Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона з відповідачем уклала шлюб 02 лютого 2008 року у виконавчому комітеті Стеблівської сільської ради Хустського району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис № 03. За час спільного проживання у них народилася одна дитина: син [PERSON], [INFO], який знаходиться на повному її утриманні та вихованні. Причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач постійно виїжджає на сезонні роботи у Росію, де зраджує їй у подружній вірності. Вже два роки вони разом не проживають. Відповідач приїжджає додому рідко, участі у житті сина не приймає, матеріально його не підтримує, вихованням не цікавиться. Заробіток відповідача позивачці невідомий. Їх дитина зростає та потребує витрат на утримання, фізичний розвиток та навчання. Відповідач є людиною фізично здоровою та має можливість допомагати матеріально синові. На даний час позивачка знаходиться у важкому матеріальному становищі і сама неспроможна утримувати їх спільну з відповідачем дитину. Просить суд винести рішення, яким шлюб між нею та відповідачем розірвати, стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі по 1000 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з дня подання заяви в суд. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується повідомленням про виклик в судове засідання в засобах масової інформації. Причини неявки суд не повідомив. В порядку, передбаченому ст. ст. 169, 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02 лютого 2008 року у виконкомі Стеблівської сільської ради Хустського району за актовим записом № 03. Від спільного подружнього проживання у сторін народилася одна дитина: син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є протилежність поглядів на шлюб та сім'ю, недотримання відповідачем подружньої вірності. Разом не проживають більше двох років. Неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні та вихованні. Відповідач зобов'язання по утриманню дитини належно не виконує, матеріальної допомоги по утриманню сина позивачці не надає. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 pоку, батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов'язків. Такий обов'язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка стверджує про неможливість існування шлюбу між ними у такій формі, його формальність та невиконання прямого призначення шлюбу. З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Продовження існування шлюбних відносин між сторонами у такій формі приводить до загостренні їхніх відносин і створює лише конфліктні ситуації, а тому його доцільно розірвати. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2016 рік» визначено прожитковий мінімум на одну особу: дітей віком від 6 до 18 років 1455 гривень. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач ухиляється від матеріального утримання своєї дитини, враховуючи матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі 1000 гривень до досягнення ним повноліття, починаючи з дня подання позову. Судові витрати по справі підлягають до стягнення з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved