Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом 04.02.2014р., мотивуючи свої вимоги тим, що 28 вересня 2003 року у відділі РАГС Кролевецького районного управління юстиції вона зареєструвала шлюб з відповідачем за актовим записом № 116, її дошлюбне прізвище - [PERSON]. Від шлюбу мають двох дітей- [PERSON],[INFO], та [PERSON] - [INFO]. За час перебування у шлюбі вона переконалася в тому, що у них з відповідачем немає нічого спільного (інтересів, планів на майбутнє і т. д.). Відповідач ігнорував їх відносинами під час спільного проживання, постійно влаштовував сварки. застосував до неї фізичну силу. 24 травня 2010 року відповідач був арештований і засуджений. Деякий час (три роки) вона намагалася зберегти сім'ю, але це їй не вдалося. З червня 2013 року їх стосунки з відповідачем припинені. Майна за час шлюбу вони не придбали. Вважає, що шлюб носить формальний характер, поновлювати подружні стосунки у неї немає наміру. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, зазначивши, що з червня 2013 року вона припинила будь-які відносини з відповідачем. Критичною точкою в їх відносинах стала реакція відповідача на її повідомлення про те, що вона має намір повезти дітей на оздоровлення до моря, у зв'язку з чим на побачення вона може приїхати лише на два дні. У відповідь на це, замість вдячності за турботу про здоров'я дітей, які потребують такого оздоровлення, вона почула образи , обвинувачення в подружній невірності, для чого не було жодних підстав. Після таких дій відповідача вона припинила листування з ним та поїздки до нього. Її життя зараз присвячене дітям, їх матеріальному забезпеченню та вихованню, в чому їй допомагає її мати. Відповідач засуджений за тяжкий злочин, за заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що привело до смерті людини. За час спільного життя відповідач неодноразово бив її, про що пам'ятають діти, хоча вона при них про це ніколи не згадувала; відповідач всіляко принижував її, говорячи про те, що вона ні на що не здатна. Зараз вона зрозуміла, що вона сильна жінка, здатна сама забезпечити себе та своїх дітей всім необхідним, вона впевнена в своїх силах для цього. Після засудження чоловіка вона намагалася зберегти сім'ю, для чого підтримувала стосунки з ним, вона жодним чином не заперечує проти спілкування дітей з батьком, однак зараз вона прийшла до висновку, що спільного у них майбутнього немає, поняття сім'ї для нього має сенс лише в плані можливості пом'якшити покарання та режим його відбування. Тому про ніяке примирення не може бути мови, вона наполягає на розірванні шлюбу, не маючи наміру поновлювати будь-які стосунки з відповідачем. Відповідач, який відбуває покарання в місцях позбавлення волі, надав суду заяву, в якій зазначив, що за час проживання з позивачкою їх стосунки були доброзичливі, він був добрим батьком та чоловіком. На даний час їх сім'ю спіткала біда, він засуджений до позбавлення волі на 9 років за ненавмисний злочин. Він працевлаштований на виробництві за місцем відбування покарання, але в зв'язку з тяжким становищем в країні та безпосередньо в установі, заробітна плата йому не нараховується, тому він не може допомагати своїй сім'ї. Справами сім'ї він постійно цікавиться через родичів, однак останнім часом дружина відвернулася від нього, не приїздить на побачення, не дає змоги спілкуватися з доньками, від чого його становище стає важчим. Тому сподівається, що сімейні відносини можливо налагодити після умовно-дострокового звільнення, яке буде невдовзі, та просить надати останній шанс для збереження сім'ї з дружиною. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що є підстави для задоволення позову. Судом встановлено: сторони зареєстрували шлюб 28вересня 2003 року у відділі РАГС Кролевецького районного управління юстиції за актовим записом № 116 (а. с. 4). Від шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] ( а. с. 7). 28 вересня 2010 року [PERSON] засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України до позбавлення волі на строк 9 років і в теперішній час відбуває покарання в місцях позбавлення волі. З червня 2013 року стосунки між сторонами припинені, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, не маючи наміру поновлювати будь-які відносини з відповідачем, посилаючись при цьому як на відношення відповідача до неї в період спільного проживання так і після позбавлення його волі за вироком суду, зазначаючи при цьому, що розірвання шлюбу буде як в її інтересах так і в інтересах дітей.. За таких обставин суд приходить до висновку, що звернення позивачки до суду відповідає положенням ст. 110 Сімейного кодексу України, а, враховуючи положення ст. 112 СК України щодо підстав для розірвання шлюбу, суд вважає, що примирення між сторонами не буде, надавати строк для примирення відповідно до ст. 111 СК України недоцільно, і шлюб між сторонами слід розірвати, що буде як в інтересах позивачки так і в інтересах дітей. Відповідно до ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved