Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Акціонерного товариства «Імексбанк» про стягнення вкладу, відсотків, пені, інфляційних, трьох відсотків річних, моральної шкоди, понесених витрат. В обґрунтування позову вказує, що 03.07.2014 року між нею та АТ «Імексбанк», в особі начальника відділення № 492 АТ «Імексбанк» Ковтун Ю.О. було укладено Договір № 1794967076 депозитного банківського вкладу, предметом якого є розміщення нею ([PERSON]) у відповідача депозитного вкладу в сумі 83000 грн., строком на три місяці, з щомісячною виплатою відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 25% річних. 03.07.2014 року нею в повному обсязі були виконані зобов'язання по Договору шляхом внесення готівкою на депозитний рахунок 83000 грн., що підтверджується квитанцією № 292 від 03.07.2014 року. Відповідно до умов депозитного Договору вона 06.08.2014 року додатково внесла на депозитний рахунок 1500 грн., що підтверджується квитанцією № 682 від 06.08.2014 року. Вказує, що 02.10.2014 року, у зв'язку із закінченням терміну депозитного договору 06.10.2014 року, вона письмово звернулася до відповідача з вимогою повернути грошові кошти, що зберігаються на депозитному рахунку АТ «Імексбанк» загальною сумою 84500 грн., однак їй в усному порядку було відмовлено у видачі вкладу та запропоновано виплату коштів по 500 грн. кожного робочого дня, починаючи з 06.10.2014 року, а з 31.10.2014 року по 100 грн. щодня. Не погоджуючись із вказаною пропозицією, вона 06.10.2014 року звернулася з письмовою заявою до Управління НБУ в Черкаській області з вимогою посприяти у видачі грошових коштів загальною сумою 84500 грн., термін повернення яких настав 06.10.2014 року та які неправомірно утримуються відповідачем. Листом від 09.10.2014 року № 10-022/3721 за підписом начальника управління НБУ в Черкаській області їй було рекомендовано звернутися до суду з метою захисту законних прав та інтересів. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Неповернення відповідачем повної суми депозиту та відсотків у встановлений договором строк свідчить про неналежне виконання відповідачем зобов'язань за Договором та порушення з боку відповідача вимог цивільного законодавства, що є підставою для звернення до суду з даним позовом. Вказує, що станом на 23.02.2015 року відповідач частково погасив заборгованість за депозитом в сумі 16950 грн. і заборгованість на даний час складає за вкладом - 67550 грн., за процентами за користування коштами з розрахунку 25% річних за період з 06.10.2014 року по 19.02.2014 року - 6684 грн. 01 коп. Відповідно до п.п. 3.1 Договору № 1794967077 від 03.07.2014 року, за кожен день несвоєчасного виконання грошових зобов'язань відповідач сплачує пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення, що дорівнює 9758 грн. 65 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Сума 3% річних за період з 06.10.2014 року по 19.02.2015 року складає 802 грн. 08 коп. Інфляційні втрати за період з 06.10.2014 року по 19.02.2015 року складають 8960 грн. 80 коп. Загальна сума заборгованості відповідача за Договором № 1794967076 банківського вкладу від 03.07.2014 року станом на 19.02.2015 року складає 93755 грн. 54 коп. Також вказує, що відмовою відповідача у поверненні їй депозит у повному обсязі спричинили їй фізичні та душевні страждання, тяжкі переживання щодо долі своїх заощаджень. Впродовж останніх місяців вона та її родина знаходяться у скрутному матеріальному становищі. Відповідно до ст.ст. 23, 611 ЦК України відповідач повинен відшкодувати нанесену їй моральну шкоду, шляхом виплати грошової компенсації, яку вона оцінює в 20000 грн. Також вказує, що відповідно до ст. 22 ЦК України відповідач повинен відшкодувати їй понесені нею витрати в сумі 187 грн. А тому, просить стягнути з відповідача - АТ «Імексбанк» на її користь заборгованість за Договором № 1794967076 банківського вкладу від 03.07.2014 року в розмірі 93755 грн. 54 коп., з яких: залишок вкладу - 67550 грн.; проценти в розмірі - 6684 грн. 01 коп.; пеня в розмірі - 9758 грн. 65 коп.; 3% річних - 802 грн. 08 коп.; інфляційне збільшення - 8960 грн. 80 коп., а також моральну шкоду в сумі 20000 грн. та понесені нею витрати в сумі 187 грн. Ухвалою суду, занесеною до журналу судових засідань, до участі в справі притягнуто Тимчасову адміністрацію у АТ «Імексбанк». В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача - АТ «Імексбанк» не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено в судовому засіданні 03.07.2014 року між АТ «Імексбанк», в особі начальника відділення № 492 АТ «Імексбанк» Ковтун Ю.О., та [PERSON] було укладено Договір № 1794967076 про приєднання до публічного Договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року, на суму 83000 грн., строком на три місяці - до 06.10.2014 року, з виплатою відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку 25% річних. Згідно п. 6.2 Публічного договору №1 банківського вкладу повернення вкладу здійснюється Банком готівкою або в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на банківській рахунок, який зазначений Вкладником у Договорі про приєднання до Договору чи за письмовою заявою Вкладника на інший рахунок. Пунктом 8.3.4. Публічного договору №1 передбачено повернення Вкладнику суми депозиту після закінчення терміну дії Договору, на першу вимогу Вкладника, готівкою або в безготівковій формі за заявою Вкладника, шляхом перерахування на поточний/картковий рахунок Вкладника. У визначений договором строк відповідач - АТ «Імексбанк» кошти позивачці [PERSON], не зважаючи на вимогу останньої від 02.10.2014 року, не повернув. Також в судовому засіданні встановлено, що станом на 19.02.2015 року відповідач - АТ «Імексбанк» частково повернув позивачці [PERSON] вклад в сумі 16950 грн., що стверджується заявами на видачу готівки. Таким чином, станом на 19.02.2015 року заборгованість відповідача перед [PERSON] за вкладом складає 67550 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За умовами укладеного між сторонами договору банківського вкладу, строк дії вкладу складав 3 місяці від дати внесення вкладу на відповідний рахунок - до 06.10.2014 року. У зв'язку з цим Банк був зобов'язаний повернути позивачці депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору - 06.10.2014 року, однак цього не зробив, чим порушив вимоги ст. 1060 ЦК України. Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Вклад позивачці повернутий лише частково - 16950 грн., в зв'язку з чим станом на 19.02.2015 року існує заборгованість в сумі 67550 грн., а тому Банк зобов'язаний повернути позивачу вказану суму вкладу, а також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - три відсотки річних та інфляційні до дня фактичного повернення вкладу. Крім того, відповідно до п. 3.1 Договору № 1794967077 банківського рахунку від 03.07.2014 року Банк повинен сплатити позивачці пеню у розмірі 0,1% несвоєчасно або неправильно зарахованої (списаної) суми за кожний день прострочення. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що на підставі постанови правління НБУ № 50 «Про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів прийнято рішення № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк» в АТ «Імексбанк» запроваджено Тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 27 січня 2015 року по 26.04.2015 року. У відповідності з вимогами ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом. Отже, у зв'язку з введенням з 27.01.2015 року тимчасової адміністрації АТ «Імексбанк» та з огляду на вищевказані вимоги закону, відсутні підстави для нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача пені, трьох відсотків річних та інфляційних за період з 27.01.2015 року по 19.02.2015 року. А тому, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки [PERSON] пені, трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання та інфляційних, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 06.10.2014 року по 26.01.2015 року включно (введення тимчасової адміністрації), що становить 112 днів. За період з 06.10.2014 по 26.01.2015 року: 3% річних складають 474 грн. 93 коп.; інфляційні складають 6497 грн. 90 коп.; пеня складає 8137 грн. 45 коп. Таким чином до стягнення з Акціонерного товариства «Імексбанк» на користь [PERSON] за Договором № 1794967076 банківського вкладу від 03.07.2014 року підлягає вклад в розмірі 67550 грн., 3% річних в сумі 474 грн. 93 коп., інфляційні в сумі 6497 грн. 90 коп., пеня в сумі 8137 грн. 45 коп., а всього: 82660 грн. 28 коп. Разом з тим, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову позивачки [PERSON] в частині стягнення з відповідача на її користь процентів за період з 06.10.2014 року по 19.02.2015 року, виходячи із розрахунку 25% річних, оскільки строк дії договору закінчився 06.10.2014 року. Також суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в розмірі 20000 грн., виходячи із наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Встановлено, що спір між сторонами регулюється цивільним законодавством про банківській вклад та про захист прав споживачів. Відповідно до п. 5 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року з послідуючими змінами та доповненнями споживачі мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією, у випадках, передбачених законом. Разом з тим, ні норами ЦК України, ні Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено відшкодування моральної шкоди в даних спірних відносинах. Крім того, умовами договору строкового банківського вкладу, укладеного між сторонами, також не передбачено, що моральна шкода відшкодовується винною стороною. Згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак позивачкою [PERSON] в судовому засіданні не надано належних доказів про те, що їй винними діями відповідача завдано моральної шкоди та доказів причинного зв'язку між погіршенням стану здоров'я позивача та діями відповідача. Також суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] в частині стягнення з відповідача на її користь понесених нею витрат в сумі 187 грн., оскільки в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами, що такі витрати були понесені позивачкою саме у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 826 грн. 60 коп. ( пропорційно до задоволених позовних вимог).

Outcome: partial