Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10.08.2011 року та стягнення аліментів в розмірі 1000 грн. на утримання дитини [PERSON], [INFO] року. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2011 р., згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10.08.2011 р., виданого відділом РАЦСу Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1242 (а.с.4). В ході судового розгляду справи встановлено, що станом на даний час шлюбно-сімейні відносини між сторонами остаточно припинені, з вересня 2014 року проживають окремо. Згідно з ч. 2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. В ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України). Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Таким чином, оскільки встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, миритися вони не бажають, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а збереження шлюбу є недоцільним. Під час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO], згідно копії Свідоцтва про народження (а.с.5). Сторонам добровільно вдалося узгодити між собою суму аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], що підтверджується поданими до суду заявами. Відповідно до ст. 141, 180 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частина 1 ст.182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Дослідивши обставини справи та письмові докази, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, врахувавши те, що відповідач визнав позовну вимогу про стягнення аліментів, суд приходить до висновку, що позовну вимогу щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі по 1000 грн. щомісячно до досягнення повноліття слід також задовольнити: визначити розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Стягнення аліментів розпочати з 02.06.2015 року (з часу звернення з позовом до суду). На підставі ст. 104, 105, 110, 112, 180, 181,182, 184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved