Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 9 червня 2007 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. З січня 2015 року вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, їхня сім'я фактично розпалася. Позивач вважає, що примирення з відповідачем не можливе. Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має. У зв'язку з чим позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Окрім того позивач зауважила, що син потребує матеріальної допомоги від батька, оскільки сама вона не в змозі утримувати дитину. На підставі вищевикладеного позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ? частини доходу відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Суду пояснила, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини, проте не регулярно, домовленості щодо утримання сина не має. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу близько 1000 грн. щомісяця. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів не заперечував. Суду пояснив, що дійсно вони не проживають разом з позивачем з січня 2015 року і примирення між ними не можливе. Він офіційно не працює, надає матеріальну допомогу на утримання сина, зокрема купує одяг. Інших неповнолітніх дітей не має. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 9 червня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 73 (а.с. 4). [PERSON] та [PERSON] мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5) Сторони не проживають разом з січня 2015 року, стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння, відсутність спільних інтересів та взаємне небажання зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Спору про місце проживання дитини та поділ майна подружжя не має. А тому вимоги позивача про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судом також встановлено, що з часу припинення шлюбних відносин [PERSON] проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою Малоолександрівської сільської ради № 260 від 4 серпня 2015 року (а.с.8) та визнано сторонами у судовому засіданні. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач є батьком малолітньої дитини домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання сина між сторонами у справі, досягнуто не було, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини законними та обґрунтованими. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що дитина потребують утримання, та те, що відповідач не надав суду доказів про наявність у нього на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків та про проведення з нього стягнень на утримання зазначених осіб. Суд приймає до уваги, що відповідач офіційно не працює, проте має щомісячний дохід, що не заперечував у судовому засіданні відповідача. У зв'язку з чим суд приходить до висновку, що аліменти підлягають стягненню в твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню суд виходить з мінімального розміру аліментів, визначеному законом (30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) та вимог позивача щодо розміру аліментів, а також приймає до уваги пояснення відповідача щодо фактичних витрат, які він несе на утримання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Оскільки від позивача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд,

Outcome: partial