Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

[PERSON], звернулася в суд з позовом до [PERSON], про стягнення боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних. В позовній заяві вказала, що в квітні 2013 року відповідач позичив у неї 1150 євро та 300 доларів США з умовою повернути дані кошти до вересня 2014 року. На підтвердження зазначеного [PERSON], в квітні 2014 року особисто дав розписку в якій обумовив суму позики та термін повернення. Проте відповідач позику у домовлений строк не повернув, розмов і зустрічей з цього приводу уникає. Враховуючи, що у добровільному порядку повернути позичені кошти відповідач відмовляється позивачка просить суд позов задовольнити. В судове засідання позивачка не з'явилася. До суду від її представника - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Позов просять задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. До суду подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позов визнає. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з таких підстав: згідно ст. 626 ч. 1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу ст. 1047 ч. 1 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ст. 1047 ч. 2 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В судовому засіданні встановлено, що в квітні 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 1150 Євро та 300 доларів США що підтверджується особистою розпискою даною відповідачем в квітні 2014 року. Згідно довідки Городенківського відділення Івано-Франківської обласної дерекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» станом на 23.03.2015 року 100 доларів США становлять 2319,0613000 грн. 100 Євро 2476,061800 грн. тобто сума позичених позивачкою коштів еквівалентно 35 431 грн. Відповідно до ст. 1048 ч. 1 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Договором позики сторонами встановлено 0 % розміру сплати процентів за передачу грошових коштів. Згідно ст. 1048 ч. 1 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Строк виконання зобов'язання обумовлений розпискою відповідача до вересня 2014 року. Проте відповідач позику не повернув. Із ст. 509 ч. 1 ЦК України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 ч. 1 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. В силу ст. 1050 ч. 1 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ч.ч. 1, 2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 549 ч. 1 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. З урахуванням зазначених норм сума інфляційних витрат яку відповідач зобов'язаний сплатити в користь позивачки за 5 місяців складає 5 562 грн. а три проценти річних від простроченої суми за період прострочення з 01.10.2014 становить 507 грн. В зв'язку з цим суд вважає що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому з відповідача в користь позиваки слід стягнути судові витрати. Виходячи із викладеного на підставі ст. ст. 509 ч. 1, ст. 526, ч. 1 ст. 527, ст. 530 ч. 2, ст. ст. 549-552, 625, 626, 1046-1050, ЦК України, та керуючист ст. ст.79, 88 209, 212-215, 218, ст. 294 ч. 1 ЦПК України, суд

Outcome: approved