Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, який мотивує тим, що вона [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюбу 18.11.1995 р. За час перебування у шлюбі у них народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Спільне життя позивача з відповідачем не складалося, в сімї постійні сварки, шлюб існує лише формально, спільне господарство не ведуть. Тому вважає, що збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей. Відповідач [PERSON] матеріально дітей не забезпечує та не приймає участі у вихованні дітей. Просить суд шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвати, неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишити проживати із позивачем [PERSON], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, до досягнення ними повноліття. 27.09.2017 р. позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог. 01.12.2017 р. позва [PERSON] подала до суду заяву відповідно до якої заяву про збільшення позовних вимог просила залишити без розгляду та повернути. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили просили відмовити у його задоволенні. Представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову в частині проживання дітей з [PERSON] не заперечив. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступнихвисновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ФМ № 154277 виданого повторно 26 травня 2017 року, між [PERSON] та [PERSON] листопада 1995 року був укладений шлюб, про що виконавчим комітетом Ірлявської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області складено відповідний актовий запис за № 09. Судом встановлено, що подружжя з січня місяця 2016 року не підтримує шлюбно-сімейних відносин, спільне господарство не ведуть, в сімї постійні сварки, шлюб існує лише формально. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні обставини справи, дійсні причини позову, та те, що позивач на розірванні шлюбу наполягає, а отже, подальше збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін, шлюб між сторонами існує лише юридично, сторони втратили про почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, підтримання стосунків звязку з чим суд, вбачає відсутньою морально-правову основу шлюбу, а відтак суд у відповідності до ст.112 Сімейного Кодексу України вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому згідно вимог ч.3 ст. 105 СК України даний шлюб слід розірвати. Частиною 2 статті 114 СК України визначено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. \~Відповідно до\~статті 141 Сімейного кодексу України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Так, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 125250 [PERSON] народився 17.06.2002 р. та його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 127342 [PERSON] народився 21.02.2006 р. та його батьками є [PERSON] та [PERSON]. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до\~ст. 150 СК України\~батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1\~ст. 141 СК України). Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 182 СК України\~мінімальний\~розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,\~ніж\~50\~відсотків прожиткового\~мінімуму\~для\~дитини відповідного\~віку. Сімейне законодавство зобов'язує батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте відповідач ухиляється від свого батьківського обов'язку, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до повного задоволення.

Outcome: approved