Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Квартал 5», просить визнати недійсним правочин від 31.08.2015 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Квартал 5». [PERSON] обґрунтований тим, що такий правочин вчинений під впливом погроз і насильства. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, суду пояснили, що 29 серпня 2015 року невідома особа шахрайським способом заволоділа сигаретами із кіоску №11 по вул. Білогірська,1 в місті Тернополі, чим завдано відповідачу шкоду на суму 32824,70 грн. У звязку із тим, що цей випадок стався в робочий час позивачки, 31.08.2015 року колишні працівники ТОВ «Квартал 5» [PERSON] в присутності [PERSON] та [PERSON] шляхом погроз насильством, яке вона сприймала реально, змусив [PERSON] написати власноруч розписку і пояснення про добровільне відшкодування завданої нею шкоди. Оскільки вказана розписка вчинена під впливом погроз і насильства, проти її волі, а тому просить визнати такий правочин недійсним. Представник відповідача проти позову заперечила, суду пояснила, що розписка від 31 серпня 2016 року була написана позивачкою власноручно, від імені товариства такий правочин ніхто не укладав, як і товариство не уповноважувало будь-яких осіб, в тому числі [PERSON], [PERSON], [PERSON] на укладення такого правочину. Також, пояснила, що 29.08.2015 року [PERSON], в порушення своїх посадових обовязків, видала покупцю товар тютюнові вироби на суму 34373,20 грн. без попереднього здійснення покупцем розрахунку за товар, що призвело до втрат товару, та заподіяння шкоди товариству, яка , відповідно до проведеної інвентаризації, становить 34373,20 грн. Позивачка під час проведення інвентаризації свою вину у заподіянні шкоди товариству визнала та добровільно погодилася відшкодувати шкоду товариству шляхом щомісячних відрахувань із її заробітної плати. Крім того, зазначає, що розписка, написана позивачкою 31.08.2005 року не є правочином, оскільки факт написання її випливає із трудових правовідносин, а тому не може визнаватися недійсним. Зазначає, що [PERSON] не надано жодних доказів погроз і насильства в її сторону. Судом встановлено, що [PERSON] з 03.06.2015 року по 21.10.2016 року відповідно до трудового договору працювала продавцем кіоску №11 по вул. Білогірській в місті Тернополі ТОВ «Квартал 5». Також, відповідно до договору від 03 червня 2015 року про повну матеріальну відповідальність продавець [PERSON], яка виконує роботу, повязану із збереженням, продажем та передачею матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених їй матеріальних цінностей. Як зазначила позивачка в позовній заяві, 29.08.2015 року вона передала невідомий особі товар тютюнові вироби на суму 34373,20 грн., без попереднього здійснення ним розрахунку за товар, та вказана особа привласнила вказаний твар, не розрахувавшись за нього із продавцем. Відповідно до проведеної інвентаризації товарів кіоску №11 по вул. Білогірській, 1 в місті Тернополі від 30 серпня 2015 року, сума відхилення складає 34373,20 грн. Вказаний акт позивачка підписала без зауважень. Відповідно до розписки від 30.08.2015 року, написаної власноруч [PERSON], вона зобовязується повернути грошові кошти, а саме суму недостачі, яка виникла внаслідок її службової недбалості та порушення своїх функціональних обовязків на загальну суму 34373,20 грн. та просить вказану суму гасити із її заробітку в розмірі 100 грн. в місяць. Розписка написана без будь якого фізичного та морального тиску. Крім того, 31.08.2015 року [PERSON] надала письмові пояснення по факту недостачі, в яких пояснила причину недостачі та визнала порушення своїх функціональних обовязків. Із наданих позивачем витягів із кримінальних проваджень видно, що за заявами [PERSON] Тернопільським ВП ГУНП в Тернопільській області здійснювалися розслідування кримінальних проваджень: №12015210010003014 від 22.10.2015 року за ч.2 ст. 175 КК України по факту невиплати [PERSON] заробітної плати ТОВ «Тютюн-Поділля»; №12016210010001773 від 21.05.2016 року про вчинення посадовими особами ТОВ «Квартал 5» кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172 КК України; №120162100100025576 від 22.07.2016 року за ч.1 ст. 357 КК України про незаконне заволодіння [PERSON] паспортом та ідентифікаційним кодом [PERSON]; №12016210010002646 за ч.1 ст. 355 КК України по факту вчинення кримінального правопорушення [PERSON] відносно [PERSON] Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Статтею 231 Цивільного кодексу передбачено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Зі змісту ст. 130 КзПП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Пунктом 1 ч.1 ст. 134 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Порядок відшкодування шкоди, завданої працівником, визначений в ст.. 136, 137, 138 КЗПП України. Зокрема, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Отже, враховуючи те, що на момент написання оспорюваної розписки позивачка перебувала в трудових відносинах із ТОВ «Квартал 5» за трудовим договором, підлягала внутрішньому трудовому розпорядку, відповідно до договору взяла на себе повну матеріальну відповідальність за ввірені їй матеріальні цінності, а також написання [PERSON] розписки відбулося саме у звязку із виконанням нею трудової функції, тому суд приходить до переконання, що розписка від 30.08.2015 року, яка написана власноруч [PERSON] не є доказом вчинення будь якого цивільного правочину, в розумінні ст. 202 ЦК України, та не створює для неї будь-яких цивільних прав та обовязків. Спірні правовідносини регулюються трудовим законодавством щодо відшкодування шкоди, завданої працівником. Розписка, написана власноруч [PERSON] 30.08.2015 року не створює для неї цивільних прав чи обовязків, а лише фіксує її ставлення до виявленого під час інвентаризації товарів кіоску №11 по вул. Білогірській, 1 в місті Тернополі від 30 серпня 2015 року факту нестачі товарів, на момент написання такої розписки, та надання нею згоди на відшкодування заподіяної шкоди. Вказана розписка підлягає оцінці нарівні із іншими доказами при вирішенні спору про відшкодування шкоди, завданої працівником в порядку, передбаченому ст. 137,138 КЗпП України. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до\~\~ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, враховуючи, що розписка написана власноруч [PERSON] 30.08.2015 року не є правочином, правочин не був вчинений, а спірні правовідносини регулюється нормами трудового законодавства, тому позов є безпідставним та до задоволення не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed