Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Позов мотивувала тим, що 21 липня 2001 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Берегівського райуправління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 86, свідоцтво про шлюб Серія І-ФМ № 017729. Від шюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Незважаючи на тривале подружнє життя, позивачка з відповідачем так і не змогли створити міцної сім'ї. На протязі останніх трьох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося. Кожен із них має протилежні погляди на шлюб, сімю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім'ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З його ініціативи між ними постійно виникають сварки, що тяжким чином впливає на психічний стан позивачки та кожен раз спричиняє їй душевні страждання. [PERSON] втомилася від постійних сварок та негативної поведінки відповідача. Після чергової сварки 12 вересня 2015 року зібрав свої особисті речі і переїхав проживати на власну квартиру у м.Берегове, вул. Мужайська, б. 115, кв. 15, де і мешкає по сьогоднішній день. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Їх шлюб носить суто формальний характер, відновити сімейні відносини неможливо. Разом з тим, оскільки між сторонами існує спір щодо місця проживання дітей, то позивачка вважає за необхідне визначити місце проживання їх дітей наступним чином: сина потрібно залишити проживати разом з відповідачем, а доньку з нею. Це обгрунтовано тим, що син дуже сильно привязаний до батька і сам хоче проживати разом з ним. Між ними існує тісний психологічний зв'язок, взаєморозуміння. Крім цього, у відповідача є власне помешкання та достатньо коштів для забезпечення належне виховання й матеріальний та духовний розвиток дитини. А доньці всього чотири роки і вона потребує материнської опіки і турботи. Позивачка любить свою доньку і спроможна забезпечити її всім необхідним, у них тісний психологічний контакт, прив'язаність один до одного. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак подала заяву, згідно якої просила справу розглянути за її відсутності, позов підтримує, просить задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявився, однак подав заяву, згідно якої просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнав. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Дійсно, так як подружжя [PERSON] не змогли створити міцної сімї, внаслідок чого припинили спільне проживання, тому їх шлюб слід розірвати. Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною третьою статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору, місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд дійшов висновку, що доцільно визначити місце проживання сина подружжя з батьком, а доньки, відповідно, - з матірю, адже між тими і іншими встановлений тісний психологічний звязок. Крім того, відповідач визнав позов в повному обсязі. Частиною 1 ст.\~61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч.\~4 ст.\~174 ЦПК України). За відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.\~61 ЦПК України, є обовязковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов.

Outcome: approved