Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вони із відповідачем перебувають у шлюбі, який зареєстровано 27.08.2013р. виконкомом Оршовецької сільської ради Кіцманського району Чернівецської області, а.з. №03, однак на даний час фактичне сімейне життя між сторонами припинене, причиною чого послужило те, що вони втратили почуття поваги та любові одне до одного, у них різні характери і погляди на сімейне життя, внаслідок чого подружжя проживає окремо, тому позивачка вважає, що збереження сім`ї неможливе, просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Також позивачка зазначає, що від даного шлюбу у них є дочка [PERSON] [INFO] , яка на даний час проживає із нею та перебуває на повному її утриманні, а тому позивачка просить суд після розірвання шлюбу дочку залишити проживати із нею, а з відповідача просить стягувати в її користь аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 1700,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задоволити, справу просила розглядати у її відсутності. Відповідач подав до суду заяву, якою позовні вимоги визнав повністю, зазначив, що проти розірвання шлюбу не заперечує, згідний сплачувати у користь [PERSON] аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі розмірі 1700,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, справу просив розглядати у його відсутності. Суд, аналізуючи обставини встановлені під час судового розгляду та дослідивши зібрані докази, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення за наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно вимог ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони після укладення шлюбу міцної сім`ї не створили, протиріччя між ними набули стійкого характеру, перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін, шлюб існує формально, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому, суд вважає, що після розірвання шлюбу позивачці слід залишити прізвище « [PERSON] ». На підставі ч.1 ст.160 СК України, оскільки спору між батьками відносно місця проживання їх неповнолітньої дитини немає, тому суд, враховуючи, що дитина постійно проживає біля матері та знаходиться на її утриманні, вважає, що дочку [PERSON] слід залишити проживати із матір`ю [PERSON] . Положеннями ст.180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч.3 ст.81 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного, зважаючи на обов`язок батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, враховуючи обставини справи згідно вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів врахувавши стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; інших обставини, що мають істотне значення, суд вважає, із [PERSON] слід стягувати у користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1700,00грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам процесу, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З ч. 6 ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд вважає, що судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, покладаються на відповідача, а тому із [PERSON] слід стягнути 840,80 грн. судового збору в користь держави. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160, 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved