Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та компенсацію за роботу у вихідні та святкові дні. Позивач свої вимоги мотивувала тим, що з 06.02.1993 року по 25.12.2002 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу вони мають доньку, [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу вона самостійно займається вихованням дитини. З 05.01.2005 року по 06.02.2009 року вона працювала у ПАТ КБ «Приватбанк» на посаді касира-операціоніста. 06.02.2009 року вона була звільнена на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, за погодженням сторін. Відповідно до норм чинного законодавства, за період роботи у ПАТ КБ «Приватбанк» вона як самотня матір, мала право на додаткові щорічні відпустки. Оскільки вказані відпустки їй надані не були, вона після звільнення звернулася до відповідача з заявою про виплату грошової компенсації за невикористані дні соціальної відпустки, однак отримала відмову. Крім того, вважає що має право на грошову компенсацію за роботу у вихідні та святкові дні у розмірі 6743,26 грн., яку вона не отримала за час своєї роботи. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь компенсацію за невикористані 50 днів додаткової відпустки за 2005 - 2009 роки загальною сумою 4631 грн. та грошову компенсацію за роботу у вихідні та святкові дні у розмірі 6743,26 грн. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пояснили, що позивач мала право на додаткову відпустку, оскільки вона розлучена жінка, яка виховувала дитину без батька. Крім того, оскільки позивач неодноразово на вимогу керівництва виходила працювати у вихідні та святкові дні, вона має право на компенсацію за вказану роботу. На запитання суду позивач відповіла, що не зверталась до роботодавця із письмовими заявами про надання їй додаткових відпусток і не надавала документів для обґрунтування підстав їх надання. Також у період роботи вона не подавала відповідачу заяв з вимогою виплатити компенсацію за роботу у вихідні та святкові дні. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» - Жукова В.П. в судовому засіданні в задоволенні позову просила відмовити, посилалась на письмові заперечення. Зазначила, що [PERSON] не подавала банку заяв про надання їй додаткових відпусток, як одинокій матері. Відповідно до ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» [PERSON] не є одинокою матір'ю і не має права на додаткову відпустку. Щодо роботи позивача у вихідні та святкові дні зазначила, що письмові накази або розпорядження про залучення [PERSON] до роботи у вихідні, святкові та неробочі дні, які є підставою для нарахування грошової компенсації або отримання інших днів відпочинку, в ПАТ КБ «Приватбанк» відсутні. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивач з 05.01.2005 року була прийнята у ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») на посаду касира-операціоніста відділення «Кахновське». Вказане підтверджується копією наказу № 5л/с від 05.01.2005 року. Відповідно до наказу № Э.КМ-УМ-УВ-2009-4-п від 27.01.2009 року [PERSON] була звільнена з посади касира-операціоніста з 06.02.2009 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за погодженням сторін. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться у день звільнення. Згідно ч.1, 2 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. [PERSON] при звільнені були виплачені всі належні до виплати суми. Вказане підтверджується розрахунковим листом за лютий 2009 року (арк. с. 107). 17.09.2012 року [PERSON] звернулася до голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» Дубілета О.В. з заявою про перерахування заробітної плати та компенсації при звільненні з урахуванням ст. 95 та 107 КЗпП України та ст. 19 ЗУ «Про відпустки». Листом ПАТ КБ «Приватбанк» № 30.1.0.0/2-20130215/2865 від 18.02.2013 року повідомлено [PERSON] про відсутність правових підстав для виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку як одинокій матері. Перевіряючи наявність підстав для виплати позивачу компенсації за невикористану додаткову відпустку відповідно до п.4 ч.1 ст. 4 ЗУ «Про відпустки» суд встановив наступні обставини. [PERSON] до 25.12.2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану Автозаводського районного управління юстиції м.Кременчука Полтавської області, за актовим записом № 769. Від шлюбу вона мають доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Автозаводським відділом ЗАГС м.