Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що [ADDRESS], у якому крім неї зареєстрована її онука - [PERSON], [INFO], яка народилася від цивільного шлюбу її сина [PERSON] та [PERSON]. В жовтні 2011 року фактичні шлюбні відносини між даними особами були припинені, а тому відповідач разом з дитиною виїхала на постійне місце проживання за місцем своєї реєстрації у домоволодіння своїх батьків, де вони проживають до цього часу. Позивач вирішила продати своє домоволодіння, однак наявність зареєстрованої у ньому неповнолітньої дитини створює певні перешкоди для цього. Звернувшись до відповідачки з метою урегулювання цього питання отримала необгрунтовану відмову. В зв'язку з цими обставинами, просить захистити її права на власне майно шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за вищевказаною адресою. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити на підставах викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила. Про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідача та за письмовою згодою представника позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку серії АВО № 860477 від 19.01.2001 року, зареєстрованого у Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації 15.05.2001 року у реєстровій книзі № 15 за реєстровим № 4133, житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. Згідно домової книги, у вищевказаному помешканні зареєстрована онука позивача - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та [NUMBER]. Відповідно до ст. 29 ч.4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Зі змісту рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 16.12.2014 року у цивільній справі № 654/2741/14-ц, встановлено, що шлюбні відносини між сином позивача - [PERSON] та [PERSON] були припинені в 2011 році. З цього часу дитина проживає разом зі своєю матір'ю, бабусею та дідусем в м. Херсоні, а [PERSON] у м. Гола Пристань. Вказане рішення набрало законної сили. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що [PERSON] не проживає у спірному будинку більше 5 років, то відповідно до приписів ч.2 ст.405 ЦК України вона є такою, що втратила право користування ним. При цьому суд виходить із вимог ст.41 Конституції України ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» згідно з якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Звертаючись до суду з позовом про визнання неповнолітньої такою, що втратила право на користування житловим будинком, позивачка зазначала, що реєстрація в будинку її онуки є перепоною для здійснення нею права власності, а саме права продати належну їй нерухомість. Враховуючи, що неповнолітня [PERSON] зареєстрована, але фактично не проживає у житловому будинку [ADDRESS], то суд приходить до висновку, що права власника підлягають захисту згідно вимог ст. 391, 405 ЦК України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved