Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області про визнання права власності на самочинні забудови. В позовній заяві зазначила, що з 1987 року вона проживає в житловому будинку за адресою [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належить їй на праві власності. У 1987 році до вказаного домоволодіння за адресою [ADDRESS] належали такі будівлі: житловий будинок - А, веранда - а1, ганок - а, веранда - а2, ганок - а2, сарай - Б, літня кухня - Л, веранда - Л1 погріб - Лпід, гараж - Г, будівля - і-5, що підтверджується технічним паспортом па житловий будинок індивідуального житлового фонду складеного 09.09.1989 року. У відповідні органи з метою реєстрації вищевказаного житлового будинку та відповідних споруд вона не зверталась. 17.04.1997 року рішенням № 14 виконавчого комітету Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області їй було передано у приватну власність земельну ділянку, яка була надана під будівництво та обслуговування її житлового будинку. 23.09.2002 року рішенням № 131 виконавчого комітету Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області її син [PERSON] отримав дозвіл на будівництво підсобних приміщень по [ADDRESS]. Після цього її син звернувся до інженера, яким було розроблено будівельний паспорт від 15.08.2004 року в якому наявна схема розробки вісей будівель та акт розробки вісей будівель. В період з 2005 року по теперішній час нею та її сином на належній їй земельній ділянці відремонтовано та частково перероблено старі будівлі такі, як житловий будинок з ганком та сарай, який повністю переобладнано в міні цех з виготовлення м'ясної продукції та побудовано чимало нових будівель. В 2016 році було обстежено технічний стан будівельних конструкцій та інженерних мереж будівлі міні цеху з виготовлення м'ясної продукції, після виконання якого вона отримала технічний звіт, проведений експертом з технічного обстеження будівель та споруд, яким встановлено, що у побудованому без дозволу на виконання будівельних робіт міні цеху дефектів не виявлено, технічний стан задовільний, планування приміщень відповідає державним будівельним нормам. В зв'язку з тим, що в період з 1989 по теперішній час нею було відремонтовано та перебудовано частину домоволодіння, вона позбавлена можливості зареєструвати дане домоволодіння в органах державної реєстрації прав на нерухоме майно, в зв'язку з цим, вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями по [ADDRESS] з метою подальшого їх введення в експлуатацію, оскільки дане нерухоме майно відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України є самочинним будівництвом. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позов підтримує. Від представника відповідача Війтівської сільської ради [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу без її участі. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК України. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст.ст. 58-59 ЦПК України. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що починаючи з 1987 року [PERSON] проживає в житловому будинку за адресою [ADDRESS] та являється головою двору, що підтверджується випискою з погосподарської книги виданої Війтівською сільською радою від 22.12.2016 року. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належить їй на праві власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на домоволодіння за реєстраційним № 1002 від 20.09.1989 року виданого на підставі рішення виконкому Бершадської районної ради народних депутатів № 103 від 16.04.1987 року взамін рішення Чапаєвської ради народних депутатів від 21.04.1987 року за № 13. У відповідні органи з метою реєстрації вищесказаного житлового будинку та споруд позивачка не зверталась. 17.04.1997 року рішенням № 14 виконавчого комітету Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області позивачці було передано у приватну власність земельну ділянку, яка була надана під будівництво та обслуговування її житлового будинку загальною площею 0,25 га. Той факт, що вказана земельна ділянка належить їй на праві приватної власності свідчать копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 06.12.2013 року та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 06.12.2013 року. 23.09.2002 року рішенням № 131 виконавчого комітету Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області син позивачки [PERSON] отримав дозвіл на будівництво підсобних приміщень по [ADDRESS]. Після цього [PERSON] звернувся до інженера, яким було розроблено будівельний паспорт від 15.08.2004 року в якому наявна схема розробки вісей будівель та акт розробки вісей будівель, що підтверджується копією паспорта. В період з 2005 року по теперішній час позивачкою та її сином на належній [PERSON] на праві власності земельній ділянці відремонтовано та частково перероблено старі будівлі такі, як житловий будинок з ганком - А площею 141,2 кв.м., сарай, який повністю переобладнано в міні цех з виготовлення м'ясної продукції - Б площею 58,3 кв.м., погріб з шиєю - п/Б, ш/п площею 24,4 кв. м., літня кухня - Л площею 83,3 кв.м., ганок - площею 5,3 кв.м. та побудовано чимало нових будівель, а саме у 2005 році: прибудову з ганком - б площею 158,4 кв. м., прибудову - б1 площею 255 кв. м., надбудову - н/б площею 50,3 кв. м., навіс - л площею 2,1 кв. м., криницю - № 4, у 2010 році: прибудову - а1 площею 52,0 кв.м., підвал - п/а1 площею 52 кв.м., веранда - а2 площею 3,5 кв.м., ганок площею 1,5 кв.м., веранда - а3 площею 3,5 кв.м., прибудова - а4 площею 7,1 кв.м., навіс - л площею 39,2 кв.м., огорожа - №1, ворота - №2, хвіртка - №3. Даний факт підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок з виробничими будівлями, який виготовлений 05.12.2016 року. В 2016 році [PERSON] замовлено обстеження технічного стану будівельних конструкцій та інженерних мереж будівлі міні цеху з виготовлення м'ясної продукції по [ADDRESS], після виконання якого вона отримала технічний звіт, проведений експертом з технічного обстеження будівель та споруд, яким встановлено, що у побудованій без дозволу на виконання будівельних робіт міні цеху з виготовлення м'ясної продукції дефектів не виявлено, технічний стан задовільний, планування приміщень відповідає державним будівельним нормам, що підтверджується висновком експерта з технічного обстеження будівель та споруд [PERSON]. В зв'язку з тим, що в період з 1989 по теперішній час [PERSON] було відремонтовано та перебудовано частину домоволодіння, вона позбавлена можливості зареєструвати дане домоволодіння в органах державної реєстрації прав на нерухоме майно. Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), якою вона має право володіти, користуватися та розпоряджатися. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно частини третьої статті 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 8 постанови № 6 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва» право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 102-1 ЗК) або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26 -32 Закону № 3038-УІ. Відповідно до п. 10 Постанови КМУ від 08.09.2015 року №750 «Про внесення змін до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівельних об'єктів» у випадку визнання права власності на самочинно збудований об'єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об'єкта. З урахуванням наведеного, суд вважає, що оскільки [PERSON] дотримані основні умови забудови належної їй земельної ділянки, вона є належним власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS], при проведенні будівельних робіт нею дотримані будівельні норми та правила, самочинно збудоване нерухоме майно не порушує права інших осіб, а тому позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню в судовому порядку.

Outcome: approved