Кременчука 27.06.1994 року за актовим записом № 767 та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 СК України № 00011548724 від 25.12.2012 року. Позивач з 18.07.2008 року по 16.08.2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Вказане підтверджується копією паспорту громадянина України, [PERSON], серії [NUMBER], виданого Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області 30.07.2008 року. Відповідно до ст.74 КЗпП України громадянам, що перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні відпустки (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. У відповідності до ст.76 КЗпП України щорічні додаткові відпустки надаються працівникам: 1) за роботу із шкідливими і важкими умовами праці; 2) за особливий характер праці; 3) в інших випадках, передбачених законодавством. Тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно-правовими актами України. Відповідно до ст. 182-1 КЗпП України в редакції що діяла в період 2005-2009 років, жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, одинокій матері, батьку, який виховує дитину без матері (у тому числі й у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла дитину під опіку, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 7 календарних днів без врахування святкових і неробочих днів. Пунктом 4 ч.1 ст.4 Закону України «Про відпустки» передбачено наступні види соціальних відпусток: відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв'язку з усиновленням дитини (стаття 181 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей (стаття 19 цього Закону). Відповідно до 19 Закону України «Про відпустки» в редакції, що діяла в період 2005-2009 років, жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, одинокій матері, батьку, який виховує дитину без матері (у тому числі й у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла дитину під опіку, чи одному із прийомних батьків надавалася щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 7 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів; у відповідності до ст.19 цього Закону в редакціях, що діяла з 11.05.2010 року, така додаткова відпустка повинна була скласти - 10 календарних днів щорічно. Статтею 18-1 ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини (рішенні про усиновлення дитини) відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку державним органом реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. У відповідності до роз'яснень в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року із подальшими змінами, одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває в шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Згідно до ст.20 Закону України «Про відпустки» додаткові відпустки працівникам, які мають дітей, надаються понад щорічні відпустки, передбачені статтями 6, 7 і 8 цього Закону, а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами, і переносяться на інший період або продовжуються у порядку, визначеному статтею 11 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки», ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що [PERSON] не зверталася до роботодавця з письмовими заявами про надання їй додаткових відпусток, як жінці, яка виховує дитину без батька і не надавала відповідних документів, підтверджуючих правові підстави для надання їй такої відпустки. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, підтверджуючих факт відсутності участі у вихованні доньки [PERSON], [INFO] [PERSON], ухилення його від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, відсутності його піклування про її фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, відсутності його спілкування з донькою [PERSON] та проявів до неї батьківської турботи, ненадання матеріальної допомоги на утримання. Також суду не надано будь-яких висновків органів опіки та піклування стосовно ухилення батька від виховання дитини або про позбавлення його батьківських прав відносно доньки, актів дослідження умов проживання дитини та участі батька у її вихованні, тощо. Вказані відомості також не були надані позивачем роботодавцю на підтвердження її права на додаткову відпустку або компенсацію за неї. Довідка № 113 від 05.02.2013 року Кременчуцького ліцею № 11 Кременчуцької міської ради Полтавської області не є належним доказом того, що батько дитини [PERSON], не приймає участі у вихованні доньки [PERSON]. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки. Вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення компенсації за роботу у вихідні та святкові дні суд виходив з наступного. Частиною 3 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КЗпП України визначено, що залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Відповідно до ст. 107 КЗпП України, робота у святковий і неробочий день оплачується у подвійному розмірі. Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку. Табелі обліку робочого часу надані представником відповідача, які засвідчені печаткою банку, не підтверджують того, що [PERSON] була залучена до роботи у вихідні та святкові дні. Крім того, представник відповідача Жукова В.П. повідомила, що в ПАТ КБ «Приватбанк» відсутні накази або розпорядження про залучення [PERSON] до роботи у вихідні, святкові та неробочі дні в ПАТ КБ «Приватбанк». Надані позивачем табелі обліку робочого часу, суд не вважає належними та допустимими доказами з огляду на те, що вони не засвідчені належним чином печаткою роботодавця. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення компенсації за роботу у вихідні та святкові дні.

Outcome: dismissed