Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області із заявою за участі заінтересованої особи [PERSON] про видачу обмежувального припису. Заява обґрунтована тим, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Спільно проживають у будинку за адресою: [ADDRESS] , який є спільною частковою власністю: 3/4 частини належить їй, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.07.2007 № 15427707 та 1/4 частина [PERSON] , що підтверджується договором дарування від 29.11.2014 № 2680. [PERSON] також зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , де і проживає. [PERSON] постійно вчиняє проти неї домашнє насильство, психологічно тисне на неї та погрожує фізичною розправою. Вона неодноразово зверталась із заявами до Лиманського ВП ГУНП в Одеській області про вчинення домашнього насильства [PERSON] та відносно нього було винесено терміновий заборонний припис від 21.01.2020 року Так, постановами Комінтернівського районного суду Одеської області [PERSON] неодноразово визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП. Зважаючи на це, заявник переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства [PERSON] щодо неї, а також настання тяжких наслідків для здоров`я щодо неї є дуже високою, і тому звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, оскільки попередні заходи вжиті поліцією та судом виявились неефективними та не захистили її від насильства. Тому, заявник просить суд видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покласти на нього обов`язки: 1. Заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) із нею строком на 6 місяців; 2. Обмежити спілкування [PERSON] з нею строком на 6 місяців; 3. Заборонити [PERSON] наближатися на відстань 300 метрів до її місця проживання та наближатися на відстань 300 метрів до її місця роботи строком на 6 місяців; 4. Заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців; 5. Заборонити [PERSON] вести телефонні переговори із нею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців. 6. Заборонити [PERSON] користуватися майном за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заяву повністю та просила її задовольнити. В свою чергу заінтересована особа [PERSON] заперечував проти задоволення заяви, посилаючись на те, що в нього немає іншого місця проживання, крім того вони разом із заявником приймали участь у будівництві та ремонті будинку за адресою: [ADDRESS] . Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника та заінтересованої особи вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вичиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з п.4 ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до п.1 ч. 1 ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , шлюб між якими розірвано 21.02.2013р., згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Хоча [PERSON] на разі не є власником житлового будинку, однак зареєстрований за вказаною адресою в установленому законом порядку. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №30222889 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15427707, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] (1/4 частка) та [PERSON] (3/4 частка). Одночасно, [PERSON] є донькою сторін, вказану ј частку житлового будинку їй подарував [PERSON] , згідно договору дарування від 29.11.2014р. З матеріалів справи вбачається, що стосовно [PERSON] неодноразово складалися протоколи про адміністративні правопорушення щодо фактів вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] , що вбачається з копії листів Лиманського ВП ГУНП в Одеській області №45/13150 від 25.10.2019р., №45-693 від 22.01.2020р., №45/1397 від 19.02.2020р. Так, 21.01.2020р. стосовно [PERSON] було винесено терміновий заборонений припис, згідно якого останньому заборонено в будь-який спосіб контактувати з [PERSON] . Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.11.2019р. [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.03.2020р. [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Отже, проводячи аналіз поданих доказів, на підставі установлених судом обставин, суд вважає, що наявні очевидні ризики повторного заподіяння домашнього насильства [PERSON] відносно колишньої дружини [PERSON] , тому, з метою застосування превентивного засобу методу стримування та попередження повторення неправомірних дій зі сторони кривдника, суд вважає, що заява обґрунтована в частині встановлення обмеження спілкування [PERSON] із заявником строком на 6 місяців, заборони [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати заявника, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців; заборони [PERSON] вести телефонні переговори із заявником або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців. Щодо вимог заявника про встановлення обмежувального припису у вигляді заборони [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) із нею, заборони [PERSON] наближатися на відстань 300 метрів до її місця проживання та наближатися на відстань 300 метрів до її місця роботи строком на 6 місяців, заборони [PERSON] користуватися майном за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] , то в цій частині вимоги не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживає та є зареєстрованим в установленому законом порядку за адресою [ADDRESS] , а також не має іншого житла, що в разі задоволення вказаних вимог може призвести до порушення конституційних прав [PERSON] . Згідно ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Одночасно, суд не вбачає підстав для встановлення щодо [PERSON] обмеження у вигляді заборони наближатися до місця роботи заявника, оскільки суду не надано доказів на підтвердження заявлених вимог у цій частині . Також слід зазначити, що при зверненні до суду із заявою заявником не було конкретизовано, яким саме майном спільної часткової власності, що належить їй та [PERSON] слід заборонити користуватися [PERSON] , а в зв`язку із чим суд позбавлений можливості також визначити перелік цього майна. Разом із тим, у разі неприпинення неправомірних дій, зі сторони [PERSON] заявник не позбавлена права на звернення до відповідних органів з вимогою застосування інших важелів стримування, у тому числі притягнення як до адміністративної відповідальності, так і до кримінальної відповідальності. За змістом ч. 1 ст. 27 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» уповноважений підрозділ органу Національної поліції України бере на профілактичний облік кривдника з моменту виявлення факту вчинення ним домашнього насильства на встановлений законодавством строк і проводить з ним профілактичну роботу. У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне повідомити уповноважений орган Національної поліції України з приводу обставин домашнього насильства зі сторони [PERSON] та вирішити питання профілактичного обліку кривдника [PERSON] на визначений судом строк. В силу ч.3 ст. 350- 5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави. Згідно ч.4 ст.350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial