Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що її сестрі, [PERSON] разом з чоловіком, [PERSON], за життя, належала 47/100 частка будинку за № 2 по вул. Квітучій в м. Запоріжжі. Частина будинку, в розмірі 53/100, належить [PERSON], родина якої придбала її у [PERSON] та [PERSON] (спочатку вони були володільцями всього будинку в цілому). Після продажу частки, будинок був фактично поділений, має окремі входи з ізольованими від інших співвласників приміщеннями у вигляді квартир за №№ 1,2 з відповідним визначенням за узгодженням порядку користування земельною ділянкою. В 1987 році помер [PERSON] Після його смерті відкрився спадок у вигляді 47/200 часток будинку за № 2 по вул.. Квітучій в м. Запоріжжі. Спадкоємцями першої черги після його смерті були: дружина, [PERSON] та син, [PERSON], відповідач по справі. Дружина, [PERSON], своєчасно звернулась до нотаріальної контори та успадкувала відповідну частку спадкового майна, що складала 47/400 часток будинку. Інший спадкоємець [PERSON], син [PERSON] та [PERSON], до нотаріальної контори направив заяву щодо бажання отримати спадщину, але більш ніяких дій щодо оформлення та фактичного прийняття спадщини не виконав. Зважаючи на частку, яка належала [PERSON] в якості майна, набутого в шлюбі, загальна частка будинку, з урахуванням успадкованого, що їй належала складала: 47/200+47/400= 141/400 частка будинку за № 2 по вул.. Квітучій в м. Запоріжжі. В 1995 році [PERSON] померла. За життя спадкодавцем було складено заповідальне розпорядження, згідно з яким позивачка була вказана в якості спадкоємця на все майно, що залишиться після смерті [PERSON] Таким чином, на підставі заповіту, нею було успадковане 141/400 часток будинку за № 2 по вул.. Квітучій в м. Запоріжжі, після смерті сестри, [PERSON] Право власності було належним чином зареєстровано у відповідній установі, ОП ЗМБТІ, реєстровий номер 12742. Фактично, відразу ж після смерті сестри, позивачка переїхала до будинку № 2 по вул. Квітучій в м. Запоріжжі на постійне місце проживання, згодом вона зареєструвалася за місцем свого проживання. До теперішнього часу вона мешкаю в будинку, наглядає за ним, дбає про його стан, робить необхідний ремонт, підтримує його в належному стані. Сплачує необхідні комунальні та інші платежі. В фактичному користуванні позивачки перебуває не тільки 141/400 частка будинку, а й 47/400, право власності на яку теперішнього часу зареєстровано за померлим [PERSON], оскільки його другий спадкоємець за законом, [PERSON], на відміну від [PERSON] право власності на спадок не оформив, свідоцтво на право власності в порядку спадкування не отримував і до теперішнього часу жодним чином не висловив свого бажання щодо належним чином оформлення свого права та користування спадковим майном. Майже за 20 років, які сплинули після смерті спадкодавця [PERSON], відповідач взагалі ніколи не відвідував будинок, не дбав про нього, не утримував та жодним чином не висловив свого бажання щодо володіння ним. Зняття відповідача з реєстрації відбулося, за даними будинкової книги, в 1989 році, з цього часу фактичне місце перебування та мешкання відповідача невідоме. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. У судове засідання відповідач не зявився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, шляхом повідомлення через пресу. У судове засідання третя особа не зявилася, надала суду заяву, що з позовом згодна, проти його задоволення не заперечує. У судовому засіданні, у якості свідків, були допитані [PERSON] та [PERSON] які підтвердили, що майже на протязі 15 років 47/100 часткою будинку, що належала родині [PERSON] та [PERSON], користується одноособово [PERSON], позивачка, яка оселилась там після смерті своєї сестри, [PERSON] Відповідача [PERSON] за даною адресою не бачили більше ніж 15 років. Суд, заслухавши пояснення представника сторони по справі, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що позивач [PERSON] набула право власності на 141/400 часток будинку № 2 по вул. Квітучій в м. Запоріжжі в порядку спадкування за заповітом після померлої сестри [PERSON]. В 1995 році офіційно зареєстроване місце проживання позивача за вищезазначеною адресою. На імя позивачки оформлені особові рахунки на всі комунальні та інші платежі по утриманню частки будинку № 2 по вул. Квітучій в м. Запоріжжі.. Отже відповідно до положень цієї статті, для оформлення права власності за набувальною давністю необхідна сукупність обставин, а саме тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном, як своїм власним. Тривалість володіння припускає, що повинен закінчитися передбачений в законі строк, а саме 10 років. Як вбачається з матеріалів справи, позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє 47/100 часткою будинку № 2 по вул. Квітучій в м. 1995 року, тобто більше 20 років. Володіння та користування нерухомим майном відбувалося відкрито та безперервно. Як вбачається з пояснень представника позивача, за весь час користування 47/100 часткою будинку № 2 по вул. Квітучій в м. Запоріжжі, ніхто не предявляв вимог до цього майна, а отже права та інтереси власника або інших осіб не порушуються.

Outcome: approved