Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25 жовтня 2003 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Восени 2013 року відповідач почав зустрічатися з іншою жінкою, неодноразово покидав сім'ю, а потім повертався. Тому подальше збереження шлюбу та сім'ї суперечить інтересам позивача. Останній рік вони не проживають разом як сім'я, між ними постійно виникають сварки, що негативно впливає на психічний стан дітей. Примирення позивач вважає не можливе. Спору про поділ майна не має. На підставі вищевикладеного позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити заявлені вимоги. Суду пояснила, що вони неодноразово намагалися зберегти їхній шлюб, проте позитивних результатів це не дало. Відповідач не бажає повертатися в сім'ю, а тому подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Фактично вони не проживають разом з березня 2015 року. Відповідач надає допомогу на утримання дітей, проте домовленості про сплату аліментів між ними не досягнуто. Тому позивач просила суд також стягнути з відповідача аліменти на дітей. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів не заперечував. Суду підтвердив, що вже більше року вони з позивачем не проживають разом, не ведуть спільне господарство. Примирення вважає неможливим. Спору про місце проживання дітей та поділ майна не має. просив суд не надавати час на примирення. Також суду повідомив, що він працює офіційно, інших дітей або непрацездатних батьків на утриманні не має, тому проти стягнення аліментів не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 25 жовтня 2003 року виконавчим комітетом Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 24 та видано свідоцтво про одруження (а.с. 4). Сторони не проживають разом, стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство з березня 2015 року. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та взаємне небажання зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. А тому вимоги позивача про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судом також встановлено, що сторони мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 9-10). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач є батьком малолітніх дітей, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на дітей між сторонами у справі, досягнуто не було, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що діти потребують утримання, та те, що відповідач не надав суду доказів про наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, та про проведення з нього стягнень на утримання зазначених осіб, також ту обставину, що відповідач працює та має стабільний дохід у виді заробітної плати. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для задоволення заявлених позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на дітей у частці від його заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Спору про місце проживання дітей та поділ майна подружжя не має. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Оскільки від позивача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд у відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України вважає за можливе залишити їй прізвище «[PERSON]». Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду з вимогами про стягнення аліментів, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. В той же час, суд приймає до уваги, що при зверненні до суду з вимогами про розірвання шлюбу позивачем сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved