Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві зазначила, що шлюб між нею та відповідачем укладено 29 січня 2013 року і розірвано рішенням суду в 2015 році з ініціативи відповідача. За час спільного проживання вона народила сина [PERSON] , [INFO] , якого утримує та виховує, тому що відповідач обіцяв сплачувати добровільно аліменти, але за ці п`ять років не заплатив нічого, не бере участі у його вихованні і навіть не дзвонить до нього. Тому вона змушена виховувати їхнього сина сама з допомогою батьків, і вже два роки цим займається і її чоловік [PERSON] . Вона ніде не працює, а тому займається вихованням сина, допомагає йому з шкільними завданнями, займається домашнім господарством та проживає в господарстві її батьків. Відповідач постійно працює за кордоном, але його доходи їй не відомі. Вона відповідача бачила один раз і відповідач сказав, що не має наміру платити аліменти. [PERSON] не має інших утриманців, бо не має інших дітей. При визначенні щомісячної суми аліментів з відповідача [PERSON] вона виходить з того, що він сезонний робітник і завжди є за кордоном і загальновідомо, що там можна заробляти 1000 доларів США. Просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1600 гривень щомісячно і до досягнення ним повноліття та стягнути з відповідача на її користь 500 гривень витрат за надання юридичної допомоги. Відповідач [PERSON] надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він частково не погоджується з даним позовом, так як дійсно останнім часом не приходить до сина і йому матеріально не допомагає, а винна в тому є позивачка, яка його до сина не пускає, не дає можливості бачитися з ним та проводити з ним час. Позивачка налаштовує сина проти нього та проти його батьків. Він не має нічого проти того, щоб допомагати своєму сину, але з умовою, що позивачка не буде налаштовувати сина проти нього та давати йому бачитись з ним. Він не працює в Чехії, тому що йому в Департаменті поліції Чеської республіки 25 липня 2019 року проставлено депортацію на два роки і він позбавлений можливості їздити на роботу в Чехію. Із 25 липня 2019 року він перебуває на території України, постійної роботи не має, перебивається тимчасовими заробітками, які йому вистачає на прожиття. Цей факт підтверджується рішенням Регіонального управління поліції в Середньочеському краї. Він проживає на даний із своєю теперішньою дружиною у житловому будинку, який належить її батькам, так як своєї нерухомості він не має. На даний час він не має постійної роботи і перебуває у важкому матеріальному становищі та просить суд стягувати з нього аліменти на утримання сина [PERSON] , 2013 року народження, в розмірі 1200 гривень щомісчно. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, та просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що він постійно допомагав сину. Чотири роки тому дитину забрали і він з того часу не допомагає. Він сім років ніде не працює, інших утриманців та майна не має, проживає з іншою жінкою. Просить позов задовольнити частково та стягнути з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1000 гривень. Заслухавши сторін та дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батьком в свідоцтві про народження якого значиться відповідач. Неповнолітній син[PERSON] , [INFO] перебуває на утриманні позивачки. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що умови життя у відповідача нормальні. Він після розлучення допомагав сину. Відповідач купляв сину одяг та продукти харчування. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини суд враховує майновий стан позивачки, яка ніде не працює, проживає з неповнолітнім сином у батьківському будинку та сама веде догляд за ним, встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, а також майновий стан відповідача. Разом з цим, суд враховує, що відповідач має працездатний вік, а тому виходячи із середньомісячної заробітної плати в Тячівському районі, суд вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини слід задовольнити частково і стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання однієї неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1400 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 9 жовтня 2020 року, і до його повноліття, а в решті позову відмовити. Оцінивши наведені докази, зокрема квитанцію №4 від 9 жовтня 2020 року, щодо отримання грошових коштів в сумі 500 гривень за надання правової допомоги адвокатом Пазина О.В. від позивачки [PERSON] , суд вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь витрат, пов`язаних з правовою допомогою адвоката, в сумі 500 гривень також підлягають до задоволення. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини за один місяць.

Outcome: partial