Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: [PERSON], [PERSON] про захист прав споживачів. В обґрунтування позову вказує, що 18.04.2008 року між нею та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» було укладено: - між нею та Банком Договір про іпотечний кредит № CSІPG40000004918 про надання кредиту в розмірі 252500 грн., що стверджується копією меморіального ордера № 2 від 18.04.2008 року; - між нею, [PERSON], [PERSON] та Банком Іпотечний договір № CSPG40000004918 про надання в забезпечення в рахунок належного виконання зобов'язань по Договору про іпотечний кредит CSІPG40000004918; - між нею та Банком Кредитний договір № CSІPG50000004918, яким Банк зобов'язався надати кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку на строк з 18.04.2008 року до 18.04.2028 року включно, у вигляді кредитної лінії у розмірі 10190 грн. 90 коп. - на споживчі цілі; 7575 грн. - на сплату винагороди за надання фінансового інструменту в момент надання кредиту; 1353 грн. 40 коп. - на страхування майна; 1262 грн. 50 коп. - на особисте страхування; 52318 грн. - на сплату страхових платежів, в порядку, передбаченому Договором. Крім того, 18.08.2008 року між нею та відповідачем була укладена Додаткова угода до Договору про іпотечний кредит №CSІPG40000004918 від 18.04.2008 року (№ 2-1), відповідно до якої Банк зобов'язався надати Позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № [NUMBER] на строк з 18.08.2008 року по 18.08.2016 року виключно у вигляді строкового кредиту у розмірі 54457,67 дол. США на споживчі цілі. Однак коштів в сумі 54457,67 дол. США Позичальнику видано так і не було. Таким чином 18.08.2008 року було переукладено і переоформлено лише на папері Договір про іпотечний кредит № CSІPG40000004918 від 18.04.2008 року (№ 1-1), виданий в гривні в сумі 252500 грн. строком дії з 18.04.2008 року по 18.04.2028 року, додаткову угоду до Договору про іпотечний кредит №CSІPG40000004918 від 18.04.2008 року (№2-1) із зазначенням суми конвертованого кредиту в розмірі 54457,67 дол. США, строком дії з 18.08.2008 року по 18.08.2016 року. Також, 18.08.2008 року між нею та відповідачем була укладена Додаткова угода до Кредитного договору № CSІPG50000004918 від 18.04.2008 року (№2-2) відповідно до якої банк зобов'язався надати Позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № [NUMBER] на строк з 18.08.2008 року по 18.08.2016 року у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 6728,24 дол. США для оплати трьох видів страхових договорів, трьох видів винагороди банку та за надання Позичальнику фінансового інструменту. Однак коштів в сумі 6728,24 дол. США Позичальнику видано так і не було і на рахунки страхової компанії кошти також не надходили. Таким чином 18.08.2008 року було переукладено і переоформлено лише на папері Кредитний договір № CSPG50000004918 від 18.04.2008 року (№ 1-3) про видачу грошових коштів у гривні для оплати трьох видів страхових договорів, трьох видів винагороди банку та за надання Позичальнику фінансового інструменту на строк з 18.04.2008 року по 18.04.2028 року на Додаткову угоду до Кредитного договору № CSPG50000004918 від 18.04.2008 року (№2-2) про видачу грошових коштів в розмірі 6728,24 дол. США для оплати трьох видів страхових договорів, трьох видів винагороди банку та за надання позичальнику фінансового інструменту на строк з 18.08.2008 року по 18.08.2016 року. Вказує, що відповідь Страхової компанії свідчить про відсутність здійснення перерахувань ПАТ КБ «Приватбанк» на її рахунок коштів в сумі 52318 грн. та в сумі 4524,80 дол. США, а також про здійснення Страховою компанією господарської діяльності в національній валюті - в гривні. Відповідь Фіскальної служби України від 12.06.2015 року за № 15913/23-01/170214 на запит від 29.05.2015 року свідчить про те, що жодних рахунків в іноземній валюті на ім'я [PERSON] банком відкрито не було і жодних сум в доларах США на рахунки особи відповідача не зараховувались, а без відкриття рахунків не можливе обслуговування у банківських та інших фінансових установах України. Позивачка ж погашала кредит сплачуючи кошти в іноземній валюті - в доларах США, однак отримати виписку з поточного валютного рахунку про рух коштів вона не може, оскільки такого рахунку позивачці банком не відкривалося. До того ж, Банком не було здійснено повідомлення до управління НБУ в Черкаській області або до Національного банку України про фактичне здійснення валютних операцій у відповідності до п. 5.4 Постанови НБУ № 483 від 14.10.2004 року. Крім того, лише Банківська ліцензія № 22 від 04.12.2001 року, Дозвіл № 22-2 від 04.12.2001 року та Додаток до Дозволу № 22-2 від 29.07.2003 року, якими не передбачено право на здійснення валютних операцій а лише банківських операцій, які підпадають під визначення «валютні операції на валютному ринку України, які належать до фінансових послуг згідно зі статтею 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». При цьому відповідачем лише 05.10.2011 року отримано Генеральну ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій в якій чітко визначено про право надання банківських послуг, визначених частиною третьою ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність». А надана Генеральна ліцензія № 22, Додаток до Генеральної ліцензії від 05.10.2011 року не є підтвердженням права відповідача здійснювати валютні операції, приймати платежі та надавати кредити в іноземній валюті у 2007-2011 роках. Також вказує, що відповідно до вимог ст. 533 ЦК України грошові зобов'язання повинні бути виражені і підлягають оплаті в національній валюті України, чого не було дотримано. До того ж, відповідно до ч. 1, 2 п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договір з споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. На момент укладення вище зазначених Договорів існувала типова форма кредитного Договору, яка була розроблена відповідачем і вона (позивачка) не мала реальної можливості змінити умови договору, шляхом складання протоколу розбіжностей та остаточного погодження запропонованих умов головному офісі ПАТ КБ «ПриватБанк» ні у Черкаській обласній філії/відділенні оскільки, договір приєднання, яким є договір, укладений між нею та відповідачем, виключає таку можливість. А тому, в силу ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» положення п.п. 8.18.2 Додаткової угоди від 18.08.2008 року до Договору про іпотечний кредит № CSPG40000004918 від 18.04.2008 року (№ 2-1), та п.п. 8.1, 8.2 Додаткової угоди до Кредитного договору № CSPG50000004918 від 18.04.2008 року (№ 2-2) є недійсними та несправедливими. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Вказує, що невідповідність істотних умов п.п. 8.1, 8.2 Додаткової угоди від 18.08.2008 року до Договору про іпотечний кредит № CSPG40000004918 від 18.04.2008 року (№ 2-1), та п.п. 8.1, 8.2 Додаткової угоди до Кредитного договору № CSPG50OOOOO4918 від 18.04.2008 року (№ 2-2) вимогам цивільного законодавства є підставою вважати таку угоду нікчемною на підставі ст. 228 ЦПК України, згідно якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини та громадянина. Також вказує, що вищевказані Договори укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» в частині недотримання істотних умов, які обов'язкові для кредитних договорів, оскільки вони не містять відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, як цього вимагає ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а графік повернення кредиту та сплати процентів по договору кредиту, який є його невід'ємною частиною, був укладений в порушення вимог чинного законодавства. До того ж, Банк не надав позичальнику, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної та достовірної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надасться перед укладенням кредитного договору. Несправедливими та незрозумілими є умови п.п. 8.1, 8.2 Додаткової угоди від 18.08.2008 року до Договору про іпотечний кредит № CSPG40000004918 від 18.04.2008 року (№ 2-1), та п.п. 8.1, 8.2 Додаткової угоди до Кредитного договору № CSPG50000004918 від 18.04.2008 року (№ 2-2), де взагалі не визначено щомісячне зобов'язання для погашення заборгованості за кредитними договорами, що відповідно до вимог закону складаються із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, однак банком не розмежовано і не визначено конкретних сум до сплати по погашенню тіла кредиту, відсотків за користування кредитними коштами та винагороди. Крім того, умови Додаткових договорів свідчать про те, що грошові зобов'язання виражені в іноземній валюті - доларах США, що є порушенням чинного законодавства України, а зокрема ст. 524 ЦК України, ст. 35 Закону України «Про Національний банк України». А тому, просить визнати Додаткову угоду від 18.08.2008 року до Договору про іпотечний кредит № CSPG40000004918 від 18.04.2008 року та Додаткову угоду від 18.08.2008 року до Кредитного договору № СSPG50000004918 від 18.04.2008 року, що укладені між ЗАТ КБ «ПриватБанк», в особі заступника керівника бізнесу Іпотечне кредитування філії Черкаське головне регіональне управління Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» [PERSON] - недійсними; зобов'язати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» здійснити перерахунок коштів (звірку) із розрахунку фактично виданої суми кредиту в гривнях в розмірі 252500 грн. та фактично отриманих від позичальника - сплачених коштів в доларах США в рахунок погашення зобовязань по Кредитним зобов' язанням; зобов'язати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» видати їй - [PERSON] борговий документ про розмір вже сплачених коштів в рахунок погашення заборгованості в доларах США за час користування грошовими коштами з розмежуванням сплачених сум по тілу кредиту, відсоткам, винагородою банку та інших нарахувань, здійснених банком на власний розсуд. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. В судових засіданнях 22.06.2016 року, 26.07.2016 року, 26.04.2017 року представник позивачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судових засіданнях представники відповідача - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - [PERSON] (22.06.2016 року, 26.07.2016 року), [PERSON] (26.07.2016 року), [PERSON] (26.04.2017 року, 24.11.2017 року), позовні вимоги [PERSON] не визнали та просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях. В судове засідання треті особи - [PERSON], [PERSON] не з'явилися, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. 24.11.2017 року представник третіх осіб - [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у відсутність третіх осіб та у її відсутність. Заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON] - [PERSON], представників відповідачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК). Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вимоги до правочинів закріплені у ст. 203 ЦК. Зазначена стаття кореспондується із положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Залежно від підстав недійсності правочину, закон передбачає настання різних наслідків. Виходячи зі змісту вищезазначених правових норм підставами недійсності правочину є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6 ст. 203 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що 18.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»), в особі заступника керівника бізнесу Іпотечне кредитування філії «Черкаське головне регіональне управління «Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» [PERSON], та [PERSON] був укладений Договір про іпотечний кредит № СSІPG40000004918 відповідно до умов якого Кредитор зобов'язався надати Позичальнику грошові кошти в сумі 252500 грн., а Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 252500 грн., сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15% річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені Договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту. Детальний опис загальної вартості кредиту вказаний в п.п. 1.1, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.4, 4.1, 5.2, 5.3.3, 5.3.12, 6.3, 6.5 а також у Додатку № 1 до даного Договору, а саме щодо сум кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки, затрат на укладення договорів страхування та договорів забезпечення. Кредит наданий зі строком погашення не пізніше 18.04.2028 року (п. 1.3 Договору). Пунктом 5.1 вказаного Договору передбачено, що договір може бути змінено у встановленому даним договором порядку. Факт отримання кредитних коштів за вказаним договором підтверджується меморіальним ордером № 2 від 18.04.2008 року (а.с. 14). Крім того, 18.04.20108 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»), в особі заступника керівника бізнесу Іпотечне кредитування філії «Черкаське головне регіональне управління «Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» [PERSON], та [PERSON] був укладений Кредитний договір № СSІPG50000004918 відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати Позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 18.04.2008 року по 18.04.2028 року включно, у вигляді кредитної лінії у розмірі 10190 грн. 90 коп. на споживчі цілі, у розмірі 7575 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 1353 грн. 40 коп. - страхування майна, 1262 грн. 50 коп. - особисте страхування, а також у розмірі 52318 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, шляхом перерахування відповідно до п. 1.2, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 305 грн. 73 коп. у момент надання кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 6.2 даного Договору. Детальний опис загальної вартості кредиту вказаний в п.п. 1.1, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.4, 4.1, 7.1, 7.2, 7.4, а також у Додатку № 1 до даного Договору, а саме щодо сум кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки, затрат на укладення договорів страхування та договорів забезпечення. 22.07.2008 року [PERSON] звернулася до ЗАТ КБ «Приватбанк» із заявою, в якій просила змінити валюту кредитування по договорах про іпотечний кредит № СSІPG40000004918 від 18.04.2008 року та конвертувати залишок заборгованості в розмірі 251975 грн. 88 коп. у валюту долари США по курсу процесингу на дату укладення додаткової угоди до договору, а також № СSІPG50000004918 від 18.04.2008 року та конвертувати залишок заборгованості в розмірі 8764 грн. 32 коп. у валюту долари США по курсу процесингу на дату укладення додаткової угоди до договору (а.