Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона з 24.02.2007 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними було розірвано рішенням Сєвєродонецького міського суду від 26.04.2018. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання їхньої дитини не надає. 22.06.2018 позивач звернулась з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON], але ухвалою № 428/7482/18 від 09.07.2018 їй було відмовлено, у звязку з чим вона звернулась до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. З матеріалів справи встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕД № 040253, виданим 24.02.2007 Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] 24.02.2007 зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 132. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON], прізвище дружини [PERSON]. Згідно із свідоцтвом про народження серії 1-ЕД № 094681, виданим 20.12.2007 Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, 11 грудня 2007 року народився [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 1234. Батьком дитини записаний [PERSON], матірю [PERSON]. Відповідно до наданих матеріалів справи, інших неповнолітніх дітей на утриманні відповідач не має. Таким чином,\~з досліджених\~в судовому\~засіданні фактичних\~обставин справи\~судом встановлено,\~що спір\~між сторонами\~виник з приводу\~захисту позивачем\~свого права\~на отримання\~від другого\~із подружжя\~коштів на\~утримання неповнолітньої\~дитини. Вказані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.\~2\~ст.\~182\~ СК\~України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Враховуючи визнання відповідачем позову, а також те, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини, яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що він у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання своєї дитини не надає, суд доходить висновку, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, у звязку з чим позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню. Щодо дати, з якої необхідно стягувати аліменти, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, починаючи стягувати з дня предявлення нею заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів, у видачі якого їй було відмовлено, а саме з 22.06.2018 року. Однак, враховуючи, що Сімейним кодексом України не передбачено стягнення аліментів з урахуванням строку попереднього вирішення спору, суд вважає дану вимогу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки днем предявлення позову є дата подання даної позовної заяви до суду, а саме 26.07.2018, а тому вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, починаючи стягнення аліментів з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial