Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом від імені та в інтересах [PERSON] , посилаючись на те, що з 01.07.2006 року по 04.07.2019 року [PERSON] знаходилась у трудових відносинах з ТОВ «Авто-Електромаш». 04.07.2019 року [PERSON] звільнилася за згодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України. На день звільнення з роботи ТОВ «Авто-Електромаш» нараховано [PERSON] заробітну плату з січня 2018 року по день звільнення в сумі 56704,00 гривень, але не виплачено. Позивач вважає, що дії відповідача незаконними, оскільки відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України відповідач повинен виплати йому середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 56704,00 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 11475,75 гривень. Ухвалою суду від 24.09.2019 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до ч.2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 01.07.2006 року по 04.07.2019 року [PERSON] знаходилась у трудових відносинах з ТОВ «Авто-Електромаш», 04.07.2019 року [PERSON] звільнилася за згодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України на підставі наказу №28 від 04.07.2019 року. Згідно наданого позивачем розрахунку, на день звільнення з роботи ТОВ «Авто-Електромаш» нараховано [PERSON] заробітну плату з січня 2018 року по день звільнення в сумі 56704,00 гривень, але не виплачено. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Оскільки відповідачем не спростовано, суд вважає встановленим, що в день звільнення ТОВ «Авто-електромаш» не виплатило позивачу належних їй сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі розміром 56704,00 гривень. В даному випадку суд за відсутності доказів зі сторони відповідача щодо виплати нарахованих сум, виходить з пояснень позивача щодо невиплати заробітної плати Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 27 цього Закону встановлено, що середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 02.02.1995 року №100, відповідно до якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включається: основна заробітна плата; доплати і надбавки; виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Нарахування виплат при обчисленні середньої заробітної плати, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадку, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.2,3,4,8 Порядку). Відповідно до ст.168.1.1 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Відповідно до ст.168.3 Податкового кодексу України, розрахунок податкових зобов`язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем, органами Пенсійного фонду України). Судом визначено, що період затримки фактичного розрахунку по заробітній платі із позивачем, за час затримки розрахунку за період травень 2019 року по 20.09.2019 року складає 55 днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку складає 11\~475,75 грн. (208,65 грн. середньоденна заробітна плата х 55 дні за час затримки розрахунку). В зв`язку з викладеним позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Також, відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved