Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] третя особа [PERSON] про стягнення додаткових витрат. Позовні вимоги вмотивовані тим , що 11 листопада 2000 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Данилівської сільської ради, Хустського району, Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис №21. /свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 11.06.2020р. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 07.10.2020р. у справі шлюб між сторонами розірвано. [PERSON] [INFO] є повнолітньою дочкою відповідача [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 03.06.2002р. Дочка проживає разом з матір`ю, [PERSON] . З 2019 навчального року [PERSON] є студенткою біологічного факультету Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» денної форми навчання до 30 червня 2023 року, що підтверджується відповідною довідкою №155 від 08.07.2020р. та є студенткою фармацевтичного факультету Львівського національного медичного університету ім.. Данила Галицького, заочної форми навчання до 30 червня 2024 року, що підтверджується відповідною довідкою №36 від 17.12.2019р. Згідно договору №Ф (з) 14/19 від 12.08.2019 р. про надання освітніх послуг, за увесь період навчання в Львівському національному медичному університеті ім. Данила Галицького, без врахування інфляційних виплат, за навчання слід сплатити 115941,00 грн. З них: за перший курс навчання - 20 982,00 грн., за другий курс - 22 031,00 грн., за третій курс - 23 133,00 грн., за четвертий курс - 24290,00 грн., за п`ятий курс - 25 505,00 грн. Вартість освітніх послуг за перший курс навчання у сумі 20 982.00грн. позивачкою оплачено самостійно у повному обсязі., що підтверджується квитанцією банку №16 від 01.08.2019р. За перше півріччя 2 курсу в Львівському національному медичному університеті ім. Данила Галицького позивачка сплатила 11 015,50 грн. що підтверджується квитанцією банку №1351420336 від 14.07.2020р. Відповідно до договору про надання освітніх послуг, укладеного між [PERSON] та ДВНЗ «Ужгородський національний університет» розмір оплати за весь строк навчання складає 44 000 грн., або 11 000 грн. за один рік. За 2 курс навчання у Державному вищому навчальному закладі «Ужгородський національний університет» позивачка сплатила 11000.00 грн., що підтверджується квитанцією банку від 08.07.2020р. Таким чином, витрати позивачки на оплату освітніх послуг склали 42 997, 50 грн. Окрім того, за друге півріччя 2 курсу в Львівському національному медичному університеті ім. Данила Галицького позивачці необхідно сплатити 11015,50 грн. до 20 січня 2021 року відповідно до договору №Ф (з) 14/19 від 12.08.2019р. У своєму позові позивач просить суд, стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дитини , які фактично нею понесені на оплату навчання доньки у розмірі 21498,75 грн. та додаткові витрати на утримання доньки, які позивач очікує понести у першому півріччі 2021 р. на оплату навчання у сумі 5507 ,75 грн. Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами та було запропоновано подати відзив. На виконання ухвали сулу від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив у якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю. У своєму відзиві представник відповідача вказує , що 14.07.2020 року [PERSON] звернулася із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання . Дана позовна заява була прийнята до розгляду і 16 жовтня 2020 року Хустським районним судом Закарпатської області (справа № 309/1662/20) прийнято рішення про часткове задоволення даного позову, а саме призначено стягувати аліменти у розмірі 3000 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи з 14.07.2020 р. на час навчання до досягнення нею двадцяти трирічного віку. На обґрунтування позовних вимог позивачка додає наступні докази: копію договору № Ф(з) 14/19 від 12.08.2019 р., копію договору ДВНЗ «УжНУ», копію квитанції про оплату від 08.07.2020 р., копію квитанції про оплату від 14.07.2020 р., копію квитанції про оплату від 01.08.2019 р., але згідно даних доказів позивачка [PERSON] не є ні стороною договорених відносин згідно даних договорів ні платником згідно даних квитанції, (згідно даних доказів стороною договору та платником є [PERSON] ). Тобто позивачка просить неправомірно стягнути на її користь грошові кошти нею несплачені. Отже, подання даного позову, який не підтверджений жодним доказом вказує, що у даному випадку відсутній предмет спору (матеріально-правова вимога), що вказує на безумовне застосування п. 2 ч.І ст. 255 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалася, як на підставу своїх вимог та заперечень , оцінивши докази на підтвердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги не підлягають до задоволення , виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦІІК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Об`єктом судового захисту є зокрема порушене, невизнане або оспорюване право. Матеріально-правова вимога позивача підлягає задоволенню, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно ніким не порушено в позові має бути відмовлено в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Згідно зі ст. 13 ІІПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. ч.1, 6, ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У своєму позові позивач вказує , що відповідно до укладеного договору №Ф (з) 14/19 від 12.08.2019 р. про надання освітніх послуг, за увесь період навчання в Львівському національному медичному університеті ім. Данила Галицького нею самостійно за перший курс навчання оплачено 20982.00грн. що підтверджується квитанцією банку №16 від 01.08.2019р. За перше півріччя 2 курсу в Львівському національному медичному університеті ім. Данила Галицького позивачка сплатила 11 015,50 грн. що підтверджується квитанцією банку №1351420336 від 14.07.2020р. З дослідженого в судовому засіданні копії договору №Ф (з) 14/19 від 12.08.2019 р. про надання освітніх послуг вбачається , що він укладений між ректором медичного університету ім.. Д.Галицького Зіменковським Б.С. та гр.. [PERSON] ( а.с.14-15) Відповідно до копії квитанції № 16 від 01.09.2019 р. та копії квитанції від 14 липня 2020 р. вбачається , що платником за навчання [PERSON] в Львівському національному медичному університеті ім. Данила Галицького є [PERSON] а не позивач [PERSON] ( а.с.16-17) Відповідно до копії квитанції від 08.07.2020 р. платником за навчання у Державному вищому навчальному закладі «Ужгородський національний університет» є сама донька сторін - [PERSON] ( а.с.20) За наведених обставин, суд вважає, що в даному випадку [PERSON] безпідставно ставить вимоги до [PERSON] про стягнення з нього на користь позивача витрат на оплату вартості навчання їх спільної доньки , оскільки з матеріалів справи вбачається , що фактично дані витрати понесли не позивач [PERSON] а гр.. [PERSON] та сама донька сторін [PERSON] , яка відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України сама має право на звернення до суду з даним позовом до відповідача. Також не підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат які позивач очікує понести у першому півріччі 2021 р. на оплату навчання, оскільки вимоги про стягнення витрат які позивачка очікує понести у майбутньому то такі взагалі не передбачені главою 16 СК України (ст. 198-201). Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed