Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Кремінського районного суду із заявою про встановлення факту того, що вона є одинокою матір`ю своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки у свідоцтві про народження доньки запис про батька був здійснений за вказівкою матері. Інформація про батька останньої була внесена зі слів заявника, тобто останньою на власний розсуд були обрані його прізвище та ім`я по батькові, однак така особа, як [PERSON] заявнику невідома. Таким чином, донька заявника із самого народження не мала піклування батька і їй невідомо, як це мати батька. 01.09.2018 заявник зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв`язку з чим у її доньки з`явилася можливість пізнати всі радощі життя у повноцінній сім`ї, однак через власну необачливість та неврахування наслідків своїх дій на теперішній час заявник не має можливості виїхати разом з донькою на постійне місце проживання до Ізраїлю. Заявник зазначає, що весь час самостійно утримувала дитину, а встановлення факту того, що вона є одинокою матір`ю, необхідне їй для виїзду разом із дитиною закордон на постійне місце проживання та подальшого усиновлення дитини її чоловіком. У судове засідання заявник не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є матір`ю малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , батьком якої у свідоцтві про народження вказаний [PERSON] , при цьому відомості про батька дитини записані зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 01 вересня 2018 року заявник зареєструвала шлюб із громадянином Ізраїля [PERSON] , після реєстрації якого взяла собі прізвище чоловіка (а.с. 5, 8, 9, 10). Згідно з ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 одинока матір - це жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Судом встановлено, що заявник народила доньку [PERSON] , не перебуваючи у шлюбі, а запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень було проведено за прізвищем матері, у той час як його ім`я та по батькові були записані за її вказівкою, тому заявницю слід вважати одинокою матір`ю. Відповідно до 3 ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Також у ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції зазначається, що держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини. Відповідно до п. 1 абз. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1996 суд може встановити факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідно заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Встановлення факту, що заявник є одинокою матір`ю та відповідно єдиним опікуном своєї малолітньої доньки є фактом, що породжує виникнення у неї права на виїзд зі своєю малолітньою донькою за межі України, та має значення для подальшого усиновлення дитини чоловіком заявниці, а тому є фактом, що має юридичне значення. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити заяву повністю та встановити факт того, що заявник є одинокою матір`ю своєї малолітньої доньки [PERSON] , що необхідно заявнику для виїзду разом із дитиною закордон на постійне місце проживання та подальшого усиновлення дитини її чоловіком. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в результаті судового розгляду справи окремого провадження витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved