Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до судув інтересах недієздатної [PERSON] з позовом до [PERSON] по визнання договору дарування недійсним, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 19.04.2016 рішенням Скадовського районного суду Херсонської області [PERSON] визнано недієздатною. В квітні 2016 року [PERSON] стало відомо, що 28.10.2011 [PERSON] уклала договір дарування, належних останній на праві власності земельну ділянку загальною площею 0,0911 га, з незавершеним будівництвом житлового будинку готовністю 12 %, розташовані по вул. Степова, 62 в смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області. В позові зазначає, що її мати [PERSON] перебувала на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом церебральний атеросклероз ДЕП-ІІІ, амнестичний синдром з деліріозними включеннями, неодноразово проходила лікування в Херсонській обласній психіатричній лікарні, однак позитивних результатів лікування не дало. Поступово хвороба ускладнювалась, стан здоровя погіршувався і її мати вже не розуміла значення своїх дій. Вказує, що за висновком судово-психіатричної експертизи [PERSON] з 2010 року страждає хронічним психічним захворюванням у формі судинної атеросклеротичної деменції F 01.8, за своїм психічним станом вона не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Тому на її переконання, [PERSON] укладаючи договір у жовтні 2011 року не могла усвідомлювати значення своїх дій по відчуженню земельної ділянки з недобудованим житловим будинком. Відповідачка являється соціальним працівником, яка допомагала у побуті людям похилого віку, і періодично вона зявлялася в оселі [PERSON], однак про те, що [PERSON] має намір подарувати земельну ділянку [PERSON] не знала. З наведених підстав у позовній заяві висловлено прохання визнати договір дарування земельної ділянки з розташованим на ній обєктом незавершеного будівництва житлового будинку, готовністю 12% по вул. Степова, 62 в смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області від 28.10.2011 недійсним, шляхом скасування його державної реєстрації в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно та стягнути з відповідачки судові витрати. Ухвалою суду від 15.11.2016 до участі в справі залучено правонаступника після смерті [PERSON] [PERSON]. В судовому засіданні [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] підтримали позов з підстав у ньому викладених. Також представником позивачки подано клопотання про поновлення строку позовної давності з наведенням відповідних обґрунтувань (а.с. 117-119). Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні заявленого позову з підстав його необґрунтованості та недоведеності. Також зауважив, що позивачкою пропущено строки звернення до суду, тому просив при вирішенні справи по суті застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Приватний нотаріус Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Заслухавши доводи та заперечення учасників цивільного процесу, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов до наступних висновків. Статтею 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 61 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд встановив наступне. Згідно договору дарування від 28.10.2011, посвідченого приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 621, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар приватизовану земельну ділянку загальною площею 0,0911 га, кадастровий номер 6524755500:01:043:0049, з розташованим на ній обєктом незавершеного будівництва житловий будинок готовністю 12%, які знаходяться по вул. Степова, 62 в смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області (а.с. 6). Із копії довідки лікувально-консультативної комісії Скадовської районної поліклініки № 1983 від 27.07.2013 вбачається, що [PERSON] хворіє на церебральний атеросклероз ДЕП-ІІІ, амнестичний синдром з деліріозним включенням і потребує стороннього постійного догляду (а.с. 8). Як вбачається з копії висновку судово-психіатричного експерта № 99 від 11.03.2016, [PERSON] з 2010 року страждає хронічним психічним захворюванням у формі судинної атеросклеротичної деменції F 01.8, за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Рекомендовано призначити [PERSON] недієздатною з призначенням над нею опіки (а.с. 9-12). Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 19.04.2016 [PERSON] визнано недієздатною та призначено опікуном [PERSON] (а.с. 13-14). 11.10.2016 [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КГ № 225496 від 11.10.2016 (а.с. 36). Як вбачається з копії довідки приватного нотаріуса від 28.10.2016, після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] (а.с. 35). Згідно з п. 14 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 (яка діяла на момент посвідчення оскаржуваного договору), при посвідченні правочину визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть участь у ньому. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 Закону (3425-12) (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобовязаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. Нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 Закону (3425-12), а також перевіряє обсяг його повноважень. Так, допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] секретар Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області пояснила, що [PERSON] знає давно. Познайомилася з нею ще в період коли працювала на посаді завідуючої відділенням Ощадбанку, спілкувалась з нею як з клієнтом. [PERSON] завжди зрозуміло висловлювала свої думки, приходила з ощадкнижкою та паспортом, отримувала вчасно пенсію. З 2006 по 2015 року свідок працювала в Лазурненській селищній раді, потім перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Зауважила, що [PERSON] коли приходила, розповідала про своє життя, про стосунки з доньками, неодноразово зверталась до неї як до секретаря селищної ради з бажанням скласти заповіт. Завжди приходила сама. Всі заяви писала власноруч, була спокійна, мала всі необхідні документи. Сама сплачувала необхідні внески за складання відповідних документів. Спочатку заповіт склала на онуку, яка мешкає в Болгарії, потім змінила на іншого спадкоємця, завжди чітко висловлювала свої наміри. Свідок не помічала психічних розладів у [PERSON], зазначила, що після виходу на роботу після відпустки по догляду за дитиною, з [PERSON] не спілкувалась. В її поведінці нічого незвичного не помічала. Підтвердила, що завіряла доручення на [PERSON] з метою оформлення документів на будинок. Спочатку [PERSON] прийшла дізнатись, які документи необхідні. Потім принесла всі необхідні документи. На момент складання доручення, зі слів [PERSON], [PERSON] вже проживала з нею. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою покійної [PERSON] [PERSON] розмов знала, що в неї є донька, з якою вони не проживали разом. [PERSON] проживала сама. Зазначила, що після 2010 року почала помічати за нею ненормальну поведінку, але без проявів агресії. Іноді говорила, що в неї пропадають кошти, літали ковдри. Коли побачила [PERSON], то остання повідомила, що мати хвора, навіть лікувалась в лікарні. Агресії з її боку не помічала. Але в 2013 році коли донька її навідувала, була свідком сварки. Кричала на доньку, кидала в неї ложку. Якось в 2014 році, ввечері [PERSON] прийшла ночувати до свідка, бо тій здалось, що на даху хтось ходить. Знає, що вона приходила в лікарню та вимагала щоб її лікували. Лікар виписувала вітаміни, щоб її заспокоїти. Зазначила, що [PERSON] на подвір'ї за місцем проживання [PERSON] ніколи не бачила. Про договір дарування нічого не знала. Пізніше побачила їх в м. Скадовську, коли [PERSON] переводила [PERSON] через дорогу. Був випадок, коли [PERSON] сварилася з іншою сусідкою за курей. [PERSON] І знає як фармацевта в одній із аптек селища. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 225 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Таким чином, покази допитаних в судовому засіданні свідків є суперечливими між собою. При цьому суд виходить з того, що покази свідка [PERSON], за відсутності інших належних та допустимих доказів, не можуть свідчити про неможливість [PERSON] в момент укладення оскаржуваного договору усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. За висновком судово-психіатричного експерта № 99 від 11.03.2016, [PERSON] з 2010 року страждає хронічним психічним захворюванням у формі судинної атеросклеротичної деменції F 01.8, за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Рекомендовано призначити [PERSON] недієздатною з призначенням над нею опіки (а.с. 9-12). Суд не погоджується з доводами позивачки та її представника про визнання за таких обставин рішенням суду [PERSON] недієздатною з 2010 року, оскільки рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 19.04.2016 [PERSON] визнано недієздатною без визначення дня, з якого вона такою визнається. А отже [PERSON] є недієздатною з моменту набрання вищевказаним рішенням суду законної сили, тобто з 04.05.2016. В судових засіданнях зверталась увага на вказане, про що також висловлено в запереченнях відповідача проти позову (а.с. 51-52). Разом з тим, позивачка та її представник вважали достатнім доказом на підтвердження підстав заявленого позову наявний в матеріалах цивільної справи висновок судово-психіатричного експерта, тоді як суд не будучи експертом в галузі психіатрії, не може надавати оцінку психічного стану [PERSON] за наявності визначеного вищевказаним висновком діагнозу, яким, як зазначено в ньому, вона страждає з 2010 року й відповідно чи могла [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати в момент укладення оскаржуваного договору. Отже враховуючи, що підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях та зважаючи, що інших належних та допустимих доказів у підтвердження того факту, що [PERSON] в момент укладення договору дарування (28.10.2011) не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, позивачкою суду не надано, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Виходячи зі змісту клопотання позивачки про поновлення строку позовної давності та фактично встановлених обставин справи, суд визнає поважними причини пропущення нею позовної давності, з огляду на що поновлює строк для звернення до суду.

Outcome: dismissed