Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Львівської міської ради та просить суд постановити рішення про визнання за нею права власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 46,4кв.м, житловою площею 29,9кв.м з належними до нього літньою кухнею та господарськими будівлями. В огрунтування позову покликається на те, що є власницею спірного будинковолодіння, однак реєстраційна служба 02.12.2013р. відмовила їй у реєстрації права власності на нього мотивуючи тим, що у дублікаті свідоцтва про право спадщину за заповітом від 23.09.1983р. та у довідці від 20.11.2013р. ОКП ЛОР «БТІтаЕО» є розбіжності у площі будинку та переліку господарських будівель. Вважає, що така відмова порушує ї права, як власника, свідчить про невизнання її права власності. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю Просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином рекомендованим листом, про причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень суду не надав. Зі згоди представника позивача, суд у відповідності до вимог ст.ст.169,224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 23.09.1983р., виданого Яворівською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за №2676, є власником 1/2 частини будинку [ADDRESS]. У свідоцтві зазначено, що будинок дерев'яний жилою площею 44кв.м, при будинку є сарай. Право власності позивачки зареєстрована ЛМБТІ та видано реєстраційне посвідчення від 04.09.1989р. № 9856. Кім того, [PERSON] на підставі свідоцтва про право спадщину за законом від 13.10.1997р., виданого Другою Львівською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за №2-5074, є власником 1/2 частини рублено-брусового будинку [ADDRESS]. Будинок складається з двох кімнат житловою площею 29,9кв.м, кухні. До будинку відносяться цегляна літня кухня «Б», цегляний гараж «В», дерев'яний сарай «Г», цегляна вбиральня «Д», металеві ворота, огорожа. Право власності на цю частину зареєстровано за позивачкою ЛОДКБТІтаЕО 24.10.1997р., про що видано реєстраційне посвідчення №9856. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.11.2013р., виданого Реєстраційною службо Львівського міського управління юстиції, проведена реєстрація права власності [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право спадщину за законом від 13.10.1997р., виданого Другою Львівською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за №2-5074. В той же час державний реєстратор прав на нерухоме майно 02.12.2013р. прийняв рішення про відмову [PERSON] у державній реєстрації права власності на частину будинку [ADDRESS], оскільки подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, зокрема у дублікаті свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.09.1983р., виданого Яворівською державною нотаріальною конторою, будинок складається з жилої площі 44,0кв.м та сараю при будинку, а в довідці №2/18416 від 20.11.2013р. ОКПЛОР «БТІтаЕО» вказано що будинок має загальну площу 46,4кв.м, жилу площу 29,9кв.м, в складові до нього входять літня кухня «Б», сарай «Г», гараж «В», вбиральня «Д». У позовній заяві [PERSON] не погоджується з прийнятим рішенням. Вважає, що таким чином державний реєстратор не визнає її права власності. Однак рішення державного реєстратора нею не оскаржувалося. Суд вважає безпідставним твердження позивачки про невизнання державним реєстратором права власності позивачки на вказане майно. Як уже зазначалося вище, позивачка є власником 1/2 частини будинку та господарських будівель [ADDRESS] на свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 23.09.1983р. та 1/2 частини цього ж будинку та господарських будівель на підставі свідоцтва про право спадщину за законом від 13.10.1997р. Обидва свідоцтва про право на спадщину зареєстровані в ОКПЛОР «БТІтаЕО», про що на ім'я позивачки видано реєстраційні посвідчення. Отже її право власності на житловий будинок та господарські будівлі [ADDRESS] є належним чином зареєстрованим. Позивачка має документи, які засвідчують її право власності на це майно. Підстав для визнання в судовому порядку права власності позивачки на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] немає. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed