Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вищевказаним позовом, якій під час розгляду справи у суді уточнила та вказала, що 25 липня 1986 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON], який було розірвано 23 березня 1990 року. Після розірвання шлюбу вони продовжили мешкати однією сім'єю, мали спільний бюджет. У лютому 2015 року їх відносини були повністю припинені. У період шлюбу сторонами було придбано певне майно. Позивач просить провести розділ спільного сумісного майна подружжя між нею та відповідачем наступним чином: визнати за нею право власності на: - квартиру, яка придбана 06 лютого 1998 року та розташована за адресою [ADDRESS], яку у подальшому реконструйовано та виведено в нежитлове приміщення магазину, вартістю 1000000,00 гривень; - квартиру, яка придбана 25 листопада 1997 року та знаходиться за адресою [ADDRESS] та на квартиру яка придбана 14 лютого 2000 року, що розташована за адресою [ADDRESS], які у подальшому реконструйовані та виведені в нежитлове приміщення магазину, після чого присвоєно єдину поштову адресу [ADDRESS], зареєстровано 21 березня 2005 року вартістю 1000000,00 гривень; - на квартиру, що придбана 23 листопада 2004 року, що розташована за адресою: [ADDRESS], яку у подальшому було реконструйовано та виведено в нежитлове приміщення магазину вартістю 300000,00 гривень; - на нежитлові приміщення, які придбані 22 листопада 2005 року, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та за адресою: [ADDRESS], які у подальшому були реконструйовані та введені в експлуатацію 03 червня 2010 року, в результаті їм присвоєна єдина поштова адреса: [ADDRESS], вартістю 1100000,00 гривень; - на нежитлове приміщення, яке придбано 15 липня 2003 року, що розташовано за адресою [ADDRESS], вартістю 800000,00 гривень; - на нежитлове приміщення, що придбано 26 травня 2004 року та розташоване за адресою: [ADDRESS], яке у подальшому було реконструйовано та введено в експлуатацію 30 вересня 2005 року, вартістю 50000 гривень; - на нежитлове приміщення, яке придбано 22 березня 2010 року, за адресою [ADDRESS], вартістю 200000,00 гривень; - на нежитлове приміщення, яке придбано 04 липня 2003 року, що розташоване за адресою [ADDRESS], що було у подальшому реконструйовано та введено в експлуатацію 06 серпня 2003 року, вартістю 1000000,00 гривень; - на квартиру, що придбана 13 червня 2001 року та розташована за адресою [ADDRESS], вартістю 400000,00 гривень; - на придбаний 19 грудня 2007 року автомобіль «Ніссан TIIDA», 2007 року випуску, темно-червоного кольору, державний номер [NUMBER]; - на домоволодіння, що придбане 08 грудня 1990 року та розташоване за адресою: [ADDRESS], яке у подальшому було реконструйовано та введено в експлуатацію 28 грудня 1999 року вартістю 1000000,00 гривень; - на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,1000 га, що розташована за адресою [ADDRESS] вартістю 50000,00 гривень. Відповідачу просить виділити та визнати за ним право власності на наступне майно: - на квартиру придбану 22 вересня 2006 року, що розташована за адресою: [ADDRESS], вартістю 480000,00 гривень; - на придбаний 27 листопада 2013 року автомобіль «КІА SORENTO», 2013 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER]. Сторони не знайшли порозуміння у питанні розподілу майна подружжя, тому позивач була вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. У судове засідання представник позивача - адвокат Ткаченко О.П. надав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач також направив через канцелярію суду заяву, в якій вказав, що уточнені позовні вимоги визнає у повному обсязі, просив справу розглянути у його відсутність. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до п. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Зі змісту ст. 74 СК України вбачається, що якщо жінка й чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності жінки й чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.13 КпШС права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав та обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до Перехідних положень, Сімейний Кодекс України набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 1 січня 2004 року і зворотної сили не має. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, сторони з 25 липня 1986 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який укладено Жовтневим відділом ЗАГС м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 749 (а.с. 44). Рішенням Жовтневого районного народного суду м. Кривого Рогу від 23 березня 1990 року, шлюб між подружжям розірвано (а.с. 45). Як стверджено позивачем та не спростовано відповідачем, після розірвання шлюбу сторони продовжили спільне проживання, ведення спільного господарства, мали спільний бюджет. Як убачається з матеріалів справи, 06 лютого 1998 року сторонами була придбана квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], яку у подальшому реконструйовано та виведено в нежитлове приміщення магазину, вартістю 1000000,00 гривень. