Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із заявою про встановлення факту смерті, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, посилаючись на наступне. Постійним місцем реєстрації заявника є наступна адреса: Україна, [ADDRESS], а її чоловіка, [PERSON], - Україна, [ADDRESS]. 04 листопада 2015 року її чоловік помер у місті Стаханов Луганської області і вона його поховала, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть українського зразка, адже лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причини смерті її чоловіка були видані їй на тимчасово окупованій території України у місті Стаханов Луганської області. Встановлення факту смерті [PERSON] потрібно їй з метою отримання свідоцтва про смерть українського зразка. Заявник в судове засідання не зявилася, надала до суду письмові заяви, в яких просила прискорити розгляд її справи, повідомила про неможливість надання суду додаткових доказів та наполягала на заявлених вимогах. У позовній заяві справу просила розглянути без її участі через неможливість її явки до суду. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Заявником в якості обґрунтування факту смерті особи було надано до суду наступні письмові відомості: - ксерокопії документів під назвою «лікарське свідоцтво про смерть» № 815 та «довідка про причину смерті», складених за формою первинної облікової документації № 106/в, затверджених Наказом Міністерства охорони здоровя України № 545 від 08.08.2006 року та виданих 05.11.2015 року Стахановським міським відділенням «Державної установи «Луганське республіканське бюро судово-медичної експертизи» «Луганської народної республіки»; - ксерокопію документа під назвою «договір-замовлення на організацію та проведення поховання», укладеного між [PERSON] та «Комунальним підприємством «Ритуальні послуги» «Луганської народної республіки» від 05.11.2015 року; - ксерокопію документа під назвою «накладна № 108», наданої фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 05.11.2015 року, про вартість ритуальних послуг щодо поховання [PERSON]. Суд враховує, що встановлення судом факту смерті особи спричиняє невідворотні та суттєві наслідки правового характеру: кримінальні провадження за підозрою чи за обвинуваченням відносно особи закриваються (п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України), цивільна правоздатність фізичної особи припиняється (ч. 4 ст. 25 ЦК України), представництво за довіреностями, виданими від імені особи, припиняється (п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України), відкривається спадщина після смерті особи (ч. 1 ст. 1220 ЦК України), тощо. При цьому, встановлення судом факту смерті на тимчасово окупованій території, за відсутності належних документів щодо медичного факту смерті, виданих медичними установами України, має здійснюватися судом із особливою ретельністю та уважністю, тобто із дослідженням всіх доказів, які мають значення для встановлення істини у справі в їх сукупності та взаємозвязку (письмові докази, показання свідків, тощо). Статтею 57 ЦПК України закріплено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Згідно із статтею 62 ЦПК України сторони, треті особи та їхні представники за їх згодою можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи. Відповідно до статті 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Суд зауважує, що під час розгляду справ окремого провадження, зокрема справ про встановлення фактів смерті, суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази (ч. 2 ст. 235 ЦПК України). Ухвалою суду від 17.03.2016 року, яка була отримана заявником на вказану у позові електронну адресу, у заявника було витребувано оригінали письмових доказів, які можуть підтвердити факт поховання та смерті особи, а також оригінали всіх документів, копії яких заявником було додано до заяви про встановлення факту смерті. Також, заявнику було запропоновано забезпечити явку свідків, які можуть підтвердити факт смерті особи та/або факт поховання особи. Разом з тим, заявник не надала до суду оригіналу жодного доказу, а також не забезпечила явку свідків, які можуть підтвердити факт смерті особи та/або факт поховання особи, та не повідомила суду контактні дані таких свідків з метою виклику їх до суду. Навпаки, заявник у письмових заявах вказала, що не може надати вказані докази до суду і наполягає на заявлених вимогах. В статті 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Суд зазначає, що ненадання заявником оригіналу жодного доказу, а також незабезпечення явки свідків або неповідомлення контактних даних свідків, унеможливлює встановлення судом достовірності відомостей, які відображені у ксерокопіях відповідних «медичних» документів, виданих установами самопроголошеної республіки. За відсутності оригіналів документів, що можуть підтвердити смерть та/або поховання особи, а також за відсутності показань свідків, суд позбавлений можливості перевірити відповідність дійсним обставинам справи тих відомостей, які відображені у ксерокопіях документів, та достовірно встановити факт смерті особи на тимчасово окупованій території, усунувши всі сумніви та припущення щодо такого факту. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що заявником не надано достовірних та переконливих доказів факту смерті особи, а вжиті судом вичерпні заходи з метою встановлення всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, виявилися безрезультатними, у звязку із чим у задоволенні заяви про встановлення факту смерті належить відмовити. Разом з тим, з метою додержання права заявника на доступ до суду, а також враховуючи те, що заявник проживає на території, на якій органи влади України та установи поштового звязку тимчасово не здійснюють свої повноваження (не виконують свої функції), суд вважає за необхідне в резолютивній частині рішення надати заявнику розяснення щодо можливості подальшого звернення до суду з метою встановлення факту смерті особи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed