Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач з 2010 року зовсім не спілкується з сином, не займається його вихованням; не цікавиться станом здоров'я, фізичним та духовним розвитком; матеріально не допомагає. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано у 2011 році, після розлучення неповнолітній син залишився проживати із матір'ю та перебуває на її утриманні. Виходячи з наведеного через те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, позивач вбачає підстави для позбавлення його батьківських прав. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] посилалися на обставини, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомленим про час і місце розгляду справи; із заявою про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення до суду не звертався. Тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні проти чого не заперечила позивач. Представник третьої особи комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомленим про час і місце розгляду справи. Свідок [PERSON] суду підтвердила, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно свого сина [PERSON] Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав: Спірні правовідносини регламентовані ст. 164 СК України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У судовому засіданні встановлено, що відповідач вихованням сина не займається; зв'язків із ним не підтримує, матеріально не допомагає, не виявляє до дитини жодної батьківської уваги та турботи; аліментів не сплачує. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичних розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Факт неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітнього сина знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Дана обставина також підтверджується письмовим висновком комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Самбірської міської ради №127 від 23.07.2015 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо сина [PERSON], [INFO]. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 15.07.2015 року відомо, що [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON] проживає в [ADDRESS]; умови проживання задовільні. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. ст. 3, 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. принцип 6, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові, розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Ураховуючи вище наведені норми законів у сукупності з поясненнями учасників судового розгляду суд вважає, що існують всі законні підстави для задоволення позову про позбавлення батьківських прав, зокрема, відповідача [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], оскільки він свідомо ухиляється від виконання свого обов'язку по його вихованню, відтак, позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved