Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суді з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що 20 вересня 2003 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб. Під час шлюбу народилася троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що [PERSON] про дітей матеріально не турбується, з того моменту від коли сторони не проживають разом відповідач передав одноразово 3000 гривень, а потім жодного разу не надавав матеріальної допомоги на виховання дітей. Відповідач порушує обов`язки щодо належного виховання дітей. У добровільному порядку матеріально піклуватися про дітей відповідач не хоче, на жодні домовленості щодо виплати аліментів не погоджується, хоча має постійний дохід, будучи електриком в ТОВ «Джентерм» із заробітною платою близько 17000 грн. Позивач зазначила, що самостійно забезпечувати дітей матеріально не має змоги, працює у Виноградівській ЗОШ І-ІІІ ступенів №8 вчителем початкових класів, сума отриманих доходів не дозволяє самостійно реалізовувати повноцінне виховання дітей. Матеріальної допомоги від держави не отримує. Відповідач працює - електриком в ТОВ «Джентерм Україна» в м. Виноградів, вул. Вакарова, 13, має заробітну плату та премії. У зв`язку з вищенаведеним, позивач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили такі задоволити з підстав наведених у позові. Відповідач в судовому засіданні обставини та вимоги позову визнав. В судовому засіданні досліджено письмові докази на які сторони посилаються, як на підставу заявлених вимог. За наслідками суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач самостійно забезпечувати дітей матеріально не має змоги, працює у Виноградівській ЗОШ І-ІІІ ступенів №8 вчителем початкових класів, сума отриманих доходів не дозволяє самостійно реалізовувати повноцінне виховання дітей. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Відповідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст.141 СК України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. При прийнятті рішення щодо розміру аліментів суд виходить з прожиткового мінімуму для дитини встановленого Законом України «Пpo Державний бюджeт на 2020 рік», який на період з 01 січня 2020 року по 30 червня 2020 становить: для дітей віком від 6 до 18 років - 2218 гpивень. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу ст.182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін. Проаналізувавши надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, позицію позивача та відповідача, враховуючи в першу чергу якнайкраще забезпечення інтересів дитини, та те, що спільна дитина сторін проживає разом із позивачем і остання апріорі несе більші витрати на утримання дитини та необхідність за загальним правилом дотримання паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дітей, якщо не встановлено і не доведено підстав для відступу від такого паритету, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей в в розмірі по 1/6 частині з усіх видів його заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття, що є співмірним з розміром прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Пpo Державний бюджeт на 2020 рік», оскільки доказів, які б давали підстави стягувати з відповідача аліменти в меншому чи більшому розмірі сторонами не надано та судом не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, згідно із вимогами ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved