Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Вимоги обгрунтовані тим, що позивач є власником вказаної квартири. Відповідачем є син померлого [INFO] . чоловіка [PERSON] Фактично відповідач не проживає за вищевказаною адресою, зареєстрований там 07.11.2007р. як член родини [PERSON] , його місце знаходження позивачу не відоме. В добровільному порядку відповідач не знімається з реєстраційного обліку. Наявність реєстрації відповідача в квартирі приводить до додаткових витрат по сплаті комунальних платежів та порушує права позивача щодо розпорядження та користування належним майном на свій розсуд. [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, викликався належним чином, поштове повідомлення повернулося з зазначенням «за закінченням терміну зберігання». В силу вимог ч.7 ст.128 та ч.10 ст.130 ЦПК України та неповідомлення відповідачем адреси фактичного місцезнаходження, суд прийшов до висновку про можливість проведення розгляду справи у відсутності відповідача. Зі згоди позивача справа розглянута в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.11.2018р., виданого приватним нотаріусом Оденського міського нотаріального округу Таранською А.М., квартира [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] (а.с.7). Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) №372 від 07.12.2018р. на житловій площі в квартирі [ADDRESS] з 07.11.2007р. зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Особовий рахунок відкрито на ім`я [PERSON] (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 321 ЦК України, визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 02.12.2018 р., складеним сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON].., підписи яких завірені керівником ОСББ «Сім`я 9» Березовською Л .В. , відповідач [PERSON] з листопада 2015 року не проживає в квартирі [ADDRESS] . Згідно з нормами ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним в квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди користування цим приміщенням. Частина 4 цієї же статті вказує, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до статті 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло нерушиме та гарантовано статтею 47 Конституції України. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.7 Закона України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, враховуючи доведеність з боку позивача того факту, що відповідач по справі понад один рік не проживає на спірній житловій площі без поважних на те причин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом.

Outcome: approved