Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON], мотивуючи вимоги тим, що 22.10.2011р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, від якого мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], але з березня 2014 року вони припинили сімейні відносини, позивачка з дочкою переїхала проживати до своїх батьків, з того часу вони проживають окремо. Позивачка вказує, що за час спільного проживання з відповідачем вона жодного разу не відчувала себе захищеною, він постійно її принижував, самостійно розпоряджався сімейними доходами, пропивав зароблені гроші, внаслідок чого в сім'ї виникали постійні сварки, в ході яких відповідач застосовував до неї фізичну силу. Враховуючи на зазначене, позивачка остаточно переконалася, що сім'ю зберегти неможливо, у зв'язку з чим звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити незмінним її прізвище «[PERSON]», а також визначити місце проживання дочки біля неї до її повноліття (а.с.2). Позивачка в судове засідання не з'явилася, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, справу просила розглянути за її відсутності (а.с.31). Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.28, 34, 36), про причини своєї неявки суд не повідомив, письмове заперечення проти позову, а також заяву про розгляд справи за його відсутністю не надав. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Також ч.1 ст.224 цього Кодексу встановлено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, враховуючи повторну неявку відповідача, повідомленого належним чином, згоду позивачки на ухвалення заочного рішення та вищенаведені положення закону, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Встановлено, що [PERSON], який народився [INFO] в с.Полянецьке, Савранського району, Одеської області, і [PERSON], яка народилася [INFO] в с.Полянецьке, Савранського району, Одеської області, зареєстрували шлюб 22.10.2011р., про що в Книзі реєстрації шлюбів 2011 року жовтня місяця 22 числа зроблено відповідний актовий запис за №04; прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Виконавчим комітетом Полянецької сільської ради Савранського району Одеської області 22.10.2011р. (а.с.5). У шлюбі у подружжя [PERSON] [INFO] народилася дочка [PERSON] (а.с.6). Як вбачається з позовної заяви подружжя [PERSON] і [PERSON] з березня 2014 року припинили сімейні відносини, проживають окремо, дочка проживає біля позивачки та знаходиться на її утриманні, на примирення позивачка категорично не згодна, подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має для неї істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Частиною 3 ст.105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заява позивачки про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя подружжя [PERSON] та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Як встановлено ч.8 ст.235 ЦПК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Згідно ч.1 ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому вимога позивачки щодо надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]» після розірвання шлюбу теж підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги ту обставину, що малолітня дочка [PERSON] проживає біля позивачки і відповідач проти цього не заперечує, суд дійшов висновку про згоду позивачки і відповідача щодо визначення місця проживання дитини біля позивачки (матері дитини), що відповідає приписам ч.1 ст.160 СК України. Суд роз'яснює, що згідно зі ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved