Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та повернення дошлюбного прізвища « [PERSON] ». Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.02.2020 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований у Верховинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №6. Під час перебування у шлюбі народилась дочка [PERSON] , [INFO] . З часом сімейне життя не склалося. З кінця липня 2020 року проживають окремо. Позивач та відповідач виявилися людьми різних характерів та поглядів на життя, оскільки не змогли дійти згоди у вирішенні простих побутових питань. Кожен має різні погляди на сімейне життя. Також вони втратили почуття взаємної любові та підтримки. На даний момент проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. Примирення та подальше спільне життя неможливе, продовження шлюбних відносин буде суперечити інтересам обох. Ухвалою суду від 20.10.2021 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, про день, місце і час розгляду справи повідомлялась належним чином (а.с.17, 27), подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі (а.с. 33). Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У судове засідання відповідач не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином (а.с.32), подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, визнання позовних вимог та просив розірвати шлюб між ним та позивачкою (а.с.28) Згідно з ч.1 ст.223ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У ч. 2 ст. 247 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову з таких підстав. Право на звернення до суду закріплено у Конституції України, відповідно до ст. 124 якої юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У ч. 1 ст.15, ч. 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно з вимогами ст. ст.77,81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи, спір виник з приводу сімейних відносин щодо припинення шлюбу. Встановлено, що сторони уклали шлюб 08.02.2020 року у Верховинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №6 (а.с.5). Згідно з ст.112 Сімейного Кодексу (далі - СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4ст. 56 СК). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки шлюб носить формальний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем, який теж наполягав на розірванні шлюбу, подавши заяву про визнання позовних вимог. На підставі наведеного, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, беручи до уваги, що як позивач, так і відповідач категорично заперечують проти збереження їх сім`ї та наполягають на розлученні, суд не може покласти на них обов`язок збереження сім`ї при наявності їх категоричного заперечення цього. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому за бажанням позивача суд залишає позивачу її шлюбне прізвище « [PERSON] ». Питання судових витрат, що в данному спорі становлять сплату судового збору в сумі 908 грн., суд вирішує згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, то стягнути з нього на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 454 грн., а також позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved