Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, мотивувала його тим, що після смерті чоловіка вона стала власником житлового будинку [ADDRESS]. З 30 січня 2002 року і по теперішній час в належному їй будинку зареєстрований [PERSON] (син брата чоловіка позивача), який з дня реєстрації по місцю своєї реєстрації не проживає, речі, які б йому належали, в будинку відсутні. [PERSON] просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з мотивів, які зазначені в позові, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив заяву, в якій зазначив, що згоден з тим, щоб його виписали з будинку [ADDRESS]. Суд проводить розгляд справи у відсутності відповідача за наявними у справі доказами. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 лютого 2015 року (а.с. 7), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 34235078 від 26 лютого 2015 року (а.с. 8-9) та копією рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 10). [PERSON] зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS], що підтверджується записом в домовій книзі (а.с. 11-13). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не проживає в будинку позивача з моменту реєстрації, тобто з січня 2002 року, особистих речей в будинку не має, на даний час проживає в с. Безруківка Дергачівського району Харківської області. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд приймає до уваги ті факти, що на час розгляду справи в суді відповідач не ставить питання ні про вселення, ні про зобов'язання позивача не вчиняти перешкод в користуванні жилим приміщенням, а також те, що відповідач не заперечує проти позову, що підтверджується його заявою від 22 квітня 2015 року. Таким чином, оцінюючи у сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд знаходить достовірно встановленим, що відповідач вибув на постійне проживання в інше житлове приміщення, не проживає в будинку позивача більше шести місяців, а тому втратив право користуватися його житловим приміщенням з дня вибуття. За таких обставини суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими на законі і підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 243,60 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1). Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved