Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду 25 червня 2020 року із позовом до [PERSON] в якому просила стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 47 600 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції і трьох процентів річних від простроченої суми та сплачену суму судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. за подання позовної заяви та 420 грн. 40 коп. за подання заяви про забезпечення позову, а всього 1 261 грн. 20 коп. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 15 грудня 2019 року [PERSON] , громадянин України, паспорт серії [NUMBER] , виданий\~Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 29.06.1996 р., що мешкає за адресою: [ADDRESS] під розписку позичив у [PERSON] гроші в сумі 47 600 (сорок сім тисяч шістсот) гривень. У тексті розписки Відповідач зобов`язався повернути борг 18 грудня 2019 року. В зазначений у розписці строк Відповідач гроші не повернув, пославшись на його скрутне матеріальне становище. Він неодноразово призначав нові дати повернення всього або частини боргу. В подальшому Відповідач став уникати спілкування з Позивачем, нічого не робить для повернення боргу, чим порушив узяті на себе зобов`язання. Посилаючись на вказані обставини Позивач просила задовольнити позов. 30 червня 2020 року від [PERSON] до суду надійшла заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно. 06 липня 2020 року провадження по справі відкрито, встановлено порядок спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін для розгляду даної справи. 06 липня 2020 року ухвалою суду заяву [PERSON] про забезпечення позову до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою залишено без задоволення. Відзив на позовну заяву відповідачем не подавався. В судове засідання представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов. Відповідач до судового засідання не з`явився, сповіщен про дату, час і місце слухання справи належним чином, будь-яких заяв чи клопотань не надав. Дослідивши обставини справи та докази надані учасниками справи, суд приходить до наступного. 15 грудня 2019 року [PERSON] , громадянин України, паспорт серії [NUMBER] , виданий\~Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 29.06.1996 р., що мешкає за адресою: [ADDRESS] позичив у [PERSON] гроші в сумі 47 600 (сорок сім тисяч шістсот) гривень. Факт передачі грошових коштів представник позивача підтвердив оригіналом наданої розписки від 15.12.2019 року, яка оглянута в судовому засіданні та копія міститься в матеріалах справи. Судом встановлено, що відповідно до наданої розписки строк повернення грошових коштів становив 18 грудня 2019 року. В зазначений у розписці строк Відповідач гроші не повернув. Таким чином, між сторонами виникло зобов`язання із договору позики, за яким боржник зобов`язався повернути позикодавцеві (позивачу) таку ж суму грошових коштів (суму позики), яка ним отримана. Відповідач отримав кошти, однак в строк не повернув та ухиляється від їх повернення. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти,\~а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж\~суму грошових коштів\~(суму\~позики).\~Договір позики є укладеним\~з моменту\~передання грошей.\~На підтвердження\~укладення договору\~позики та\~його умов\~може бути\~представлена розписка позичальника,\~яка посвідчує\~передання йому\~позикодавцем визначеної грошової суми. Укладений договір позики грошових коштів між позивачем та відповідачем є письмовим правочином, який відповідає формі, передбаченій ст.ст.207, 1047 ЦК України. Отже, договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей, що виступають предметом зазначеного договору. Надана суду боргова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Відповідно до ч. 1\~ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. В порядку\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що буле передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу\~статті 1051 Цивільного кодексу України\~позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. За правилом ч. ч. 2 та 3\~ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Таким чином наявність боргового документа у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов`язання свідчить про невиконання останнього. Отже, це грошове зобов`язання виконано відповідачем не було, чим порушено вимоги\~ст. 1049 ЦК України, за якою позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строки й у порядку, установлений договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності зі\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог\~ЦК України. Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно із ст. ч.1\~ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор\~прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч.1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини 1стаття 1046 ЦК України). Дана особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Як встановлено судом, позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме передав відповідачу гроші кошти вказані в договорі позики, а відповідач зобов`язався повернути гроші в строк, однак свої зобов`язання не виконав, гроші не повернув. Суд, встановивши характер правовідносин між сторонами, вважає встановленим той факт, що позичальник не виконавши належним чином взяті на себе за договором позики від 15.12.2019 року зобов`язання, на вимогу позикодавця повинен сплатити останній за договором позики борг у розмірі 47\~600, 00 гривень. Відповідно до\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він у відповідності з ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1050 ЦК України зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. На підставі зазначених норм і рекомендацій Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ сума боргу з урахуванням індексу інфляції, яку [PERSON] зобов`язаний сплатити на мою користь, на 24 червня 2020 року складає 48 456 грн. 80 коп. (47\~600 грн. х 1,002 (індекс інфляції за січень 2020 року) х 0,997 (індекс інфляції за лютий 2020 року) х 1,008 (індекс інфляції за березень 2020 року) х 1,008 (індекс інфляції за квітень 2020 року) х 1,003 (індекс інфляції за травень 2020 року). Тобто розмір індексу інфляції дорівнює 856,8 грн. Три проценти річних від простроченої суми 47\~600 грн. за 13 днів прострочення у 2019 році 50,22 грн. (47 600 грн. : 365 : 100% х 3% х 13). Три проценти річних від простроченої суми 47\~600 грн. за 176 днів прострочення у 2020 році 686,69 грн. (47 600 грн. : 366 : 100% х 3% х 176). Разом три проценти річних від простроченої суми за 2019-2020 рік складають 736 грн. 91 коп. Загальна сума заборгованості складає (47 600 + 856,8 + 736,91) = 49\~193,71 (сорок дев`ять тисяч сто дев`яносто три грн. 71 коп.) грн. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є уповноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума коштів загальному розмірі 49\~193, 71 гривень, отже позов підлягає задоволенню. Згідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 49\~193 (сорок дев`ять тисяч сто дев`яносто три) гривень 71 копійка. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що з відповідача слід стягнути суму судового збору у розмірі 840, 80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved