Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вимогою до Затоківської селищної ради, Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійні вимоги - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М. про визнання неправомірними та скасування рішень, свідоцтв про право власності, визнання договорів купівлі-продажу недійсними та просить суд: 1) Визнати неправомірними та скасувати: - рішення Затоківської селищної ради про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою: [ADDRESS]; - рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] та надання їх у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 2) Визнати неправомірними та скасувати: - свідоцтво про право власності від 05.06.2015 року індексний номер 38633639 на нерухоме майно (земельну ділянку площею 0,0906 га, реєстраційний номер об'єкта [NUMBER] кадастровий номер [NUMBER]); - свідоцтво про право власності від 05.06.2015 року індексний номер 38645128 на нерухоме майно, (земельну ділянку площею 0,1 га, реєстраційний номер об'єкта [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER]); - свідоцтво про право власності від 05.06.2015 року індексний номер 38643215 на нерухоме майно (земельну ділянку площею 0,1 га, реєстраційний номер об'єкта [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER]); - свідоцтво про право власності від 05.06.2015 року індексний номер 38644226 на нерухоме майно (земельну ділянку площею 0,1 га, реєстраційний номер об'єкта [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER]); - свідоцтво про право власності від 05.06.2015 року індексний номер 38634049, на нерухоме майно (земельну ділянку площею 0,0545 га, реєстраційний номер об'єкта [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER]); - свідоцтво про право власності від 05.06.2015 року індексний номер 38646176, на нерухоме майно (земельну ділянку площею 0,0455 га, реєстраційний номер об'єкта [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER]); - свідоцтво про право власності від 05.06.2015 року індексний номер 38639927 на нерухоме майно (земельну ділянку площею 0,0999 га, кадастровий номер [NUMBER]). 3) Визнати недійсними договори купівлі-продажу: - земельної ділянки № 5 площею 0,0545 га, кадастровий номер [NUMBER], укладений між [PERSON] та гр. [PERSON] 10.09.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко A.M.; - земельної ділянки № 2 площею 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER], укладений між [PERSON] та гр. [PERSON] 10.09.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко A.M.; - земельної ділянки № 1 площею 0,0906 га, кадастровий номер [NUMBER], укладений між [PERSON] та гр. [PERSON] 10.09.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко A.M.; - земельної ділянки № 3 площею 0,1 га кадастровий номер [NUMBER], укладений між гр. [PERSON] та гр. [PERSON] 11.09.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М; - земельної ділянки № 43 площею 0,0455 га кадастровий номер [NUMBER], укладений між [PERSON] та гр. [PERSON] 11.09.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М; - земельної ділянки № 4 площею 0,1 га кадастровий номер [NUMBER], укладений між [PERSON] та гр. [PERSON] 11.09.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М. В обґрунтуванні своїх позовних вимог [PERSON] посилається на наступне. З 19.08.2011 року [PERSON] на праві приватної власності належать дачні будинки, які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Зазначена обставина підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав, виданого КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» від 19.08.2011 року та даними технічного паспорту. Право власності на землю, розташовану під дачними будинками [PERSON] на той час не оформляла, до Затоківської селищної ради із заявами щодо оформлення цієї земельної ділянки не зверталась. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.10.2012 року визнано право власності на 4/100 частин вищевказаних дачних будинків за [PERSON], на підставі чого 08.11.2012 року за нею зареєстровано право власності на 4/100 частини дачних будинків. У зв'язку з цим частки [PERSON] та [PERSON] у праві власності на дачні будинки становили: 96/100 та 4/100 відповідно. 22.01.2015 року Апеляційним судом Одеської області ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.10.2012 року, якою було визнано за [PERSON] право власності на 4/100 дачних будинків, скасовано, а справу направлено на новий розгляд та в подальшому ухвалою суду від 19.03.2015 року позовна заява [PERSON] залишена без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача у судове засідання. На думку [PERSON] оскільки скасовано ухвалу, яка була підставою для державної реєстрації за [PERSON] права власності на 4/100 дачних будинків, що розташовані за адресою: [ADDRESS], вона - [PERSON], є одноосібним власником цих будинків. 20 вересня 2015 року невстановлені [PERSON] особи знесли частину паркану, що огороджував територію, яка знаходиться у її володінні та на якій розміщені об'єкти нерухомості (дачні будинки), що належать їй на праві приватної власності. Ці особи самовільно вторглися на територію [PERSON] та почали на земельній ділянці, що знаходиться у користуванні останньої будувати огорожі між її господарськими спорудами та об'єктами нерухомості, що належать колишньому чоловіку - [PERSON]. За таких обставин [PERSON] 21.09.2015 року звернулася до правоохоронних органів з заявою про вчинення умисного знищення та пошкодження майна, самовільного зайняття земельної ділянки та самовільного будівництва невстановленими особами. Як стало у подальшому відомо [PERSON] зазначені особи діяли за вказівкою її колишнього чоловіка [PERSON], який свої дії мотивував тим, що є новим власником земельних ділянок № 1, 2, 3, 4, 5, 7, 43, розташованих за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження права власності ним було надано копії шести нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу земельних ділянок (№ 1, 2, 3, 4, 5, 43) та свідоцтва про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку №7) від 05.06.2015 року на ім'я [PERSON]. Як вбачається з наданих [PERSON] документів, 05 червня 2015 року Реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області було видано свідоцтва про право власності на земельні ділянки наступним особам: Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0906 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення; Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення; Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення; Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення; Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0545 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення; Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0455 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення; Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0999 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення. Протягом 10-11 вересня [PERSON] шляхом укладання нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу придбав вищезазначені земельні ділянки у [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON] Виходячи з вищевикладеного, [PERSON] вважає, що відповідачами неправомірно, без достатніх правових підстав було приватизовано землю, яка знаходиться під об'єктами нерухомого майна, яке належить їй. Тому вищеперераховані свідоцтва про право власності на нерухоме майно, рівно як і рішення Затоківської селищної ради стосовно надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у власність, на підставі ст.. 118, 120, ч. 2 ст. 128 ЗУ України, ст..376-377 ЦК України, мають бути скасовані. Жодних дозволів чи погоджень на одержання іншими особами у власність земельної ділянки, на якій розташовані дачні будинки, що належать [PERSON] на праві власності, вона не надавала. Натомість, на її думку, вона є єдиною особою, яка уповноважена вирішувати питання щодо набуття права власності на землю під нерухомістю, що перебуває у її власності, та надавати погодження іншим особам на набуття відповідних речових прав на таку земельну ділянку. Оскільки клопотання про передачу земельних ділянок у власність до Затоківської селищної ради подано не [PERSON], а сторонніми особами, рішення Затоківської селищної ради, прийняті з питань приватизації відносно цих осіб мають бути скасовані. Також підлягають скасуванню всі свідоцтва про право на нерухоме майно, видані Реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 05 червня 2015 року, оскільки останні були видані на підставі протиправних рішень Затоківської селищної ради. Враховуючи те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. насправді не мали змоги набути право власності на спірні земельні ділянки, відповідачі не мали повноважень та законних підстав для їх відчуження за договорами купівлі-продажу, посвідченими нотаріусом Марченко А.М. В своїх останніх письмових поясненнях [PERSON] наголошувала на тому, що вона є суборендарем земельної ділянки площею 0,68 га за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Додатком до Договору суборенди від 02.02.2011 року та самим Договором оренди від 18.09.2007 року, укладеним між Затоківською селищною радою та ФОП [PERSON], ФОП [PERSON]., від яких й перейшло до [PERSON] право власності на дачний будинок [ADDRESS]. Виходячи з цього, [PERSON] зазначає, що вона є похідним повноправним користувачем земельної ділянки площею 0,68 га, розміри якої були зменшені в наслідок незаконної передачі ділянок відповідачам Затоківською селищною радою. Представники позивача [PERSON] - [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином, причину своєї неявки не повідомили, будь-яких заяв на адресу суду не надавали. Представник Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином. Раніше надали на адресу суду листа, згідно якого просили справу розглядати без їх участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, його представник - [PERSON], у судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що спірні земельні ділянки ніяким чином не порушують цивільні права позивача, яка не була стороною при укладанні договорів купівлі-продажу за якими [PERSON] придбав спірні ділянки. Крім того, рішення суду, за яким позивач була власницею дачного будинку [ADDRESS], скасовано Апеляційним судом Одеської області 16.12.2015 року та справу направлено на новий розгляд. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи неодноразово сповіщались належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили, будь-яких заяв на адресу суду не надавали. Представник відповідача [PERSON]. - [PERSON] у судовому засіданні з заявленими позовними вимогами позивача не погодилась, просила суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача - [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні з позовними вимогами позивача не погодилась, просила суд відмовити у їх задоволенні. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М. у судове засідання не з'явилась, надала н адресу суд пояснення по справі, просила суд розглядати дану справу без її участі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши всі представлені сторонами докази та встановивши характер правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі Ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.07.2011 року про закриття провадження у справі у зв'язку з визнанням мирової угоди, позивач стала власником Дачного будинку - котедж літ «61», загальною площею 640,2 кв.м., який складається з 1) приміщення першого поверху, загальною площею 205,3 кв.м., складається з: 1-хол 24, 1 кв.м., 2-гостьова 52,7 кв.м., 3-кімната 20,4 кв.м., 4-гардеробна 6,5 кв.м., 5- туалет 4,3 кв.м., 6-душ 2,3 кв.м., 7-гардеробна 5,3 кв.м., 8-санвузол 11,3 кв.м., 9-туалет 3,0 кв.м., 10-щитова 4,1 кв.м., 11-кухня 12,2 кв.м., 12-кімната 14,5 кв.м., 13-коридор 6,4 кв.м., 14-кімната 14,8 кв.м., 15-кімната 21,2 кв.м., 16-комора 2,2 кв.м.; 2) приміщення другого поверху, загальною площею 208, 3 кв.м., складається з: 17-коридор 42,6 кв.м., 18-туалет 3,2 кв.м., 19-туалет 4,0 кв.м., 20-душ 1,2 кв.м., 21-хол 20,2 кв.м., 22-пральня 8,8 кв.м., 23-котельна 9,5 кв.м., 24-кімната 19,0 кв.м., 25-кімната 14,9 кв.м., 26-кімната 14,6 кв.м., 27-кімната 12,6 кв.м., 28-кімната 12,1 кв.м., 29-кімната 26,0 кв.м., 30-кімната 19,6 кв.м.; 3) приміщення третього поверху, загальною площею 226, 6 кв.м., складається з: 31-сходи 8,8 кв.м., 32-туалет 4,4 кв.м., 33-душ 1,1 кв.м., 34-кухня 28,9 кв.м., 35-тринажерна зала 59,4 кв.м., 36-кімната 36,5 кв.м., 37-комора 6,8 кв.м., 38-більярдна 80,7 кв.м.; Господарський блок літ. «62»; Господарський блок літ. «63»; Навіс літ «64»; Навіс літ «65»; Душ літ «66»; Навіс літ «67»; Споруди літ. «68-75», що розташоване на земельній ділянці площею 0,1780 га, за адресою: [ADDRESS], база відпочинку «Одесаголовпостач». Попередніми власниками вказаного майна були [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.01.2007 року. Відповідно до підпункту г) пункту 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. Позивач надала до суду копію Додатку Договору суборенди від 02.02.2011 року та копію самого Договору оренди від 18.09.2007 року, укладеного між Затоківською селищною радою та ФОП [PERSON], ФОП [PERSON]., згідно з яким [PERSON] та [PERSON]. орендують земельну ділянку площею 4,8 га для експлуатації та обслуговування бази відпочинку «Одесаголовпостач» строком на 25 років. Разом з тим, наданий Договір оренди земельної ділянки від 18.09.2007 року, за яким попередні власники майна, яке перейшло до позивача ухвалою суду 01.07.2011 року, отримали право користування ділянкою строком на 25 років для обслуговування та експлуатації б/в «Одесаголовпостач», не є належним доказом наявності у позивача титулованого права на спірні земельні ділянки чи їх частину, оскільки суду не відоме чи дійсний вказаний договір оренди на даний час, оскільки позивач не надала суду відомості про чинність Договору оренди. Крім того, національне законодавство, зокрема норми Цивільного Кодексу України та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлюють обов'язковість реєстрації речових прав та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, оскільки право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. З моменту придбання у власність нерухомих об'єктів, що розташовані за адресою: [ADDRESS], позивач не здійснювала жодних дій та не вживала ніяких заходів з метою реєстрації права власності на земельну ділянку. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем з матеріалами позовної заяви була надана копія технічного паспорту на котедж літ. «61» по бульвару Золотий беріг № 5/1 в смт Затока виготовлений КП «Білгород-Дністровське» 10.06.2011 року. Згідно з штампом від 01.10.2012 року на вказаному технічному паспорті дачний будинок літ. «76», навіс літ. «77», господарський блок літ. «78», гараж літ. «79» є самочинним будівництвом. Таким чином, дачний будинок літ. «76» не входив до переліку об'єктів на яких позивач отримала право власності ухвалою суду 01.07.2011 року та взагалі відносилось до категорії самочинно збудованих об'єктів. Будь-яких доказів про набуття в подальшому нею права власності на вказаний будинок літ. «76» позивач не надала суду. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 26.10.2012 року визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] - позивач, та визнано за [PERSON] право власності на 4/100 частин дачних будинків, розташованих за адресою: [ADDRESS], які складаються з: дачний будинок літ. «76», загальною площею 40,8 кв.м., житловою площею 10,5 кв.м., що складається з: 1) коридору, загальною площею 4,8 кв.м.; 2) кімнати, загальною площею 10,5 кв.м.; 3) холодильної камери, загальною площею 3,1 кв.м.; 4) кухні, загальною площею 17,1 кв.м.; 5) гардеробної, загальною площею 5,3 кв.м. Тобто, за даною ухвалою [PERSON] стала власницею вищезгаданого дачного будинку літ. «76» по [ADDRESS]. 