с. 185 том 1). Також в судовому засіданні встановлено, що 18.08.2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»), в особі заступника керівника бізнесу Іпотечне кредитування філії «Черкаське головне регіональне управління «Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» [PERSON], та [PERSON] була укладена Додаткова угода до Договору про іпотечний кредит № СSІPG40000004918 від 18.04.2008 року, відповідно до умов якої Договір про іпотечний кредит № СSІPG40000004918 від 18.04.2008 року викладено в новій редакції, згідно якої Банк зобов'язався надати кредит у межах його сум, зазначених у п. 8.1 даного Договору, а також за умови виконання Позичальником умов, передбачених п. 2.2.7 даного Договору. Відповідно до п. 8.1 Додаткової угоди від 18.08.2008 року до Договору про іпотечний кредит № СSІPG40000004918 від 18.04.2008 року Банк зобов'язався надати Позичальникові кредитні кошти шляхом: перерахування на рахунок № [NUMBER] на строк з 18.08.2008 року по 18.08.2016 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 54457,67 дол. США на наступні цілі: на споживчі цілі зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного договору. Станом на 18.08.2008 року залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит № СSІPG40000004918 від 18.04.2008 року складає 251866 грн. 73 коп., що еквівалентно 54457,67 дол. США. (а.с. 20-22 том. 1). Тобто вказаною угодою була здійснена конвертація валюти кредиту по Договору про іпотечний кредит № СSІPG40000004918 від 18.04.2008 року, а саме: на залишок неповернутого кредиту - 54457,67 дол. США, зі сплатою процентів у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Також в судовому засіданні встановлено, що 18.08.2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»), в особі заступника керівника бізнесу Іпотечне кредитування філії «Черкаське головне регіональне управління «Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» [PERSON], та [PERSON] була укладена Додаткова угода до Кредитного договору № СSІPG50000004918 від 18.04.2008 року, відповідно до умов якої Договір про іпотечний кредит № СSІPG50000004918 від 18.04.2008 року викладено в новій редакції, згідно якої Банк зобов'язався надати кредит у межах його сум, зазначених у п. 8.1 даного Договору, а також за умови виконання Позичальником умов, передбачених п. 2.2.7 даного Договору. Відповідно до п. 8.1 Додаткової угоди від 18.08.2008 року до Договору про іпотечний кредит № СSІPG50000004918 від 18.04.2008 року Банк зобов'язався надати Позичальникові кредитні кошти шляхом: перерахування на рахунок № [NUMBER] на строк з 18.08.2008 року по 18.08.2016 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 6728,24 дол. США на наступні цілі: у розмірі 1637,84 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 292,63 дол. США - для сплати страхового платежу страхування майна за договором старування майна на перший рік дії кредиту, 272,97 дол. США для сплати особистого старування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 4524,80 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку передбачених в п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного договору. Станом на 18.08.2008 року залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит № СSІPG40000004918 від 18.04.2008 року складає 8741 грн. 36 коп., що еквівалентно 1890,02 дол. США. (а.с. 24-26 том. 1). Тобто вказаною угодою також була здійснена конвертація валюти кредиту по Договору про іпотечний кредит № СSІPG50000004918 від 18.04.2008 року, а саме: на залишок неповернутого кредиту - 6728,24 дол. США, зі сплатою процентів у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168. В своїх анкетах заявах від 17.04.2008 року [PERSON] розписалася і письмово підтвердила, що вона ознайомлена і згодна з умовами кредитування, про надання їй повної інформації про умови кредитування, переваги та недоліки запропонованих схем кредитування. За заявою [PERSON] (від 22.07.2018 року) 18.08.2008 року були укладені додаткові угоди до Договору про іпотечний кредит № СSІPG40000004918 від 18.04.2008 року та Кредитного договору № СSІPG50000004918 від 18.04.2008 року, за якими була здійснена зміна валюти кредиту по кредитних договорах. Умови Додаткових угод були позивачкою погоджені як прийнятні, остання не вважала їх несправедливими та виконувала їх шляхом проведення щомісячних платежів у іноземній валюті - доларах США. Підписанням Договору про іпотечний кредит № СSІPG40000004918 від 18.04.2008 року, Кредитного договору № СSІPG50000004918 від 18.04.2008 року та Додаткових угод до них від 18.08.2008 року щодо зміни валюти кредитування, частковим погашенням кредитів позивачкою підтверджено, що вона в повному обсязі ознайомлювалася з умовами кредитування в банку та орієнтовною сукупною вартістю кредиту і прийняла на себе зобов'язання щодо їх виконання. Крім того, взаємні права та обов'язки сторін детально визначені у підписаних сторонами Договорі про іпотечний кредит № СSІPG40000004918 від 18.04.2008 року, Кредитному договорі № СSІPG50000004918 від 18.04.2008 року та Додаткових угодах до них від 18.08.2008 року, примірник яких позивачка отримала після підписання та мала можливість вивчити, звертатися за правовою допомогою, або ж відмовитися від даних фінансових послуг. При укладенні спірних правочинів не існувало ніяких умов, які б примусили позивачку прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах. Крім того, заяву про зміну валюти кредитування позивачкою було написано 22.07.2008 року, а додаткові угоди укладено 18.08.2008 року, тобто у позивачки був час для консультації щодо необхідності укладення вказаних додаткових угод. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно положень ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках та у порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства. Основним законодавчим актом, який контролює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47, 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Так, відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. Перелік фінансових послуг, що Банк має право надавати своїм клієнтам (крім банків) шляхом укладення агентських договорів, встановлюється Національним банком України. Операції з валютними цінностями Банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином можливість надання Банками кредитів в іноземній валюті у 2008 році була врегульована стятими 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та главою 2 Положення про порядок видачі банкам банківської ліцензії, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ від 17.07.2001 року № 275. При цьому письмовий дозвіл на здійснення валютних операцій виконував функцію генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Вказані операції не потребували одержання індивідуальної ліцензії. Вказане також стверджується листом НБУ від 27.05.2016 року вих. № 20-0004/45030. Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету про валютне регулювання, статті 44 Закону України «Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, прийняте Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління НБУ від 14.10.2004 року № 483. Згідно з п. 1.5 вказаного Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії НБУ дозволяється, у разі, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією, на здійснення якої НБУ надана банківська ліцензія та письмовий дозвіл, є уповноважений банк. Отже, надання банком кредиту в іноземній валюті на підставі банківської ліцензії і письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями, що видаються НБУ, є правомірним, а така кредитна операція індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору не потребує. Така правова позиція викладена і в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Як вбачається з наданої відповідачем банківської ліцензії № 22 від 04.12.2001 року (а.с. 151 том 1), Дозволу №22-2 від 04.12.2001 року (а.с. 152 том 1), виданих Національним Банком України Закритому акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» (зареєстрованому НБУ 19.03.1992 року) на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно з додатком до дозволу, а також з самого Додатку до Дозволу № 22-2 від 29.07.2003 року (а.с.153 том 1) ним визначений перелік операцій з валютними цінностями, які має право здійснювати ЗАТ КБ «Приватбанк». До такого переліку входять операції з валютними цінностями: неторговельні операції з валютними цінностями; ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; відкриття кореспондентських рахунків в уповноважених банках України в іноземній валюті та здійснення операцій за ними; відкриття кореспондентських рахунків у банках (нерезидентах) в іноземній валюті та здійснення операцій за ними; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; операції з банківськими металами на валютному ринку України; операції з банківськими металами на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями. Таким чином, на момент укладення Договору про іпотечний кредит № СSІPG40000004918 від 18.04.2008 року, Кредитного договору № СSІPG50000004918 від 18.04.2008 року та Додаткових угод до них від 18.08.2008 року щодо зміни валюти кредитування в ЗАТ КБ «Приватбанк» була ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями. До того ж, укладаючи такі Додаткові угоди, сторони діяли вільно, на власний розсуд, визначаючи їх умови. Позивачкою та її представником не було надано належних та допустимих доказів того, що банком при укладенні Додаткових угод від 18.08.2008 року до Договору про іпотечний кредит № СSІPG40000004918 від 18.04.2008 року, Кредитного договору № СSІPG50000004918 від 18.04.2008 року ввів позичальника в оману щодо обставин, які мають істотне значення чи застосував нечесну підприємницьку діяльність, а тому у суду відсутні підстави вважати, що вчиняючи вищевказані оспорювані правочини, волевиявлення [PERSON] не було вільним та відповідало її внутрішній волі. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача (дані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.12.2015 року справа №6-1341цс15, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування) . Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Частиною 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Механізм ознайомлення кредитодавцями позичальників з інформацією, зазначеною у ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», було визначено з прийняттям 10.05.2007 року Правлінням Національного банку України Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту №168, які були зареєстровані у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за №541/13808. Підписавши Додаткові угоди від 18.08.2008 року до Договору про іпотечний кредит № СSІPG40000004918 від 18.04.2008 року, Кредитного договору № СSІPG50000004918 від 18.04.2008 року, позивачка засвідчила, що їй зрозумілі як умови кредитування, так і умови Додаткових угод, які містить всі істотні умови для таких договорів. До того ж після укладення Додаткових угод, позивачка виконувала їх, що свідчить про визнання нею цих угод. Крім того, суд враховує, що Додаткова угода від 18.08.2008 року до Кредитного договору № СSІPG50000004918 від 18.04.2008 року з підстав її укладення в іноземній валюті без індивідуальної ліцензії вже оскаржувалася позивачкою до Соснівського районного суду м. Черкаси і рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.05.2012 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 23.07.2012 року, в задоволенні даного позову було відмовлено. Відповідно до ч. 2 ст. 233 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. За приписами ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.05.2012 року було встановлено правомірність надання позивачці кредитних коштів за Додатковою угодою від 18.08.2008 року до Кредитного договору № СSІPG50000004918 від 18.04.2008 року саме в доларах США. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що спірні Додаткові угоди підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; зміст правочинів на момент їх вчинення не суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; позивачка на момент укладення Додаткових угод не заявляла додаткових вимог щодо умов Додаткових угод від 18.08.2008 року та в подальшому їх виконувала. А тому, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] в частині визнання Додаткових угод від 18.08.2008 року до Договору про іпотечний кредит № СSІPG40000004918 від 18.04.2008 року та Кредитного договору № СSІPG50000004918 від 18.04.2008 року недійсними з тих підстав, що вона не ознайомлювалася з умовами кредитування в банку та орієнтовною сукупною вартістю кредиту і прийняла на себе зобов'язання щодо їх виконання на вкрай невигідних для себе умовах, була введена в оману, а також з тих підстав, що умови додаткових угод є несправедливими, а також такими, що порушують публічний порядок і сторони при їх укладенні не мали індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями. Також необґрунтованими є доводи сторони позивача щодо порушення банком встановленої законом заборони надання споживчих кредитів в іноземній валюті. Закон України від 22.09.2011 №3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який встановив зазначену заборону набрав чинності з 16.10.2011 року. Пунктом 2 Прикінцевих положень зазначеного Закону передбачено, що його дія не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності, а відтак зазначені обмеження не застосовуються до укладених між сторонами Додаткових угод від 18.08.2008 року до Договору про іпотечний кредит № СSІPG40000004918 від 18.04.2008 року та Кредитного договору № СSІPG50000004918 від 18.04.2008 року. Доводи представника позивачки про те що вищезазначені Додаткові угоди від 18.08.2008 року від імені кредитора підписані не уповноваженою на це особою також є необґрунтованими з огляду на наступне. Додаткові угоди від 18.08.2008 року до Договору про іпотечний кредит № СSІPG40000004918 від 18.04.2008 року та Кредитного договору № СSІPG50000004918 від 18.04.2008 року від імені кредитора укладені та підписані [PERSON] - заступником керівника бізнесу Іпотечне кредитування філії «Черкаське головне регіональне управління «Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», яка діяла на підставі довіреності № 3271 від 06.04.2007 року. Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру. Згідно Положення про філію «Черкаського головно регіонального управління» Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», затвердженого рішенням правління ЗАТ КБ «Приватбанк», протоколом №6 від 07.02.2018 року, підписаного генеральним заступником Голови правління Приватбанку [PERSON], філія є відокремленим структурним підрозділом Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», не має статусу юридичної особи і здійснює свою діяльність від імені банку, в межах повноважень, наданих їй банком, та закріплених даному положенні (п. 1.4 Положення). Згідно п. 2.2 вказаного Положення в діяльність філії входить здійснення операцій на підставі договорів, укладених уповноваженими особами від імені банку, в яких визначаються права, обов'язки, відповідальність сторін, строки, процентні ставки, інша плата за послуги, пільги, санкції, види забезпечення, які не суперечать чинному законодавству України. Філія має право здійснювати від імені банку інші угоди, які не суперечать чинному законодавству України, згідно з встановленим банком порядку. Укладаючи Додаткові угоди від 18.08.2008 року до Договору про іпотечний кредит № СSІPG40000004918 від 18.04.2008 року та Кредитного договору № СSІPG50000004918 від 18.04.2008 року заступник керівника бізнесу Іпотечне кредитування філії «Черкаське головне регіональне управління «Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» [PERSON] діяла на підставі довіреності № 3271 від 06.04.2007 року, яка була чинною та уповноважувала її на укладення таких угод. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням, з прикладенням печатки юридичної особи. Довіреність № 3271 від 06.04.2007 року підписана Секретарем Правління ЗАТ КБ «Приватбанк» [PERSON], якою уповноважено [PERSON], що обіймає посаду заступника керівника бізнесу Іпотечне кредитування філії «Черкаське головне регіональне управління «Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на здійснення від імені Приватбанку перелічених в ній дій, в тому числі і підписувати кредитні договори. Повноваження Секретаря Правління ЗАТ КБ «Приватбанк» підписувати таку довіреність підтверджуються Статутом ЗАТ КБ «Приватбанк», затвердженим загальними зборами акціонерів від 16.02.2008 року, погодженим НБУ 28.03.2008 року. Тому доводи представника позивачки про те, що вищевказані угоди від імені ЗАТ КБ «Приватбанк» були укладені не уповноваженою на те особою є такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Що стосується доводів позивача про те, що укладенням Додаткових угод від 18.08.2008 року до Договору про іпотечний кредит № СSІPG40000004918 від 18.04.2008 року та Кредитного договору № СSІPG50000004918 від 18.04.2008 року кредитні кошти були конвертовані в іноземну валюту і фактично позивачці на картковий рахунок не перерахувалися, як і Страховій компанії, що в свою чергу є підтвердженням того що кредитні кошти і іноземній валюті позивачці не надавалися, то з цих підстав суд зауважує, що ці обставини стосуються вже порядку виконання сторонами цих Додаткових угод своїх зобов'язань і не мають значення для визначення їх дійсності. Крім того, під час розгляду судом цивільної справи № 2-57/11 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № СSIPG40000004918 від 18.04.2008 року, а також під час розгляду цивільної справи № 711/3616/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення за предмет іпотеки здійснювалася перевірка відповідності даного правочину вимогам закону на момент його укладання, тобто до того, як сторони розпочали виконувати взяті на себе на підставі договору зобов'язання. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.04.2012 року у справі 2-57/11 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № СSIPG40000004918 від 18.04.2008 року в сумі 55929,94 дол. США. До того ж, ухвалою Придніпровського районного суд м. Черкаси від 15.10.2015 року відмовлено задоволенні заяви представника [PERSON] - [PERSON] про перегляд рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.04.2012 року у зв'язку з нововиявленими обставинами. Вказана ухвала залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 15.10.2015 року. Постановою Верховного Суду України від 01.07.2015 року скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.12.2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення за предмет іпотеки, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції (справа № 711/3616/14-ц). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.10.2015 року скасовано рішення Апеляційного суду Черкаської області від 29.10.2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення за предмет іпотеки, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (справа № 711/3616/14-ц). Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 11.02.2016 року скасовано заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.08.2014 року у справі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення за предмет іпотеки та ухвалено нове рішення, яким в рахунок погашення боргу за кредитним договором № СSIPG40000004918 від 18.04.2008 звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру № 14 по бул. Шевченка, 289 в м. Черкаси (справа № 711/3616/14-ц). За приписами ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed