до задоволення позовні вимоги [PERSON] про стягнення грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 грн., оскільки судом не встановлено в чому саме полягає моральна шкода, завдана позивачу, в розумінні ст.23 ЦК України. У відповідності до положень ст.ст.16, 23 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» дано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абзац пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року). Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Положеннями ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог чи заперечень. Суд вважає, що позивачем не подано доказів того, що події, які мали місце 25 жовтня 2013 року в будинковолодінні по [ADDRESS] за участю сторін по справі, спровокували погіршення стану здоров'я [PERSON], в якої через тривале лікування порушився нормальний ритм життя, що унеможливлює її нормальне спілкування з рідними і близькими. Розмір завданої моральної шкоди, яку позивач оцінює в 20000 грн., суд до уваги не бере, так як він жодним чином не підтверджений, не відповідає фактичним обставинам справи та доводам, викладеним у позовній заяві. Таким чином, проаналізувавши зібрані у справі докази в їх повній сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є недоведеними, а тому у їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed