Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що з 1 серпня 1986 року та по теперішній час позивач працювала на посаді медичної сестри відділення анестезіології та інтенсивної терапії у Комунальному некомерційному підприємстві «Вінницька обласна клінічна дитяча інфекційна лікарня Вінницької обласної Ради». 10 листопада 1989 року позивачу, як медичній сестрі, видано Вінницькою міською клінічною дитячою інфекційною лікарнею розпорядження на вселення в гуртожиток [ADDRESS] . У зв`язку з цим було здійснено реєстрацію місця проживання позивача за адресою: [ADDRESS] з приміткою «гурт.». У гуртожитку у кімнаті № 113 позивач прожила до 1996 року, а з 1996 року позивача переселили у кімн. [ADDRESS]. Впродовж проживання позивача в гуртожитку адміністрація Міської клінічної дитячої лікарні Вінницької міської ради клопоталася про те, аби їй надали окрему кімнату та аби в кімнату позивача не надавали дозвіл на підселення, що підтверджується листами № 255 від 10 листопада 2003 року та № 264 від 19 листопада 2003 року головного лікаря Міської клінічної дитячої лікарні Вінницької міської ради В.Г.Вільчинського. У кімнаті № [ADDRESS] у гуртожитку по [ADDRESS] позивач проживала безперервно з 1996 року по сьогодні, що підтверджується актом № 6227 від 23 березня 2017 року та № № 13818 від 05 липня 2021 року, що затверджений в.о. директора ТОВ «ЖЕО». З позивачем як з постійним користувачем цієї кімнати, укладені договори на надання відповідних послуг - із ПАТ «Вінницяобленерго» № 040130556, із КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» № 01006066, із КП «Вінницяоблводоканал» та КУП «ЕкоВін». На ім`я позивача було оформлено особовий рахунок, який належить кімн. [ADDRESS] . За весь час проживання у гуртожитку у кімнаті [ADDRESS] позивач сплачувала всі комунальні послуги. Позивач вважає, що має право на визнання за нею право користування житловим приміщенням, а саме, - кімнати № [ADDRESS] , тому що уже 32 роки безперервно проживає у даному гуртожитку, в т.ч. у кімнаті № [ADDRESS] цього гуртожитку - 25 років, власного житла не має, не використала право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах була вселена у гуртожиток. Неодноразово позивач зверталася до директора ТОВ «ЖЕО» та до департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради з проханням здійснити реєстрацію її місця проживання до кімнати [ADDRESS] . Але їй було відмовлено. Вказане свідчить про труднощі, які у позивача виникли щодо реєстрації її місця проживання у кімнаті [ADDRESS] , яка їй необхідна, щоб в подальшому здійснити приватизацію кімнати. А тому, позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 18.08.2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву пророзгляд справи у її відсутність, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступного. При розгляді справи, судом встановленні наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки № 28 КНП «Вінницької обласної клінічної дитячої інфекційної лікарні Вінницької обласної ради» від 23 липня 2021 року [PERSON] з 01.08.1986 року по теперішній час працює на посаді медичної сестри у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії у Комунальному некомерційному підприємстві «Вінницька обласна клінічна дитяча інфекційна лікарня Вінницької обласної Ради». Відповідно до трудової книжки Серії [NUMBER] , [PERSON] , з 01.08.1986 року [PERSON] зарахована на посаду медичної сестри. [PERSON] була вселена у гуртожиток [ADDRESS] на законних підставах, що підтверджується наступним. Згідно розпорядження на вселення в гуртожиток № 5 від 10 листопада 1989 року, [PERSON] , як медичній сестрі Вінницькою міською клінічною дитячою інфекційною лікарнею, надано дозвіл на вселення в гуртожиток [ADDRESS] . В подальшому, у 1996 році [PERSON] була переселена у кімнату № [ADDRESS] у цьому ж гуртожитку. Протягом часу проживання [PERSON] у гуртожитку адміністрація Міської клінічної дитячої лікарні Вінницької міської ради клопоталася про те, аби їй надали окрему кімнату та аби до неї в кімнату не надавали дозвіл на підселення, що підтверджується листом № 255 головного лікаря Міської клінічної дитячої лікарні Вінницької міської ради В.Г. Вільчинського від 10 листопада 2003 року та листом № 264 головного лікаря Міської клінічної дитячої лікарні Вінницької міської ради В.Г. Вільчинського від 19 листопада 2003 року (знаходяться в матеріалах справи). Обставина безперервного проживання [PERSON] у кімнаті [ADDRESS] встановлена судом на підставі наступних доказів. Згідно Акту № 6227, що затверджений в.о. директора ТОВ «ЖЕО» 23 березня 2017 року, - комісія в складі інженера ВРС ТОВ «ЖЕО» Шалімова О.І., в.о. начальника ВРС ТОВ «ЖЕО» Морочинского А.Ю. склали дійсний акт про те, що з виходом на місце даного числа за адресою [ADDRESS] було встановлено, що на момент обстеження за вищевказаною адресою фактично проживає без реєстрації [PERSON] . Дану обставину підтверджують сусіди, які проживають в буд. [ADDRESS] : [PERSON] (кімн. [ADDRESS]), [PERSON] (кімн. [ADDRESS]), [PERSON] (кімн. [ADDRESS]). Відповідно до Акту № 13818, що затверджений в.о. директора ТОВ «ЖЕО» 05 липня 2021 року, - комісія в складі інженера ВРС ТОВ «ЖЕО» Леонтьєвої С.П., начальника ВРС ТОВ «ЖЕО» Чумакова В.В., склали дійсний акт про те, що з виходом на місце даного числа за адресою [ADDRESS] було встановлено, що на момент обстеження за вищевказаною адресою фактично проживає без реєстрації [PERSON] [INFO] , проживає з 1989 року по теперішній час. Свідчення про тимчасове перебування підтверджують особи (сусіди), які проживають в буд. [ADDRESS] та надають свої паспортні дані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З [PERSON] , як з постійним користувачем кімнати [ADDRESS] були укладені договори на надання послуг із ПАТ «Вінницяобленерго» № 040130556, КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» № 01006066, КП «Вінницяоблводоканал», КУП «ЕкоВін». На ім`я [PERSON] було оформлено особовий рахунок, який належить кімнаті [ADDRESS] . В матеріалах справи містяться квитанції про сплату [PERSON] комунальних послуг за кімнату [ADDRESS] . Згідно листа КП «ВМБТІ» № 653 від 23.09.2021 року, - відсутні відомості щодо приватизації кімнати [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] уже 32 роки безперервно проживає у гуртожитку за адресою по [ADDRESS] , в т.ч. у кімнаті [ADDRESS] цього гуртожитку - 25 років. Дана кімната не приватизована. А тому, все вищевикладене свідчить про те, що [PERSON] набула прав для визнання за нею права користування кімнатою [ADDRESS] . Згідно зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно - територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», - право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах. В силу статей 1,3,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Згідно ч.1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», - до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Відповідно до п/п 4 п.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207, - для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду,яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», - сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Статтею 2 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено, що громадяни, на яких поширюється дія Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку. Відповідно до п.п.6,14 ст.18 вказаного Закону органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках: здійснюють володіння, використання, управління, експлуатацію переданих територіальним громадам згідно з цим Законом гуртожитків (безпосередньо чи через визначеного виконавчим органом ради управителя); укладають та розривають договори найму житла у гуртожитках, що є власністю відповідних територіальних громад. Режим проживання в гуртожитку регулюється нормами ЖК УРСР, а права та обов`язки сторін регламентуються також Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208. Відповідно до ст. 130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно із ч. 1 ст.9 ЖК УРСР громадами мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. У відповідності до ч. 3 ст.9 ЖК УРСР громадяни мають право, зокрема, на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, на підставах, передбачених законом. Відповідно до ст. 16 ЖК УРСР до компетенції виконавчих комітетів селищних, сільських Рад народних депутатів у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду належить, зокрема, право здійснювати облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях, затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов; прийняття рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду Ради, затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого жилого фонду; видають ордери на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду. Враховуючи викладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, оскільки користування позивачем кімнатою [ADDRESS] , повністю підтверджено матеріалами справи, таким чином суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. За клопотанням позивача судові витрати залишити за нею. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 47, 55 Конституції України, ст. ст.1, 2, 18 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» ст. ст. 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 2, 5 «Про приватизаціюдержавного житлового фонду», п.18 Правил реєстрації місця проживання, ст. ст. 29, 310 ЦК України ст. ст. 9, 16, 130 ЖК УРСР,

Outcome: approved