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про право власності на приміщення магазину від 10.02.2000 року (а.с. 86). 25 листопада 1997 року сторонами була придбана квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та квартира яка придбана 14 лютого 2000 року, що розташована за адресою [ADDRESS], які у подальшому реконструйовані та виведені в нежитлове приміщення магазину, після чого присвоєно єдину поштову адресу [ADDRESS], зареєстровано 21 березня 2005 року вартістю 1000000,00 гривень. Право власності зареєстрована за [PERSON], що підтверджено інформаційною довідкою (а.с. 135). 15 липня 2003 року сторонами придбано нежитлове приміщення, яке розташовано за адресою [ADDRESS], вартістю 800000,00 гривень. Право власності на нежитлове приміщення зареєстровано за [PERSON], про що свідчить інформаційна довідка (а.с. 138). 04 липня 2003 року сторонами придбано нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою [ADDRESS], яке у подальшому було реконструйовано та введено в експлуатацію 06 серпня 2003 року вартістю 1000000,00 гривень. Право власності на вказане приміщення зареєстровано за [PERSON] (а.с. 140). 13 червня 2001 року придбана квартира, що розташована за адресою [ADDRESS], вартістю 400000,00 гривень. Право власності зареєстровано за [PERSON] (а.с. 141). Крім цього, 08 грудня 1990 року сторонами було придбано домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], який у подальшому було реконструйовано та введено в експлуатацію 28 грудня 1999 року вартістю 1000000,00 гривень. Право власності на яке зареєстровано за [PERSON] (а.с. 143). Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Отже, до виниклих цивільних відносин між сторонами має застосовується Кодекс про шлюб та сім'ю України, оскільки право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна було набуто на час його чинності. Згідно зі ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожний з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Кожний з подружжя має рівні права на майно і в тому випадку, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми чи з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. При цьому ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України встановлено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх долі визнаються рівними. Відповідно до ст. 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Крім цього, 23 листопада 2004 року сторонами була придбана квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], яку у подальшому було реконструйовано та виведено в нежитлове приміщення магазину вартістю 300000,00 гривень. Право власності на вказане приміщення зареєстровано за [PERSON] (а.с. 136). 22 листопада 2005 року сторонами придбані нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та за адресою: [ADDRESS], які у подальшому були реконструйовані та введені в експлуатацію 03 червня 2010 року, в результаті їм присвоєна єдина поштова адреса: [ADDRESS], вартістю 1100000,00 гривень. Право власності зареєстровано за [PERSON] (а.с. 137). 26 травня 2004 року придбано нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS], яке у подальшому було реконструйовано та введено в експлуатацію 30 вересня 2005 року вартістю 50000 гривень. Право власності на вказане приміщення зареєстровано за [PERSON] (а.с. 139). 22 березня 2010 року сторонами придбано нежитлове приміщення, яке розташовано за адресою [ADDRESS], вартістю 200000,00 гривень. Право власності на вказане приміщення зареєстровано за [PERSON] (інформаційна довідка а.с. 140). 26 березня 2012 року сторонами придбана земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1000 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] вартістю 50000,00 гривень. 22 вересня 2006 року придбана квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], вартістю 480000,00 гривень. Право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] (а.с. 147). Окрім вказаного, судом встановлено, що під час спільного проживання сторонами були придбані два автомобілі. 19 грудня 2007 року автомобіль «Ніссан TIIDA», 2007 року випуску, темно-червоного кольору, державний номер [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] та 27 листопада 2013 року автомобіль «КІА SORENTO», 2013 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] (а.с. 165). Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України, який набув чинності 01 січня 2004 року - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно п. п. 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ст. 71 Сімейного Кодексу, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та перевіривши матеріали справи, враховуючи, що відповідач заперечень щодо запропонованого позивачем порядку поділу спільного сумісного майна - не надав, позов визнав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved