Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути з відповідача в її користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 15922 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот двадцять дві) гривні та моральну шкоду у сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень. Позов мотивовано тим, що 16 серпня 2020 року відповідач знищив її майно, а саме - контейнер для сміття вартістю 980 гривень; шланг для поливу (20м) вартістю 835 гривень; насадка на шланг вартістю 100 гривень; відро пластмасове вартістю 60 гривень; ножиці садові вартістю 280 гривень; лійка садова - дві (2x90) загальною вартістю 180 гривень; ножиці для трави вартістю 439 гривень; подушка для садового крісла - дві (2x450) загальною вартістю 900 гривень; опора для квітів вартістю 2500 гривень; горщики керамічні - вісім (8x280) загальною вартістю 2240 гривень; оприскувачі садові-два (383 грн. та 149 грн.) загальною вартістю 532 грн.; корзина металева вартістю 171 грн.; штора вартістю 250 грн.; скатертина вартістю 200 грн.; різне взуття кількістю 5 пар (599+899+729+529+499) загальною вартістю 3255 грн. Також, у зв`язку із неправомірними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка полягає в негативних емоціях та переживаннях у зв`язку із протиправними діями відповідача, які призвели до постійного відчуття тривожності, стану напруги, переживання за життя та майно. Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому [PERSON] просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вважає, що позивачка не надала будь-яких доказів того, що ним знищено її майно. Зазначив, що прибудована споруда була побудована за його кошти, та там зберігалося його майно, яке він і спалював. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з підстав, викладених в ньому. Зазначила, що син її ніде не працює, постійно з нею конфліктує. Вважає, що він повинен відшкодувати вартість майна, яке він знищив. В судовому засіданні відповідач заперечив проти позову, зазначив, що в серпні 2020 року він спалював власне майно, можливо, в пакеті, який він спалював, був деякий старий одяг позивачки. Залізні речі взагалі не можливо спалити. Частина речей, на які вказує позивачка перебуває в її користуванні по цей час. Розглянувши справу судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Згідно інформації Головного управління національної поліції в Тернопільській області від 21.10.2020 року [PERSON] 29.09.2020 року, 06.10.2020 року та 08.10.2020 року зверталася до ГУНП в Тернопільській області. В ході перевірки було з`ясовано, що 16.08.2020 року син [PERSON] - [PERSON] 16.08.2020 року прийшов за місцем проживання матері та без жодних пояснень почав нищити майно, а саме, порозбивав глиняні горщики, пошкодив сміттєвий бак, спалив садовий інвентар, одяг, взуття. За результатами розгляду звернення був складений протокол про адміністративне правопорушення та матеріали направлені в суд. Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.10.2020 року у справі №607/16809/20 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП за те, що 16 серпня 2020 року він перебуваючи за адресою: [ADDRESS] вчинив насильство економічного характеру щодо своєї матері [PERSON] , а саме, спалив її особисті речі у дворі будинку, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному та фізичному здоров`ю. Сторонами також надано різні фотографії речей домашнього вжитку, та знімки екрану про їх вартість в інтернет магазинах. Розглянувши справу суд доходить таких висновків. Щодо позову в частині відшкодування матеріальної шкоди. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Із змісту статті 12, 13 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Із змісту статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Звернувшись із позовом позивачка покликається на те, що незаконними діями відповідача, щодо знищення її майна позивачці заподіяно матеріальні збитки. Відповідач заперечив проти обставин, які зазначені [PERSON] , а саме, що він знищував будь-яке мано своєї матері, зазначив, що можливо, в пакеті, який він спалював, був деякий старий одяг. Оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить переконання, що надані позивачем доводи та докази не є достатніми для висновку про те, що незаконним діями пошкоджено майно згідно переліку, який зазначений позивачкою, не надано достатніх та достовірних доказів того, що це майно, було у її власності, та те що воно пошкоджено саме відповідачем, достовірна вартість цього майна. Тому в задоволенні позову щодо стягнення матеріальної шкоди слід відмовити. Щодо позову в частині відшкодування моральної шкоди. Стаття 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає , серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів . Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом третім постанови пленуму «Про практику розгляду моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяним фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам,інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачка покликається на те, що діями [PERSON] їй завдано моральної шкоди. Як установлено судом, постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.10.2020 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 16 серпня 2020 року він вчинив насильство економічного характеру щодо своєї матері [PERSON] , а саме, спалив її особисті речі у дворі будинку, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному та фізичному здоров`ю. Тобто факт вчинення протиправних дій [PERSON] домашнього насильства відповідача відносно своєї матері [PERSON] є встановленим. Згідно прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в Україні, у тому числі частиною другою статті 1166 ЦК України, з якою особа, яка завдала школи, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди. Ураховуючи викладене, встановивши незаконність дій відповідача, а саме вчинення домашнього насильства відносно своєї матері економічного характеру, яке полягало у знищенні її майна, суд вважає, що факт заподіяння моральної шкоди встановленим. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 761/24143/19. Виходячи із вимог розумності, справедливості і достатності та враховуючи психоемоційний стан позивачки, їх характер та зусилля на відновлення свого порушеного права, суд вважає, що з відповідача слід стягнути 2000 гривень моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди слід відмовити. Також з відповідача слід стягнути 840,80 грн. судового збору за позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст.ст. 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ЗУ «Про кооперацію»

Outcome: partial