Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 0,0053 га в [ADDRESS] з цільовим призначенням - для обслуговування торгового закладу з влаштуванням літнього кафе; земельна ділянка площею 0,0057 га в [ADDRESS] з цільовим призначенням - для обслуговування торгового закладу; житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, яким все належне йому майно заповів їй. Зазначає, що з метою прийняття спадщини вона звернулася до Першої Луцької державної нотаріальної контори і на час подання нею заяви, відповідні заяви подали непрацездатна вдова померлого [PERSON] , непрацездатний син [PERSON] , який є особою з інвалідністю ІІ групи, а також син [PERSON] . В подальшому, [PERSON] , не оформивши право власності на спадкове майно, у вересні 2017 року померла і на випадок своєї смерті залишила заповіт, яким все своє належне майно заповіла своєму сину - [PERSON] . Вважає, що її частка майна за заповітом, враховуючи обов`язкові частки спадкоємців за законом, має становити 4/12 від спадкового майна, а саме: вона має успадкувати 4/12 частки житлового будинку, 4/12 частки земельної ділянки площею 57 м.кв. та 17/24 частки земельної ділянки площею 53 кв.м., оскільки половину вказаної ділянки ухвалою апеляційного суду Волинської області від 13.07.2009 року визнано за нею. З наведених підстав, просила позов задовольнити. Крім того, просила стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.04.2021 року до участі в справі залучені правонаступники померлого відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] . До початку розгляду справи по суті від представника позивача надійшла заява про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник інших відповідачів просили відмовити в задоволенні позову, суду пояснили, що підстави спору відсутні. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть сеії [NUMBER] від 25.08.2004 року (а.с. 9). Згідно заповіту, посвідченого 12.05.2004 року державним виконавцем Першої Луцької державної нотаріальної контори, [PERSON] все належне йому майно заповів [PERSON] (а.с. 8). Із представлених суду доказів вбачається, що померлому [PERSON] на праві власності належали житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом на садибний житловий будинок (а.с. 28-30), земельну ділянку площею 0,0053 га в [ADDRESS] з цільовим призначенням - для обслуговування торгового закладу з влаштуванням літнього кафе та земельну ділянку площею 0,0057 га в [ADDRESS] з цільовим призначенням - для обслуговування торгового закладу, стверджується державними актами на право власності на землю серії ВЛ №006083 та серії ВЛ №043099 (а.с. 12-14). У відповідності до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. При цьому, як слідує із постанови Першої Луцької державної нотаріальної контори від 20.01.2021 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно (а.с. 10-11). Крім того, як з`ясовано судом із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] також звернулися заяви подали непрацездатна вдова померлого [PERSON] , непрацездатний син [PERSON] , який був особою з інвалідністю ІІ групи, а також син [PERSON] (а.с. 10). Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). В п. 19 Постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, які визначені ст. 1241 ЦК України, є вичерпний і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. При цьому, як з`ясовано судом, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.04.2009 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договорів купівлі-продажу відмовлено. Проте, ухвалою апеляційного суду Волинської області від 13.07.2009 року вказане рішення скасоване та провадження у справі закрито у зв`язку з укладенням між сторонами мирової угоди (а.с. 38-39). Таким чином, з представлених в судове засідання письмових доказів, матеріалів спадкової справи, судом встановлено, що позивач прийняла спадщину шляхом подання до нотаріальної контори відповідної заяви, а тому вважається такою, що прийняла спадщину в порядку, визначеному ст. 1269 ЦК України. Про відмову від її прийняття у визначений законом строк не заявляла. При цьому, судом враховується обов`язкова частка членів сім`ї померлого, а тому враховуючи наведене, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов з наведених вище підстав слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на зазначене спадкове майно у вказаних частках. Крім цього, до часткового задоволення підлягають вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 133 ч. 1, 3 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Як вбачається із договору про надання правової допомоги від 15.01.2021 року, акту прийому наданих послуг з професійної правої допомоги від 15.06.2021 року, адвокатом надавалася професійна правнича допомога [PERSON] у справі про визнання права власності на спадкове майно і вартість витрат визначена у сумі 9000,00 грн. Разом з тим, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог та з врахуванням кількості і тривалості судових засідань в розмірі 5000 грн., розмір яких є також обґрунтованим та співмірним із предметом спору. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути в рівних частинах понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, а саме по 604,00 грн. з кожного. На підставі наведеного та

Outcome: partial