Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеній квартирі разом з нею зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які у зазначеній квартирі не проживають з 2014 року, не сплачують комунальні платежі за квартиру, не утримують її у належному стані. Наявність реєстрації відповідачів у квартирі порушує права та інтереси позивача, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Просила визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити. Додатково пояснила, що вона з сином [PERSON] не спілкується, син з онукою [PERSON] були зареєстровані в спірній квартирі за її згоди в 2005 році. Відповідачі жили в спірній квартирі до 2014 року, після чого в червні-липні 2014 року син зателефонував позивачу та повідомив, що він та дочка знаходяться у Волгоградській області Російської Федерації. Чому син виїхав до Російської Федерації, вона не знає, можливо, щоб не проходити військову службу. Разом з сином [PERSON] виїхала його дружина та [PERSON] , яка є онукою позивача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надходило. Відповідачі своїм правом на подачу відзиву не скористалися, а тому у суду немає підстав сумніватися у доводах, викладених позивачем, як підставах для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог щодо визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, заперечувала проти задоволення позовних вимог щодо визнання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Додатково пояснила, що Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області проводила обстеження спірного житла. Під час обстеження встановлено, що позивач проживає одна, речей відповідачів в квартирі немає. Позивач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у зв`язку з чим судом 03.11.2020 року на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, вислухавши пояснення позивача та представника третьої особи, суд встановив наступне. Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується копією дублікату договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 30.06.2004 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Михайловським А.Т., зареєстрованого в реєстрі за № 2286 (дублікат має силу оригіналу та посвідчений 10.09.2019 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Михайловським А.Т., зареєстрованого в реєстрі за № 3399) та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 180752936, наданого 12.09.2019 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Михайловським А.Т. З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 10.07.2020 року № 10560 від 10.07.2020 року, виданою відділом адміністративних послуг ЦНАП у м. Сєвєродонецьку вбачається, що станом на 10 липня 2020 року до складу сім`ї/зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , входять: [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , від 19 жовтня 2020 року, ознак проживання дитини в квартирі немає. З висновку Органу опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області № 1102 від 22 жовтня 2020 року вбачається, що з метою захисту житлових прав неповнолітніх дітей Орган опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області повністю заперечує проти позовних вимог, які зазначені у позові та вважає недоцільним позбавлення права користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , малолітню [PERSON] . З ст. 8 Конституції України вбачається, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 р. по справі за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 76 ЦПК України вказує на те, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні позивач [PERSON] відмовилася від допиту свідка [PERSON] , яка мала підтвердити доводи, викладені в позовній заяві. Інших доказів на підтвердження того, що відповідачі більше одного року не проживають в спірному житлі без поважних причин суду надано не було, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сам по собі факт непроживання відповідачів у спірній квартирі не є безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житлом. Зазначений висновок суду відповідає приписам ч.2 ст.405 ЦК України. Суд вважає, що позивачем не було надано жодних доказів щодо існування обставин, які могли бути підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання, належними та допустимими доказами, що має наслідком відмову в їх задоволенні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed