Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку(доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~ В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 26 грудня 2007 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON] [INFO]. Рішенням Рівненського міського суду від 08 жовтня 2018 року по справі № 569/10249/18 шлюб між ними був розірваний. На даний час дитина проживає з нею. Розмір матеріальної допомоги, яку відповідач надає, є недостатнім для розвитку дитини. Вважає, що для належного матеріального та соціального забезпечення сина з відповідача необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу. Відповідач [PERSON] 14 січня 2019 року подав відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково. Не заперечуючи необхідності сплати аліментів на утримання дитини, посилається на те, що позивачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про його можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки від його доходу щомісячно. Вказує на те, що спроможний сплачувати аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню повністю. Судом встановлено, що сторони з 26 грудня 2007 року перебували у шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO]. Рішенням Рівненського міського суду від 08 жовтня 2018 року по справі № 569/10249/18 шлюб між сторонами був розірваний. На даний час дитина проживає з позивачем. Судом також\~встановлено,\~що відповідач\~належної матеріальної\~допомоги позивачу\~на утримання\~сина,\~який проживає\~разом з\~нею,\~в добровільному\~порядку не\~надає,\~а тому\~суд вважає\~необхідним,\~з метою\~забезпечення прав\~дитини на\~матеріальне утримання,\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~аліменти на\~утримання сина.\~При цьому\~суд враховує,\~що між\~сторонами не\~досягнуто домовленості\~про участь\~відповідача в\~утриманні дітей. Згідно статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено у частині третій статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як зазначено у частині третій статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня 2019 року - 2218 грн. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4) Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні не менше встановленого прожиткового мінімуму є спільним обовязком батьків, тобто матері та батька. Враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї, суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини його заробітку, визнаючи такий розмір аліментів справедливим та розумним, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved