Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до [PERSON] про визнання її такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.10.2008 року за № 1-4065, визнання права власності в порядку спадкування за законом на ? частку житлового будинку [ADDRESS] Позов мотивований тим, що [INFO] року помер дід позивача [PERSON] За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON] та одночасно відсторонив від спадщини синів - [PERSON] та [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] звернулася до нотаріуса та відмовилася від спадщини. Після цього позивач та відповідач, як онуки померлого, стали єдиними спадкоємцями. Позивач фактично прийняла спадщину, оскільки вступила в управління майном померлого. Відтак майно померлого підлягало спадкуванню спадкоємцями в рівних частинах. Незважаючи на це, 07.10.2008 року відповідач оформила спадкові права на вказаний будинок. В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, з тих підстав, що позивач не довела наявність у неї спадкових прав на спірне майно, крім того, не довела факт прийняття спадщини. Вивчивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] року помер дід позивача та відповідача [PERSON] За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON] та одночасно відсторонив від спадщини синів - [PERSON] та [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] звернулася до нотаріуса та відмовилася від спадщини. 07.10.2008 року відповідач оформила спадкові права на вказаний будинок. Позивач зазначає, що вона та відповідач є єдиними спадкоємцями. Позивач прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління майном померлого, а тому вважає, що спадкове майно підлягало спадкуванню спадкоємцями в рівних частинах. Відтак, оформлення право власності на весь будинок за відповідачем є незаконним. З таким висновком відповідача не можна погодитися. [PERSON] помер в 2000 році. ЦК УРСР (чинного на час смерті [PERSON].) передбачав дві черги спадкоємців: 1) діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; 2) брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері. Таким чином, відповідно до законодавства 2000 року позивач не є спадкоємцем після смерті [PERSON], що нею і не заперечується. Обґрунтовуючи своє право на спадщину, позивач посилається на п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, за якими правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Однак, позиція позивача ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права. Відповідно до роз'яснень ВССУ, викладених в листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 суди по різному тлумачать пункти 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК та необґрунтовано застосовують правила книги шостої ЦК до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, та не враховують роз'яснення, які містяться в абз. 3 п. 1 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7. Судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Враховуючи викладене, оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася в 2000 році, позивач не входить в коло спадкоємців після його смерті, суд приходить до висновку, що підстави для пред'явлення цього позову та спір з приводу спадщини відсутній.

Outcome: dismissed