Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою № 18 в будинку № 1 по вул. Козакова у м. Луцьку шляхом визнання її такою, що втратила право користування даним житлом внаслідок відсутності у ньому понад встановлені законом строки. У позовній заяві вказала, що 26 січня 1994 року згідно з розпорядженням комітету по майну комунальної власності Луцької міської ради їй та [PERSON] було передано у приватну власність квартиру [ADDRESS], що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 26 січня 1994 року. Право власності на зазначений обєкт нерухомого майна за вказаними вище особами було зареєстровано в реєстрі прав власності за № 6853. Після смерті [PERSON] позивач успадкувала ? частку квартири [ADDRESS], що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22.04.2015 року. На даний час у спірному житлі - квартирі [ADDRESS] зареєстровано троє осіб: позивач [PERSON], її син [PERSON] та внучка [PERSON], що підтверджено копією будинкової книги. Однак з 2011 року по даний час [PERSON] у даній квартирі не проживає. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, чим створює перешкоди позивачеві належним чином використовувати своєю власністю. У сплаті комунальних послуг [PERSON] не приймає участі. Її реєстрація у квартирі [ADDRESS] носить формальний характер. Просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 18 в будинку № 1 по вул. Козакова у м. Луцьку внаслідок відсутності у ньому понад встановлені законом строки. Позивач [PERSON] в судове подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала з вищенаведених підстав, просила позов задовольнити та розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомила. На думку суду в справі є достатньо документів для її розгляду у відсутності відповідача, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. ст. 224-232 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи. Проаналізувавши документи справи суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Судом встановлено, що 26 січня 1994 року згідно з розпорядженням комітету по майну комунальної власності Луцької міської ради їй та [PERSON] було передано у приватну власність квартиру [ADDRESS], що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 26 січня 1994 року (а.с. 5). Право власності на зазначений обєкт нерухомого майна за вказаними вище особами було зареєстровано в реєстрі прав власності за № 6853. Після смерті [PERSON] позивач успадкувала ? частку квартири [ADDRESS], що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22.04.2015 року (а.с. 6). На даний час у спірному житлі - квартирі [ADDRESS] зареєстровано троє осіб: позивач [PERSON], її син [PERSON] та внучка [PERSON], що підтверджено копією будинкової книги (а.с. 8-10). Однак з 2011 року по даний час [PERSON] у даній квартирі не проживає, що підтверджено висновком перевірки паспортного режиму від 12.05.20115 року (а.с. 11). Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, чим створює перешкоди позивачеві належним чином використовувати свою власність. У сплаті комунальних послуг [PERSON] не приймає участі. Її реєстрація у квартирі [ADDRESS] носить формальний характер. Відповідно до ст.ст. 383, 391 ЦК України позивач має право користуватися своїм житлом на свій розсуд і має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 цього ж Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Своєю реєстрацією у спірному житлі відповідач створює позивачу перешкоди у належному ним користуванні, оскільки плата за комунальні послуги, утримання будинку нараховується, але відповідач участі у витратах на утримання будинку не приймає. Отже, проаналізувавши вищенаведене в сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач правомірно звернулася в суд за захистом порушеного зі сторони відповідача безпідставною реєстрацією у спірному житлі свого права власності, яке їй створює відповідач. Визнання особи такою, що втратила право користування житлом є підставою для зняття її з реєстрації. На стягнення судових витрат позивач не наполягає.

Outcome: approved