Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступне. [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Фесенко О.М., реєстраційний № 2-2608 від 10 листопада 2009 року. В спірному житловому будинку зареєстровані відповідачі, дочка та онук позивача, [PERSON] та [PERSON] , які з 09 червня 2014 року не проживають в ньому без поважних причин. У зв`язку із викладеним, позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. В судове засідання відповідачі не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали повністю. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб В судовому засіданні було встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Фесенко О.М., реєстраційний № 2-2608 від 10 листопада 2009 року, копією Витягу з Державного реєстру правочинів № 7931979, наданого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Фесенко О.М. від 10 листопада 2009 року та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24636825, наданого Комунальним підприємством «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» від 01 грудня 2009 року. Відповідно до довідки, виданої депутатом Борівської селищної ради міста Сєвєродонецька Луганської області Моргуновою Т.В. від 17 грудня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , та її син, [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , з 01.09.2011 року по теперішній час, але за вказаною адресою не проживають з 09.06.2014 року. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідачі за місцем реєстрації не проживають з 09 червня 2014 року без поважних причин, тобто більше одного року. У зв`язку із цим, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги стосовно визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № 0.0.1951548774.1 від 21 грудня 2020 року про сплату судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. Разом з тим, позивач в позовній заяві не просила стягувати з відповідачів на її користь судові витрати, у зв`язку із чим суд вважає справедливим не стягувати з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved