Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказує, що 28.09.2002 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Черкаським міським відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 1566. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею. Вказує, що причиною розірвання шлюбу стали різні погляди на життя та різні характери, тому подальше збереження їхньої сім`ї неможливе. Строк на примирення просить не надавати, оскільки примирення неможливе, а тому, просить шлюб розірвати. Ухвалою суду від 24.06.2019 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила шлюб розірвати, строк на примирення просила не надавати. Судові витрати просила покласти на відповідача. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ст. 110 СК, один з подружжя має право пред`явити до суду позов про розірвання шлюбу. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 28.09.2002 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Черкаським міським відділом реєстрації актів цивільного стану, про що складено відповідний актовий запис № 1566 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: - доньку - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , домовленість про місце проживання яких між сторонами досягнута. На даний час подружні відносини між сторонами не підтримуються, шлюб носить формальний характер, сторони проживають окремо. Спільне господарство не ведеться. Майновий спір відсутній. Враховуючи, що відповідач [PERSON] позовні вимоги позивачки [PERSON] про розірвання шлюбу визнав та не заперечував проти задоволення позову, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] , оскільки таке рішення відповідатиме інтересам сторін. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved