Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, в якій, з урахуванням уточнень до позовної заяви, просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 1340,74 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00грн., судовий збір у розмірі 243,60 грн., витрати по сплаті за паливо на дорогу в розмірі 799,99 грн., витрати по сплаті послуг адвоката у розмірі 400 грн. В обґрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що постановою начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 04.10.2012 року її було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на неї штраф у розмірі 677,46 грн. Постановою Болградського районного суду Одеської області від 31.07.2013року вказана постанова начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області була скасована. Також, позивачка зазначає, що 10.10.2013року у відношенні неї інспектором Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області був складений протокол про адміністративну відповідальність, та 17.10.2013 року постановою заступника начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області її було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 6800 грн., яка 13.12.2013року постановою Болградського районного суду Одеської області була також скасована. Позивачка вважає, що своїми діями посадові особи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області спричинили їй матеріальну та моральну шкоду, а також у зв'язку з тим, що вона була вимушена захищати свої права, вона понесла витрати, що і призвело до звернення з вказаними позовом до суду. У судове засідання 08.10.2014року позивачка не з'явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, розглянути справу у її відсутності, а також зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача - Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 54, 56), у судові засідання не з'явився, про поважність причин відсутності не повідомив, письмових заперечень проти позову не надав. Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України за згодою позивачки Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно з постановою Болградського районного суду Одеської області від 31 липня 2013року, по справі №497/664/13-а за адміністративним позовом [PERSON] до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, [PERSON] поновлено строк звернення до адміністративного суду. Постанову № 2629 по справі про адміністративне правопорушення від 04.10.2012 року, винесену заступником начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області [PERSON], про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 96 ч.1 КУпАП та про накладення на неї адміністративного стягнення в вигляді 850 грн., відмінено. Повернуто [PERSON] 677,46 грн. стягнених з неї штраф на користь держави відділом державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області на підставі постанови № 2629 по справі про адміністративне правопорушення від 04.10.2012року, винесеної заступником начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області [PERSON], про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 96 ч.1 КУпАП та про накладення на неї адміністративного стягнення в вигляді 850 грн. штрафу. Справу закрито (а.с.17-18). Зазначена постанова набрала законної сили 12.08.2013року. Постановою Болградського районного суду Одеської області від 13.12.2013 року по справі № 497/2951/13-а за адміністративним позовом [PERSON] до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області про відміну постанови по справі про адміністративне правопорушення, постанову № 880 по справі про адміністративне правопорушення від 17.10.2013року, винесену заступником начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області [PERSON] про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-42ч.1 КУпАП та про накладення на неї адміністративного стягнення в вигляді 6800 грн., відмінено. Справу закрито (а.с. 19). Позивачка [PERSON] в позовній заяві вважає, що оскільки вищевказані постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення були скасовані, на її користь з відповідача необхідно стягнути матеріальну шкоду у розмірі 1340,74 грн., яку вона обґрунтовує наступним: сплата послуг юриста в розмірі 450,00 грн., сплата послуг адвоката у розмірі 300,00 грн., сплата судового збору в розмірі 114,70 грн. та 114,70 грн. за подання адміністративних позовних заяв до суду, та сплата штрафу у розмірі 117,74 грн., сплата судового збору у розмірі 243,60 грн. Питання щодо відшкодування судових витрат у адміністративному процесі регулюється нормами Глави 7 КАС України. Зокрема, відповідно до положень ст. 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Аналіз змісту цієї норми свідчить про те, що розподіл судових витрат [PERSON], в тому числі щодо оплати нею послуг юриста у розмірі 450 грн., послуг адвоката у розмірі 300грн. та судового збору у розмірі 229,40грн. має вирішуватися виключно при розгляді адміністративної справи та не можуть бути стягнуті в якості матеріальної шкоди при розгляді судом даної цивільної справи. На думку суду, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги, є такими, що також понесені [PERSON] у зв'язку з реалізацією своїх процесуальних прав під час розгляду певної справи в порядку адміністративного судочинства. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Вимога про стягнення сплаченої суми штрафу у розмірі 117,74грн. також має вирішуватися виключно при розгляді адміністративної справи та не може бути стягнута в якості матеріальної шкоди при розгляді судом даної цивільної справи. Аналогічна по суті правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України в ухвалі від 27 січня 2010 року у справі № 6-11633св09. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10 000, 00грн., суд зазначає наступне. Моральну шкоду [PERSON] просить стягнути з відповідача у розмірі 10000 грн., яку вона обґрунтовує наступним, в результаті нервувань, вона зверталася до Болградської ЦРЛ з приводу загострення серцевої хвороби, та їй було встановлено діагноз ІБС, Стенокардія. Також вона втратила сон, та у неї загострився головний біль. Також позивачка стягнення моральної шкоди обґрунтовує п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України, відповідно до якої особа яка має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Постанова Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995року передбачає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10 000, 00грн. підлягають задоволенню частково. У зв'язку з тим, що межі відшкодування моральної шкоди законом не встановленні, суд,

Outcome: partial