Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору - Перечинська міська рада Закарпатської області про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації місця проживання. Свої позовні вимоги мотивує тим, що є власником та головою домогосподарства, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку є зареєстрований [PERSON], який фактично у ньому ніколи не проживав, що спричиняє їй як власниці будинку значні незручності. Вона неодноразово в усній формі зверталася до відповідача з вимогою знятися з реєстрації місця проживання, однак на її прохання та вимоги такий не реагує. Оскільки реєстрація відповідача у будинку створює їй перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні ним, у добровільному порядку відповідач усунути такі перешкоди відмовляється, а тому просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини позову, а також просила врахувати пояснення свідків. У судове засідання відповідач не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзив не подав, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання також не з'явився, подав пояснення щодо позову у яких зазначив, що оскільки позивачем не надано ніяких доказів про порушення вимог законодавства щодо реєстрації місця проживання відповідача, а тому вважає, що позовні вимоги у цій частині задоволені бути не можуть. Що ж до інших вимог позивача, то міська рада проти їх задоволення не заперечує, а також просить розглянути справу у відсутності представника ради. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що відповідач [PERSON] дійсно у спірному будинку по [ADDRESS] не проживав та не проживає на даний час. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS], що стверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 11 листопада 2017 року та № 146131447 від 20 листопада 2018 року (а. с. 6, 7). Також встановлено, що у зазначеному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], що стверджується довідкою виконкому Перечинської міської ради Закарпатської області від 28 лютого 2019 року № 106, що перешкоджає позивачу у праві користування та розпорядження своїм майном (а. с. 8). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) зазначив, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Інформацією виконкому Перечинської міської ради Закарпатської області підтверджено, що відповідач [PERSON], [INFO], дійсно на даний час фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9). Як роз'яснено у постанові Верховного Суду України «Про усунення перешкод у користуванні власністю» від 16 січня 2012 року у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. У частині четвертій статті 9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи те, що відповідач у вказаному будинку не проживає, а позивач не може належним чином користуватися своєю власністю, суд вважає, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], знявши відповідача з реєстраційного обліку у вказаному будинку. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved