Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Пологівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання і утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що з відповідачем у справі вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 18 лютого 2013 року. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх синів: [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO] . З самого початку спільне життя з відповідачем складалося, проте у 2021 році між ними почали виникати непорозуміння у сімейних відносинах через несумісність характерів, почалися сварки, скандали. За таких обставин разом з відповідачем вони не проживають з 01 травня 2021 року, між ними припинені всі відносини як чоловіка та дружини, вони не ведуть спільне господарство, у них відсутній спільний бюджет. Позивачка проживає разом з дітьми, а відповідач окремо від них. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Шлюб між сторонами у справі не розірваний. Відповідач є батьком неповнолітніх дітей, тому повинен приймати участь в їх утриманні. Позивачка не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дітей та дружини. Позивачка зазначила в позові, що враховуючи її потреби, що вона здійснює догляд за малолітніми дітьми та потребує матеріальної підтримки, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, можливостей відповідача, його працездатного віку, що він працює і має постійний заробіток, позивачка просить постановити судове рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дітей. Також позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на її утримання як дружини, з якою проживають діти, в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень, щомісяця до досягнення молодшою дитиною трьох років. Учасники справи належним чином повідомлені про місце, дату і час судового засідання. Позивачка [PERSON] надала до суду письмову заяву, в якій позов, поданий нею до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та своє утримання, підтримала, просить його задовольнити, справу просить розглянути без її участі без застосування засобів технічної фіксації. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з письмовою заявою, в якій зазначив, що позов про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та дружини він визнає. Просить справу розглянути без його участі без застосування засобів технічної фіксації. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивачки на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому виконавчим комітетом Басанської сільської ради Пологівського району Запорізької області 18 лютого 2013 року шлюбі, що підтверджується копією виданого 18 лютого 2013 року свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . З копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданого 16 травня 2013 року, і серії [NUMBER] , виданого 15 лютого 2019 року, судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] , і сина [PERSON] [INFO] . З копії довідки №388, виданої виконавчим комітетом Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області 06 жовтня 2021 року, встановлено, що [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та має склад сім`ї: чоловік [PERSON] [INFO] , син [PERSON] [INFO] , син [PERSON] [INFO] . Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Як вбачається із ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Із позовної заяви і доданих до неї матеріалів судом встановлено, що діти перебувають на утриманні матері, відповідач у справі працездатний, за віком і станом здоров`я може сплачувати аліменти на утримання дітей і дружини, аліменти сплачувати згоден. Судом також враховано положення абз.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, в якому наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проаналізував доводи позову, думки позивачки і відповідача щодо позовних вимог, дослідивши письмові докази, проаналізував у сукупності добуті докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання синів [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] по 1/3 частині з усіх видів доходу, заробітку відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 07 жовтня 2021 року до повноліття дітей. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на користь позивачки до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, суд керувався положеннями ч.2 ст.84 СК України, відповідно до якої дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини та дітей, суд виходить з того, що відповідач є здоровою працездатною особою, працює і має постійний заробіток, юридично і морально повинен утримувати дружину і малолітніх дітей, позов визнав у повному обсязі. Доказів про неможливість надання матеріальної допомоги позивачці відповідач суду не надав, тому є всі підстави для стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення їх молодшою дитиною трирічного віку. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави суд стягує 908 грн. 00 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved