Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Цуманської селищної ради Ківерцівського району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно . Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 09.09.2000 року помер [PERSON], який приходиться чоловіком [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в смт. Цумань по вул. Л.Українки, 14, Ківерцівського району Волинської області. Зазначене майно було набуте [PERSON] та [PERSON] під час перебування в шлюбі, тому є спільним майном подружжя, і відповідно спадкуванню підлягає 1/2 його частина, а інша 1/2 частина, як частка в спільному сумісному майні подружжя. При зверненні до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме спадкове майно на імя спадкодавця. Просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в смт. Цумань по вул. Л.Українки, 14, Ківерцівського району Волинської області, як на частку в спільному сумісному майні подружжя, та на 1/2 частину в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи проводити у її відсутності /а.с.25/. Представник відповідача від Цуманської селищної ради Ківерцівського району Волинської області в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про визнання заявленого позову та розгляд справи у їх відсутності /а.с.30/. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи та надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 053281, актовий запис №39, виданого 16.01.2008 року відділом РАЦС Ківерцівського РУЮ Волинської області, [PERSON] помер 09.09.2000 року /а.с.9/. Відповідно до довідки № 126, від 29.11.2016 року для прийняття спадщини, виданої Цуманською селищною радою Ківерцівського району Волинської області, проекту забудови земельної ділянки індивідуальним жилим будинком №379 від 18.11.1974 року, рішенням виконавчого комітету Цуманської селищної Ради народних депутатів від 29.11.1974 року, договору від 04.12.1974 року, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в смт. Цумань по вул. Л.Українки, 14, Ківерцівського району Волинської області, значиться за померлим [PERSON] /а.с.10-19/. Таким чином, на момент відкриття спадщини діяв Цивільний Кодекс України в редакції 1963 року, оскільки часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, тому при вирішенні даного позову слід застосовувати норми даного Кодексу. Відповідно до ст. 527 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України (редакції 1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 549 ЦК України (редакції 1963 року) визначено, що спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, визнається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії VІІІ-УР № 027352, виданого 03.03.1973 року Цуманською селищною радою Ківерцівського району Волинської області, позивач [PERSON] та спадкодавець [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.03.1973 року і шлюб розірвано не було/а.с. 8/. Статтею 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, і як передбачає ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Як вбачається з повідомлення Ківерцівської державної нотаріальної контори № 2301/01-16 від 27.12.2016 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 46333561 від 27.12.2016 року, після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №556 за 2009 рік. 27.11.2016 року із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право власності за законом звернулася дружина спадкодавця [PERSON] Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщину не звертались і свідоцтво про право на спадщину не видавалося /а.с.34-35/. Разом з тим, постановою Ківерцівської державної нотаріальної контори № 2045/02-31 від 01.12.2016 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на імя спадкодавця /а.с.22/. Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити у відповідності до заявлених вимог.

Outcome: approved