Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Лисичанського міського суду з заявою про встановлення факту сумісного проживання, заінтересована особа Головне Управління пенсійного фонду України в Житомирській області, в якій зазначила, що [INFO] року в м.Алчевську Луганської області помер її чоловік [PERSON], [INFO] Її чоловік був підполковником служби МВС України. Вона з чоловіком проживали разом у [ADDRESS] з 15.02.1982 року. Як вимушений переселенець [PERSON] знаходився з листопада 2014 р. по листопад 2015р. у м. Житомир, але у зв'язку з погіршенням стану здоров'я та потребі в постійному сторонньому догляді, був вимушений повернутися додому у м. Алчевську, де вона забезпечувала цей догляд. За станом здоров'я [PERSON] не зміг в подальшому виїхати з тимчасово окупованої території України та не отримував пенсію з грудня 2015 р. по день смерті. Для одержання в законному порядку пенсії, недоотриманої її чоловіком у зв'язку з його смертю, вона звернулася до Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців м.Житомир, де пред'явила всі необхідні документи, в тому числі «справку ЖЄУ №4 Алчевского жилищно-эксплутационного объединение», яка підтверджує її сумісне проживання з [PERSON] на день його смерті. Однак, їй відмовили у виплаті пенсії чоловіка, оскільки довідка, яка підтверджує факт сумісного проживання не є дійсною. Встановлення факту сумісного проживання їй необхідно для оформлення спадщини. Заявник у судовому засіданні заяву підтримала, надала пояснення аналогічні обставинам, викладеним в заяві, додала, що з 08.12.2014 р. по 22.12.2014р. чоловік перебував у шпиталі м.Житомир. 30 грудня 2014 року повернувся до м.Алчевська. Пенсію отримував до листопада 2015 року. У 2016-2017рр. пенсію не отримував. Вона була зареєстрована як внутрішньо переміщена особа у м.Рубіжне Луганської області, але там не проживала. Представник заявника [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала, надала пояснення аналогічні обставинам, викладеним в заяві. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, до суду надав відзив на заяву, в якій посилається на те, що недоотриманої пенсії по пенсійній справі [PERSON] немає, оскільки в період з 01.11.2015 р. по [INFO]. він не проживав на території Житомирської області. Виплата пенсії за період з 01.11.2015 р. по [INFO]. [PERSON] не проводилась на підставі витягу з протоколу №5 від 19.07.2016р. засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Корольовської районної ради м.Житомир. [PERSON] помер [INFO]. Відповідно до ст.61 Закону, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв'язку із його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім'ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім'ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Просили відмовити у задоволенні позову. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що проживає з заявницею по сусідству у м.Алчевську Луганської області. Заявниця була заміжня, проживала разом з [PERSON] Він хворів та приблизно у вересні 2017 року помер. За життя, [PERSON] та заявниця з 1982 року постійно проживали у [ADDRESS]. Іноді виїжджав на лікування до м.Житомир. Останній раз виїжджав у 2014 році, коли почалося АТО. Потім повернувся до м.Алчевську. де проживав з [PERSON] по день його смерті. Вона доглядала за ним, оскільки [PERSON] потребував догляду через хворобу. Коли останній помер, [PERSON] здійснила його поховання у м.Алчевську. Суд, вислухавши пояснення заявника та його представника, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 1218, 1220, 1221, 1223, 1258 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у шестимісячний термін з часу відкриття спадщини. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (рос.мовою) 14 декабря 1979 года заключили брак [PERSON] и [PERSON], о чем сделана актовая запись № 1389. После заключения брака фамилия жены - [PERSON] (а.с.12). Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 21.09.2017 року Алчевським міським відділом ДРАЦС у Луганській області, [INFO] року помер [PERSON], про що зроблено актовий запис № 121 (а.с.13). Відповідно до акту про обстеження квартири, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], який помер [INFO] року. В даній квартирі зареєстровані [PERSON] та його дружина [PERSON]. При опитуванні сусідів, встановлено, що в вищевказаній квартирі [PERSON] проживала разом з чоловіком [PERSON] по день його смерті - [INFO] року (а.с.14). В квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - дружина та [PERSON], який помер [INFO] року (а.с.15). Листом № 2563/Ю-7 від 14.11.2017р., наданого ГУ ПФУ в Житомирській області, [PERSON] роз'яснено, що [PERSON] перебував на обліку в головному управлінні та отримував пенсію за вислугу років відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як внутрішньо переміщена особа, в порядку визначеному законодавством. Відповідно до ст.61 Закону, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв'язку із його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім'ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім'ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Таким чином, виплатити недоодержану пенсію немає підстав, оскільки не підтверджено факт проживання разом з померлим пенсіонером до дня його смерті. Беручи до уваги, що заявник спадщину прийняла своєчасно, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS], проте не може реалізувати своє право на спадщину, оскільки відсутній документ, котрий свідчить про факт сумісного проживання разом із спадкодавцем, а тому за таких підстав суд вважає можливим встановити факт сумісного проживання [PERSON] з [PERSON], померлим [INFO] року. Таким чином, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд знаходить достатньо підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання, заінтересована особа - Головне Управління пенсійного фонду України в Житомирській області.

Outcome: approved