05 лютого 2015 року Апеляційним судом Одеської області було скасовано ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.10.2012 року та направлено справу на новий розгляд. В подальшому, ухвалою суду від 19.03.2015 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової суми залишено без розгляду. Варто зазначити, що позивач не вказала як само обставини щодо [PERSON] та дачного будинку літ. «76» пов'язані з заявленими вимогами. В позовній заяві позивач вказує, що 20.09.2015 року невстановлені особи вторглися на територію, яка перебуває в її володінні і користуванні, та розпочали будувати огорожі між господарськими спорудами позивача та об'єктами нерухомості, що належать її колишньому чоловікові [PERSON] Одночасно, з наведеного суд не може встановити як само були порушені цивільні права позивача, яких змін потерпіли її майнові права, адже, як вона сама вказує, невідомі особи встановлювали огорожі між її нерухомими об'єктами, які не отримали ніяких ушкоджень чи змін, та об'єктами [PERSON], а щодо правового статусу земельної ділянки, на якій нібито встановлювалися огорожі, суд звертає увагу на те, що у позивача відсутнє докази будь-якого зареєстрованого речового права. За фактом пошкодження майна, самовільного зайняття земельної ділянки та самовільного будівництва невстановленими особами, позивач 21.09.2015 року звернулась до Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області. Результати цього звернення суду не відомі, позивачем суду надані не були, тому сам факт звернення не є достатнім доказом порушення прав позивача відповідачами чи особисто [PERSON], а ґрунтуватись на припущеннях під час прийняття рішення, суд не може. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. 05 червня 2015 року Реєстраційна служба Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області видала наступні свідоцтва про право власності: - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 38633639, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0906 га, реєстраційний номер об'єкта [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення. - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 38645128, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1 га, реєстраційний номер об'єкта [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення. - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 38643215, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1 га, реєстраційний номер об'єкта [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення. - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 38644226, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1 га, реєстраційний номер об'єкта [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення. - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 38634049, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0545 га, реєстраційний номер об'єкта [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення. - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 38646176, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0455 га, реєстраційний номер об'єкта [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення. - Свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 38639927, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0999 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно з положенням ст.. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається: 1) фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна; 2) членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески; 7) у разі виділення окремого об'єкта нерухомого майна зі складу об'єкта нерухомого майна, що складається із двох або більше об'єктів; 8) фізичним та юридичним особам на об'єкти нерухомого майна, які в установленому порядку переведені з житлових у нежитлові і навпаки; 8-1) фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування; 9) в інших випадках, встановлених законом. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно підписується державним реєстратором і засвідчується печаткою. Згідно зі ст.13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтею 152 ЗК України передбачена можливість захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. За роз'ясненням Пленуму Верховного суду України в Постанові № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (пункт 7). Під час розгляду справи суд сприяв сторонам у виконанні їх обов'язку подати свої докази, зокрема, неодноразово були розглянуті та задоволені клопотання про витребування документів, в тому числі і рішень Затоківської селищної ради на підставі яких в подальшому були видані вищезазначені Свідоцтва про право власності. Однак, ознайомитись з ними суду не представилось можливим, оскільки керівництво Затоківської селищної ради не змогло надати запитувані рішення, тому що вони були вилучені органами прокуратури в рамках кримінального провадження. Так, позивач просить скасувати рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та рішення про затвердження даного проекту. Разом з тим, суд приймає до уваги, що сам процес виготовлення та затвердження проекту землеустрою чітко встановлений та унормований законодавчими нормами, порушення цього порядку може відбутися на будь-якій стадії, що стане підставою для скасування всіх похідних результатів, наприклад, отриманого свідоцтва про право власності. Саме тому, визнавати неправомірними самі Свідоцтва, а відповідно і дії всіх органів та осіб, що були залучені до виготовлення та затвердження проекту землеустрою, без належних для цього підстав, суд не може. Відповідно до п. 1 Порядку розробленні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 26 травня 2004 року № 677, цей Порядок визначає механізм розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Відповідно до п. 6 Порядку проект відведення земельної ділянки розробляється на основі завдання, затвердженого замовником, що є невід'ємною частиною договору на проведення відповідних робіт. Типовий договір про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України. До договору замовник додає вихідну документацію, необхідну для розроблення проекту землеустрою. Відповідно до п. 7 Порядку виконавець у встановлений договором строк розробляє проект землеустрою, який включає текстові та графічні матеріали, обов'язкові положення, встановлені завданням на розроблення проекту, інші дані, необхідні для вирішення питання щодо відведення земельної ділянки. Відповідно до п. 9, п. 10, 11 Порядку проект відведення земельної ділянки виконавець погоджує із землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини. Погоджений проект відведення земельної ділянки підлягає державній експертизі, яка проводиться органом земельних ресурсів відповідно до законодавства. Після одержання позитивного висновку державної експертизи проект відведення земельної ділянки розглядається сільською, селищною, міською радою, районною, Київською та Севастопольською міською держадміністрацією, затверджується ними або в установленому порядку подається до інших органів, до повноважень яких належить надання у користування або передача у власність земельних ділянок. З наведених підстав, суд також не може встановити дійсність наголошень позивача, що земельні ділянки передані відповідачам, займають частину території ділянки яка, за твердженням позивача, перебуває у її законному володінні на підставі суборенди за договором оренди від 18.09.2007 року укладеним між Затоківською селищною радою з однієї сторони та ФОП [PERSON], ФОП [PERSON]. - з іншої сторони. Позивачем не доведена чинність вказаного договору оренди на момент передачі спірних ділянок в 2015 році у власність відповідачам. До того ж, в матеріалах справи наявні витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, що передавались відповідачам, в яких відсутні відомості про будь-яке речове обтяження на них та вказано, що вони перебувають в комунальній власності. У відповідності до п.5 постанови Пленуму ВСС України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Дослідивши фактичні обставини справи, суд не може встановити наявність порушень земельного законодавства чи прав позивача в момент розгляду та вирішення питання Затоківською селищною радою про передачу у приватну власність земель Затоківської селищної ради громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. та [PERSON] Тобто, докази про порушення норм Земельного Кодексу, ЗУ «Про місцеве самоврядування» чи інших норм селищною радою суду позивачем не представлені. Обсяг інших наданих позивачем доказів достеменно не обґрунтовує заявлені вимоги. Тому приймати рішення про задоволення позовних вимог за наявними матеріалами суд не має можливості, оскільки це може призвести до порушення права приватної власності інших учасників процесу, власників земельних ділянок. Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Таке ж твердження міститься і у ст. 41 Конституції України, в якій зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 321 ЦК України забезпечує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Крім того, на сьогоднішній день не вирішене питання щодо наявності у позивача правовстановлюючих документів на дачний будинок зі спорудами за адресою: [ADDRESS], власницею якого вона стала на підставі ухвали суду від 01.07.2011 року, оскільки ухвалою Апеляційного суду Одеської області 16.12.2015 року була скасована ухвала суду першої інстанції від 01.07.2011 року та направлено справу на новий розгляд, який до сих пір триває. Позивач, стверджуючи про неправомірність отримання відповідачами 05.06.2015 року Свідоцтв про право власності, наголошує на тому, що відповідно і договори купівлі-продажу укладені 10 та 11 вересня 2015 року та посвідчені приватним нотаріусом Марченко А.М., за якими [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. продали свої ділянки [PERSON], є недійсними. Разом з тим, згідно з п. 7 постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Наявні матеріали справи та докази не дають суду достатніх підстав для задоволення заявлених вимог, в тому числі щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, за якими [PERSON] придбав земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За весь час розгляду справи позивач не довела належним чином як саме відповідачі порушили, не визнали чи оспорюють майнові права [PERSON] не підтвердила обґрунтованість підстав для звернення до суду з метою захисту цивільних прав, та головне, не надала суду жодного належного та достовірного доказу правомірності і обґрунтованості позовної вимоги про визнання неправомірними Свідоцтва про право власності та їх скасування. Згідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (ч.1 ст. 213 ЦПК). Обґрунтованим визнається рішення, яке ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого доведення в судовому засіданні, не були обґрунтовані та підтверджені належними доказами в судовому засіданні.

Outcome: dismissed