Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03 липня 2013 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, який вони зареєстрували у Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 250. Від шлюбу вони мають доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини фактично між ними припинені з серпня 2014 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Через відсутність взаємопорозуміння та спільних інтересів, подальше спільне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Спору про розподіл майна, що є їх спільною сумісною власністю у них не виникає. З підстав, наведених вище, збереження їх сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Примирення між ними неможливе. Спільне майно вони поділили добровільно. Між нею та відповідачем на момент пред'явлення позову досягнуто згоду з приводу матеріального утримання та виховання їх спільної дитини. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з нею. Просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], який зареєстрований 03 липня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 250. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 13 березня 2015 року надала до суду Заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити (а.с.11). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду судового засідання. 16 березня 2015 року надав до суду Заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення (а.с.12). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Судом встановлено, та вбачається з матеріалів справи наступне. Сторони уклали шлюб 03 липня 2013 року, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецької області, актовий запис № 250 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.6). Спільне життя у сторін не склалося. Шлюбні відносини фактично між ними припинені з серпня 2014 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Через відсутність взаємопорозуміння та спільних інтересів, подальше спільне життя і збереження сім'ї неможливе. Спору про розподіл майна, що є їх спільною сумісною власністю у них відсутній, спільне майно вони поділили добровільно. Примирення між ними неможливе. Між сторонами досягнуто згоду з приводу матеріального утримання та виховання їх спільної дитини. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе. На підставі викладеного,

Outcome: approved