Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що 09 вересня 2000 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом РАГС Приморського району Запорізької області, актовий запис № 52. Від шлюбу вони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. На протязі останніх 5 років сімейне життя між нею та відповідачем поступово погіршувалося, в останній рік між ними постійно виникають сварки, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне, спільне життя та ведення спільного господарства. Свідком цих сварок нерідко стає дитина, що впливає на психічний стан дитини, та кожен раз спричиняє їй та дитині душевні страждання. В останні роки вони не можуть як сім'я проживати разом, виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. Оскільки, як вона вважає, їх спільна дитина є ще маленькою і багато речей не розуміє, але в подальшому це може суттєво вплинути на її психіку, погляди на життя, в тому числі, на життя в шлюбі та формування її світогляду, особливо, щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою в будь-якій сім'ї. Вона та відповідач втратили почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Вони неодноразово намагалися говорити один з одним про їх особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало, в сімейних стосунках нічого не змінювалося, хоча вони прикладали для цього максимально зусиль, їх відносини переросли в ще більш ворожі. Вказане призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З наведених підстав, збереження сім'ї та подальше підтримання сімейних відносини сенсу не має. Їх спільна дитина проживає та буде проживати з нею, а питання майна, набутого в період перебування її та відповідача в шлюбі, будуть вирішуватись в позасудовому порядку шляхом спільного порозуміння, взаємних поступок та інтересів кожного з подружжя. Однак, угоди про добровільну сплату аліментів між нею та відповідачем не досягнуто. Як їй відомо, аліменти [PERSON] нікому не сплачує, непрацездатних батьків не має. Відповідач не є інвалідом та може надавати допомогу на утримання дитини. Просить суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 09 вересня 2000 року, актовий запис № 52; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. Позивачка, яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги вона підтримує у повному обсязі. Просила позов задовольнити, справу розглянути за її відсутності (а.с.29). Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги він визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, справу просить розглянути за його відсутності (а.с.30). Матеріалів справи достатньо для розгляду справи за відсутності позивачки та відповідача. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу при розгляді даної справи не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09 вересня 2000 року, актовий запис № 52 (а.с.20). Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.8). Фактично шлюбні відносини між позивачкою і відповідачем припинені. Причиною розпаду сім'ї є непорозуміння між подружжям, відсутність любові, взаємної довіри і поваги. Спору про поділ майна та виховання дитини між сторонами на даний час немає. Позивачка зазначила, що збереження сім'ї та подальше спільне життя її та відповідача як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить як її інтересам так і інтересам малолітньої дитини. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 Сімейного Кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.111 Сімейного Кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи зазначені позивачкою причини розірвання шлюбу, характер відносин сторін, наполягання позивачки на розірванні шлюбу, твердження, що збереження сім'ї неможливо, що позивачка просить шлюб розірвати, відповідач позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує, суд вважає, що між сторонами втрачено почуття любові та поваги, сім'я розпалась і подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. З урахуванням зазначеного копію рішення для виконання необхідно направити до Приморського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] інших неповнолітніх дітей і аліментних обов'язків не має, на його утриманні ніхто не знаходиться. Угоди про добровільну сплату аліментів між позивачкою та відповідачем не досягнуто, відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи викладене, для посилення захисту права дитини на належне утримання, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], необхідно стягнути аліменти у розмірі однієї чверті усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Позивачка при зверненні з даним позовом за вимоги про розірвання шлюбу сплатила судовий збір у сумі 768,40 грн. (а.с.1). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, з нього слід стягнути на користь позивачки 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі позову в розмірі 384 грн. 20 коп., а інші 50 відсотків судового збору в сумі 384 грн. 20 коп. слід повернути позивачці з державного бюджету. Крім цього, у зв'язку із задоволенням позовних вимог в частині стягнення аліментів, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved