Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом. Позов обґрунтовано тим, що 23 травня 1992 року Світязькою сільською радою Любомльського району Волинської області зареєстровано шлюб [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], актовий запис №6, і подружжю видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER]. У шлюбі вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Основною причиною розірвання шлюбу є те, шо в них різні характери та погляди на життя, немає спільних інтересів, [PERSON] не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, взаємовідносин один до одного. З квітня 2014 року подружжя проживає окремо. З цього часу відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей, які проживають з позивачем. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. [PERSON] ніде не працює, оскільки знаходиться на обліку, як одержувач державної соціальної допомоги дитині-інваліду та надбавки на догляд за дитиною-інвалідом [PERSON] Діти знаходяться на її утриманні, однак утримувати їх самій вкрай тяжко. Батько дітей [PERSON] офіційно не працює, однак має нерегулярний, мінливий дохід, тому позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. на кожну дитину, щомісяця, до досягнення дітьми повноліття. Тому збереження шлюбу позивач вважає неможливим, примиритися не бажає, просить суд шлюб розірвати та стягувати аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі. Відповідачем подано письмове заперечення, в якому він вказує, що вимогу про розірвання шлюбу визнає повністю, вимогу про стягнення аліментів відповідач не визнає та зазначає, що подружжя проживає окремо з серпня 2015 року. До цього в подружжя був спільний бюджет, у зв'язку з цим відповідач вважає, що вимога про стягнення аліментів є завчасною, так як і на даний час він піклується про своїх дітей та надає кошти на їх утримання. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала, просить вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON], судовому засіданні позов визнав частково, зокрема лише в частині розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю з таких підстав. Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до положень ч. 1 ст. 61 цього кодексу обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно зі ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 23 травня 1992 року Світязькою сільською радою Любомльського району Волинської області було зареєстровано шлюб громадян України [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №6. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з [PERSON] на [PERSON]. Подружжю видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.10). Викладені в позові обставини щодо розірвання шлюбу є обґрунтованим, в повному обсязі підтверджуються наданими суду доказами, відповідач ці обставини визнав, тому вимогу про розірвання шлюбу слід задовольнити повністю. Судом також встановлено, що громадяни України [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей: серії [NUMBER], виданим 23 лютого 2001 року Світязькою сільською радою Шацького району Волинської області, серії [NUMBER], виданим 07 серпня 2014 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шацького районного управління юстиції Волинської області (а.с. 7,8). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька дитини, які повинні забезпечити прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. [PERSON] в позові зазначила, що вона проживає разом з дітьми. Крім того вказує на те, що [PERSON] є дитиною-інвалідом, яка потребує постійного догляду та лікування. Мати дітей не працює, отримує лише державну соціальну допомогу для дитини-інваліда, інших доходів не має, тому просить стягувати з відповідача, аліменти на утримання неповнолітніх дітей до їх повноліття. [PERSON] офіційно не працює, проте визнав, що їздить на роботи за кордон і має нерегулярний, мінливий дохід, тому позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. на кожну дитину, щомісяця, до досягнення дітьми повноліття. У відповідача інших дітей на утриманні немає. З довідки управління соціального захисту населення Шацької РДА № 810 від 24.12.2015 року вбачається, що [PERSON] отримує допомогу для дитини інваліда, середньомісячний розмір якої становить 2200,55 грн./а.с. 33 /. Із заперечення відповідача [PERSON] вбачається, що подружжя проживає окремо з вересня 2015 року. До цього в подружжя був спільний бюджет, у зв'язку з цим відповідач вважає, що вимога про стягнення аліментів є завчасною, так як і на даний час він піклується про своїх дітей та надає кошти на їх утримання, а саме, подарував доньці [PERSON] 2 планшети, доньці [PERSON] мобільний телефон та дав 600 грн. Проте визнав, що спілкується з дітьми рідко. Згідно з вимогами ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень статей 182, 184 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Посилання відповідача у запереченні щодо позову на те, що він періодично надає допомогу на утримання своїх дітей, не підтверджуються належними доказами, оскільки [PERSON] їх в судове засідання не подав. Проаналізувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що вимоги є обгрунтованими, викладені в позові обставини підтверджуються наданими суду доказами, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому позов слід задовольнити повністю. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 487,20 грн. На підставі статей 24, 56, 110, 112, 113, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved