Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтовувала тим, що з відповідачем [PERSON] з 17 грудня 1984 року у шлюбі, який було розірвано рішенням Маневицького районного суду від 6 березня 2017 року. Оскільки відповідач нікому не платить аліменти та має можливість сплачувати кошти на її утримання, оскільки отримує пенсію, є в працездатному віці, може працювати і на даний час працює у Польщі та має місячний дохід в сумі 2\~000 3\~000 злотих, на відміну від неї, яка є інвалідом 1 групи, потребує стороннього догляду і допомоги. Крім того зазначала, що стала інвалідом в результаті протиправної поведінки [PERSON], який наніс їй умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило втрату функцій нижніх кінцівок. Оскільки з вини відповідача пересувається в інвалідному кріслі вже багато років, а відповідач відмовився добровільно допомогти матеріально і понести відповідальність за свій вчинок та опікуватися нею, незважаючи на те, що щомісячні витрати перевищують дохід (пенсію) і необхідними є кошти на закупівлю ліків, комунальні послуги та опікуна, звернулася до суду і просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 2\~000 гривень щомісячно, з моменту звернення до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилася, надіслала суду заяву, в якій просила, у зв»язку зі станом здоров»я та відсутності коштів на приїзд, справу розглянути у її відсутності, позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], кожен зокрема, позов заперечили повністю, просили відмовити за безпідставністю. Заслухавши відповідача та його представника, кожного зокрема, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази у їх сукупності, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Згідно частини 2 ст. 76 СК України після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. За положеннями частин 3, 4 ст.75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що право на утримання після розірвання шлюбу має один із колишнього подружжя за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: непрацездатність одного з колишнього подружжя; потреба у матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) після розірвання шлюбу має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 17 грудня 1984 року у шлюбі, який було розірвано рішенням Маневицького районного суду від 6 березня 2017 року (а.с. 12-13). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є інвалідом І групи за наслідками аварії на ЧАЕС та отримує пенсію по інвалідності ( а.с.5,6). Згідно довідки, виданої управлінням Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області від 4 вересня 2015 року, [PERSON] перебуває на обліку і отримує пенсію по інвалідності, зокрема, з березня 2015 року по серпень 2015 року щомісячно отримувала по 1\~955 гривень (а.с.8). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено на 2017 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року 1\~247 гривень, з 1 травня 1\~312 гривень, з 1 грудня 1\~373 гривні. Отже, на підставі наданих позивачем доказів, суд приходить висновку, що [PERSON] отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні частини четвертої ст. 75 СК України та частини 2 ст. 76 СК України. Крім того, з пояснень допитаної в якості свідка [PERSON], яка є спільною дочкою сторін, встановлено, що з 2012 року батько періодично проживає разом з нею, оскільки допомагає будувати будинок. Раніше він постійно надавав мамі матеріальну допомогу і допомагав їй переїжджати в Польщу, де вона проживає разом з іншою дочкою. Витрачатися на медикаменти необхідності немає, оскільки позивач отримує страховку. Відповідач [PERSON]П згідно довідки, виданої Камінь Каширського об»єднаного управління Пенсійного фонду України від 22 травня 2017 року отримує пенсію в розмірі 949 гривень щомісячно (а.с. 57). Із матеріалів, що надійшли з Маневицького ВП ГУНП на вимогу суду та досліджених в судовому засіданні, не вбачається, що інвалідність позивача внаслідок протиправних дій відповідача. Статтями 10, 57, 60 ЦПК України унормовано, що суд вирішує цивільно правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов»язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи. На підставі вищевикладеного, враховуючи вказані норми права, а також те, що сторонами не надано доказів, а в судовому засіданні не встановлено підстав для стягнення аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON], суд приходить висновку про відмову у задоволенні позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі ст.ст. 75, 76 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed