Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до Кремінської міської ради Луганської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, зазначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області. В обґрунтування позову зазначається, що [INFO] у м. Луганськ, що розташоване на тимчасово окупованій території, померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з недоотриманої пенсії, а позивач є єдиним спадкоємцем за законом після її смерті. У зв`язку із настанням смерті на тимчасово окупованій території України позивач не мала можливості одразу зареєструвати її смерту у встановленому порядку та отримати свідоцтво про смерть. Крім того, з 22.05.2020 по 31.07.2020 на всій території України встановлений карантин, строк дії якого постійно продовжується. З огляду на це відповідно до наказу командувача об`єднаних сил на контрольних пунктах в`їзду-виїзду з тимчасово окупованих частин Луганської та Донецької областей з 16.03.2020 було заборонено перетин КПВВ в обох напрямках та закриті пункти перетину лінії розмежування підконтрольної та непідконтрольної українській владі територій, що також унеможливило встановлення факту смерті [PERSON] на підконтрольній території. Після послаблення карантинних заходів позивач змогли виїхати до м. Кремінна Луганської області та 05.10.2020 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Антрацитівському району та в містах Антрацит і Первомайськ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) отримала свідоцтва про смерть своєї матері. У передбачений законодавством шестимісячний строк позивач до нотаріальної контори не зверталася з причин відсутності свідоцтва про смерть матері українського зразка, яке було отримане позивачем після звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті та після ухвалення судового рішення у справі. Відразу після отримання свідоцтва про смерть позивач через свого представника звернулася до приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу Гребінюка О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , проте отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. [PERSON] вважає, що у позивача були поважні причини, з яких вона пропустила відповідний строк, оскільки відсутність свідоцтва про смерть матері українського зразка фактично унеможливлювало подання заява про прийняття спадщини. Також нотаріусом за вимогою позивача були витребувані у Біловодського ОУПФУ відомості про розмір недоотриманої [PERSON] пенсії. Відповідний запит третя особа отримала ще 03.11.2020, проте відповідь була надіслана нотаріусу значно пізніше. У зв`язку із викладеними обставинами позивач просила суд визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . 25.03.2021 судом було відкрите провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 23-24). 07.04.2021 представником відповідача - секретарем Кремінської міської ради Луганської області Бабушкіним В. був наданий відзив на позов, в якому останній визнав позов з огляду на наведені у позовній заяві причини пропуску строку для прийняття спадщини, зокрема викладені обставини щодо місця проживання спадкодавця на тимчасово окупованій території України та стосовно перетину ліній розмежування на контрольних пунктах в`їзду-виїзду, а також необхідність вчинення позивачем юридичних дій для встановлення факту смерті спадкодавця (а.с. 26-27). 08.04.2021 від представника третьої особи - голови комісії з припинення Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області Шуліки О. надійшов відзив на позов (який фактично є письмовими поясненнями третьої особи), в яких остання просила відмовити у задоволенні позову. Представник послалася на ті обставини, що [PERSON] померла [INFO] у м. Луганськ, рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 01.10.2020 у справі № 414/1968/20 було встановлено факт її смерті, і відповідне свідоцтво було видане 05.10.2020, тобто майже через рік після смерті спадкодавця. Проте позивач та її представник звернулися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину лише 12.03.2021, тобто майже через півроку після отримання свідоцтва про смерть. Отже, часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини (травень 2020 року) та подачею нотаріусу заяви про прийняття спадщини складає майже рік. Водночас представництво інтересів позивача під час розгляду зазначених цивільних справ здійснює адвокат, тобто юридично обізнана особа. На думку представника третьої особи позивач своєчасно не вчинив дій, спрямованих на реалізацію свого права на прийняття спадщини, оскільки у період з [INFO] (дати смерті [PERSON] ) по 12.03.2020 (запровадження карантину) майже чотири місяця у позивача була можливість вжити заходів для отримання свідоцтва про смерть на підконтрольній українській владі території, проте будь-які докази, що такі заходи позивачем вживалися, остання суду не надала. Таким чином, представник третьої особи вважає, що позивачем не доведено існування об`єктивних, непереборних та істотних обставин пропуску строку для прийняття спадщини, у той час як наведені позивачем причини відповідно до положень чинного законодавства можуть бути визнані поважними для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. У підготовче засідання позивач та її представник не з`явилися, остання надала заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача у підготовче засідання також не з`явився, секретар Кремінської міської ради Луганської області Бабушкін В. у наданому відзиві просив розглянути справу за відсутності представника відповідача. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився, голова комісії з припинення Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області Шуліки О. у наданому відзиві просила розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] , яка є матір`ю позивача [PERSON] та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , померла [INFO] у м. Луганськ відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 05.10.2020 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Антрацитівському району та містах Антрацит і Первомайськ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 13, 14, 22). 12.03.2021 постановою приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Луганській області Гребінюка О.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у вигляді недоотриманої пенсії у розмірі 52037,17 грн, що залишилася після смерті її матері [PERSON] у зв`язку з тим, що позивачем був пропущений передбачений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Також із зазначеної постанови вбачається, що відповідно до відомостей зі Спадкового реєстру інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не зверталися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, будь-які заповіти спадкодавцем не складалися, а спадкова справа була заведена на підставі заяви представника позивача [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.03.2021 (а.с. 19-20). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Також із ч. 1 ст. 91 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 вбачається, що у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Разом із цим, за правилами ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Згідно з ч. 3 ст. 1277 ЦК України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Оскільки предметом спору у цій справі є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, і будь-хто із спадкоємців у передбаченому законом порядку спадщину не прийняв, у той час як місцем відкриття спадщини є м. Луганськ, розташоване на тимчасово окупованій території України, що загальновідомою обставиною, та водночас спадкова справа була заведена за заявою представника позивача у м. Кремінна Луганської області, відповідачем у цій справі має бути територіальна громада за місцем відкриття спадщини в особі відповідного органу місцевого самоврядування, тобто в даному випадку Кремінська міська рада Луганської області. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 зазначається, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23.08.2017 у справі № 1320цс17 та постанові Верховного Суду від 06.06.2018 у справі 592/9058/17-ц, які суд враховує під час розгляду цієї цивільної справи в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України. При цьому коло причин, що можуть свідчити про поважність пропуску спадкоємцем строку подання заяви про прийняття спадщини, законом не визначене, а отже суд у кожному конкретному випадку з урахуванням наданих доказів та встановлених обставин справи визначає, чи є достатні підстави для визначення додаткового строку для подання такої заяви. Як зазначається у позові, причиною пропуску позивачем шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини є те, що місцем смерті спадкодавця (як і місцем проживання позивача) є тимчасово окупована територія України, внаслідок чого позивач не мала можливості одразу зареєструвати її смерті у встановленому законом порядку та отримати свідоцтво про смерть. Водночас на контрольних пунктах в`їзду-виїзду з тимчасово окупованих частин Луганської та Донецької областей з 16.03.2020 було заборонено перетин КПВВ в обох напрямках та закриті пункти перетину лінії розмежування підконтрольної та непідконтрольної українській владі територій. Так, згідно з паспортом позивача і спадкодавця та довідками про взяття їх на облік як внутрішньо переміщених осіб їх зареєстрованим місцем проживання є м. Луганськ, розташоване на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а отже реєстрація смерті спадкодавця була неможливою, і фактично вона була здійснена лише 05.10.2020 на підставі відповідного рішення суду (а.с. 9-10, 12, 15-16, 18). Суд також бере до уваги, що згідно з Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 87/2020 від 13.03.2020 та постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» № 211 від 11.03.2020 з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України встановлено карантин, строк дії якого був продовжений постановою Кабінету Міністрів України № 104 від 17.02.2021 до 30 квітня 2021 року. У зв`язку з цим на підставі наказу Командувача об`єднаних сил «Про тимчасове обмеження щодо перетину лінії розмежування» № 207 від 15.03.2020 був обмежений пропуск осіб через лінію розмежування з 00 год.00 хв. 16.03.2020. Таким чином, суд бере до уваги, що поважність причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини позивачем обумовлюється у сукупності проживанням позивача та спадкодавця на тимчасово окупованій території України, та запровадженого в країні під час шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] карантину, внаслідок якого були встановлені обмеження перетину лінії розмежування з тимчасово окупованою території України. Ці обставини зокрема суттєво ускладнювали отримання позивачем свідоцтва про смерть спадкодавця у встановленому законом порядку, у той час як подання заяви про прийняття спадщини неможливе до отримання відповідного документа, для чого позивачем як спадкоємцем вживалися необхідні заходи - звернення до суду для встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України та звернення до нотаріальної контори після отримання свідоцтва про смерть матері. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Також відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права Прецендентна практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, що зачіпають майнові інтереси Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 09.10.1979 у справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. У той же час відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на це строк для прийняття спадщини встановлюється законом у жодному разі не для обмеження прав спадкоємців, а для належного упорядкування та забезпечення правового статусу спадкового майна, яке за логікою законодавця не має тривалий час залишатися безхазяйним. Більше того, згідно зі стандартом, розробленим у практиці ЄСПЛ на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ґрунтується також на критерії «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»). Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише за умови, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним. Суд враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки вона втратить право на спадкування майна, яке залишилося після смерті спадкодавця, з яким вона перебувала у близьких родинних стосунках. І спочатку смерть близької людини, а потім і втрата спадкового майна будуть для неї занадто надмірним тягарем, що призведе, у свою чергу, до порушення балансу між інтересами держави та фізичної особи. Відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що відповідач надав суду відзив на позов, в якій безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач пропустила встановлений законодавством строк для прийняття спадщини з поважних причин, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю три місяці. На підставі викладеного,

Outcome: approved