Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до АТ «Райффайзен Банк Аваль», про визнання недійсним кредитного договору. У позові вказувала, що 24.04.2007 року між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №014/05/221, відповідно до п.п.2, 3, 4 ч.1 якого відповідач надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на умовах, а саме: розмір кредиту становить 80 000,00 доларів США, виплата проводиться в один транш в розмірі 80 000,00 доларів США, цільове використання на проведення ремонту та реконструкції нерухомого майна, річна база нарахування процентів 360,00 днів у році, з кінцевою датою повернення кредиту 25.04.2017 року, з процентною ставкою, за користування кредитом в розмірі 13,00% річних. Повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтентних платежів згідно з графіком погашення до цього договору. Пунктом 1.1 ч.2 кредитного договору визначено предмет договору, а саме ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надає позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній у ч.1 цього договору, а позичальник приймає, зобов`язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у цьому договорі. Відповідно до п.1.1.1, п.1.1.2 кредитного договору, для облікових цілей банк відкриває позичальнику позичковий рахунок, де обліковується заборгованість позичальника за кредитом. Погашення заборгованості за кредитом та процентами може здійснюватися позичальником з поточного рахунку у банку або внесенням готівки в касу банку. Відповідно до п.1.7.1 ч.2 кредитного договору, відповідач здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною заявкою позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом перерахування кредитних коштів у безготівковій формі на поточний рахунок позичальника в банку тощо. Відповідно до п.1.1.1, п.1.11.1 ч.2 кредитного договору, усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватися позичальником у валюті кредиту, в строки та на умовах, встановлених договором. Інші платежі згідно з умовами договору, розраховуються у валюті кредиту і підлягають сплаті у валюті України виходячи із валютного курсу НБУ на день сплати. 19.01.2009 року між Банком та позивачем укладено додаткову угоду №1, згідно умов якої встановлено новий графік погашення заборгованості. 24.07.2009 року укладено додаткову угоду №014/05/221/2, згідно умов якої сторони досягли згоди щодо зміни умов погашення (реструктуризацію) кредитної заборгованості. 23.02.2010 року укладено додаткову угоду №014/05/221/3, згідно умов якої сторони досягли згоди щодо зміни умов погашення (реструктуризацію) кредитної заборгованості. 12.02.2012 року укладено додаткову угоду №014/05/221/4, відповідно до умов якої сторони домовились тимчасово, на період з 25.01.2012 року по 25.07.2012 року, зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми кредиту та змінити строк його сплати. Вважає кредитний договір у редакції станом на день звернення до суду незаконним. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що: Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30.01.2013 року у справі №713/112/13 вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції заборгованість за кредитним договором №014/05/221 від 24.04.2007 року станом на 19.11.2012 року, яка становить 69649,33 доларів США, (що еквівалентно станом на 30.01.2013 року згідно довідки НБУ 100 доларів США - 799,3000 грн.) в розмірі 556707,09 грн. За змістом рішення суду [PERSON] з серпня 2012 року належним чином не виконує умови договору, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Станом на 19.11.2012 року заборгованість за кредитним договором становить 69649,33 доларів США, яка складалася із наступного: 65282,32 доларів США - заборгованість за кредитом; 4015,70 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 351,31 доларів США - пеня за несвоєчасність сплати кредиту та відсотків, що еквівалентно станом на 30.01.2013 року згідно довідки НБУ 100 доларів США - 799,3000 грн. в сумі - 556707,09 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, довідкою НБУ. Зазначала, що вказана заборгованість нічим не підтверджена і фактично є незаконною. Рішення суду вступило в законну силу тільки по формальним причинам: відсутність у позичальника можливості фахово спростувати подані банком так звані докази; рішення суду було заочним і суд відмовився його скасовувати для перегляду. На замовлення представника позивача ТОВ «Інститут судових експертиз» провів економічне дослідження та 30.06.2016 року судовий експерт надав висновок №07/002/1027/5 експертного економічного дослідження. Відповідно до п.1.1.1 ч.2 кредитного договору, для облікових цілей банк відкриває позичальнику позичковий рахунок, де обліковується заборгованість позичальника за кредитом. В матеріалах справи наявна довідка від 10.04.2007 року, підписана від імені [PERSON] , зі змісту якої встановлено, що в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відкриті поточні рахунки № [NUMBER] (USD, ЕUR), № [NUMBER] (ЕUR). Згідно висновку експертного дослідження, в наданих на дослідження матеріалах відсутні заяви на відкриття поточного рахунку на користь позичальника (клієнта банку), договори банківського рахунку, укладеного між банком та позичальником на відкриття та обслуговування цього поточного рахунку, оформлення яких передбачено вимогами Постанови Правління НБУ від 12.11.2003 року №492. Відповідно до листа ГУ Міндоходів у Чернівецькій області від 31.05.2013 року №19/01/18-211 (арк.70-72 Висновку) станом на 29.05.2013 року в органах Міндоходів у Чернівецькій області відсутня інформація про наявність відкритих рахунків банківських установах на [PERSON] Згідно висновку, не надається за можливе обґрунтувати та документально підтвердити видачу банком позичальнику кредитних коштів в розмірі 80 000,00 доларів США, оскільки в матеріалах відсутні та на дослідження не надані первинні документи банку позичальника щодо обґрунтованості надання кредитних коштів за кредитним договором №014/05/221 від 24.04.2007 року, регістри аналітичного бухгалтерського обліку банку операцій за вказаним кредитним договором за період з 24.04.2007 року по 04.03.2013 року, у тому числі виписки за поточним рахунком позичальника; надана на дослідження в матеріалах копія на видачу готівки №К12/2 (арк..46 Висновку) на видачу з поточного рахунку № [NUMBER] через касу кредитора (дебет рахунку № [NUMBER] , кредит рахунку № [NUMBER] ) 80000,00 доларів США, містить штамп банку з датою 26.04.2007 року, але надруковану дату здійснення операції неможливо прочитати. Враховуючи відсутність у наданих на дослідження матеріалах заяви на відкриття поточного рахунку на користь позичальника (клієнта банку), договору банківського рахунку, укладеного між банком та позичальником на відкриття та обслуговування поточного рахунку, оформлення яких передбачено вимогами Постанови Правління НБУ від 12.11.2003 року №492, обґрунтувати використання банком поточного рахунку №2620117700 для зарахування та сплати грошових коштів за вказаним кредитним договором, за наданими на дослідження матеріалами не надається за можливе. Отже не надається за можливе обґрунтувати та документально підтвердити видачу банком позичальнику кредитних коштів в розміру 80 000,00 доларів США. Також згідно висновку судово-економічної експертизи обґрунтувати встановлення банком порядку нарахування пені в іноземній валюті (долар США) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, взятих на себе позичальником згідно кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, за наданими матеріалами не надається за можливе. Разом з тим, до компетенції експерта не належить встановлення законодавчої обґрунтованості умов кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, у тому числі стосовно узгодження сторонами порядку нарахування та сплати штрафних санкцій по ньому. Зазначала, що експерт хотів наголосити, що встановити відповідність методу нарахування банком процентів за користування кредитом та комісійної винагороди за кредитним договором №014/05/221 від 24.04.2007 року вимогам положення банку «Про кредитування», за наданими матеріалами не надається за можливе, оскільки в матеріалах відсутні та на дослідження не надані внутрішні нормативні документи АТ «Райффайзен Банк Аваль» стосовно документування та бухгалтерського обліку операцій з кредитування фізичних осіб-підприємців (технологічна карта, програми кредитного продукту положення, інструкції тощо), зі змінами та доповненнями, чинні протягом дії кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, в тому числі стосовно встановлення порядку нарахування банком відсотків за користування кредитом та комісійних винагород за управління кредитом, операціями купівлі-продаж іноземної валюти банку за дорученнями клієнтів тощо. Проведеними дослідженнями встановлена відповідність методу нарахування банком процентів, яка передбачена умовами кредитного договору, методу «факт/360», які згідно вимог п.1.16-1.18 гл.1, розділу Постанови Правління НБУ від 18.06.2003 року №255 «Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, умовно в році 360 днів. Встановити відповідність методу нарахування банком комісій за користування управління кредитом за кредитним договором №014/05/221 від 24.04.2007 року вимогам нормативно-правових актів НБУ не надається можливим оскільки вимоги до методу нарахування банками комісій під час надання тих чи інших банківських послуг, НБУ в частині кредитних операцій конкретизовані. Тобто у кредитному договорі №014/05/221 від 24.04.2007 року є недійсні положення, що регулюють відшкодування пені у іноземній валюті. Крім того, у висновку зазначено, що обґрунтувати використання банком поточного особового рахунку № [NUMBER] для приймання грошових коштів в погашення кредиту за вказаним кредитним договором у період з 25.05.2007 року по 24.10.2008 року за наданими на дослідження матеріалами не надається за можливе. Також не надається за можливе обґрунтувати оформлення банком позичальнику 26.02.2008 року примірника первинного документа, у вигляді меморіального ордеру (арк.82 Висновку), в якому також не зазначені посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення. При цьому, враховуючи відсутність у наданих на дослідження матеріалах заяви на відкриття поточного рахунку на користь позичальника (клієнта банку), договору банківського рахунку, укладеного маж банком та позичальником на відкриття та обслуговування поточного рахунку, оформлення яких передбачено вимогами Постанови Правління НБУ від 12.11.2003 року №492, обґрунтувати використання банком поточного рахунку №2620728753 для зарахування та сплати грошових коштів за вказаним кредитним договором, за наданими на дослідження матеріалами не надається за можливе, оскільки графи «Поточний рахунок», «Позичковий рахунок», «Рахунок процентів» п.2 ч.1 кредитного договору не заповнені, а в Додатку №1 до кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року вказаний позичковий рахунок № [NUMBER] . Таким чином, первинними документами не підтверджується відкриття рахунку та видачі її позичальнику, та кредитний договір №014/05/221 від 24.04.2007 року є недійсним. Стверджувала, що на підставі проведеного економічного дослідження можна дійти висновку, що вона не отримувала кредитні кошти у доларах. Невизначеність щодо обсягу наданого банком позичальнику кредиту, та валюти кредитування унеможливлює розрахувати кредитні зобов`язання позичальника, внаслідок чого не видається за можливе перевірити вірність розрахунків заборгованості позичальника перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та не видається за можливе розрахувати власний графік погашення кредитних зобов`язань. З тих же підстав розрахувати заборгованість по тілу кредиту, відсотках та пені, у тому числі за кредитним договором не видається за можливе. Висновком експерта встановлено, що немає документального підтвердження факту отримання нею обумовлених у кредитному договорі 80000,00 доларів США кредитних коштів, таким чином, є всі правові підстави вказувати на те, що спірний договір є недійсним. Проведеним дослідженням наданої в матеріалах копії заяви на видачу готівки №К12/2 встановлено видачу грошових коштів з поточного рахунку № [NUMBER] у сумі 80000,00 доларів США з поточного рахунку № [NUMBER] через касу кредитора (дебет рахунку № [NUMBER] , кредит рахунку № [NUMBER] ). Вказаний первинний документ містить штамп банку з датою 26.04.2007 року, але надрукована дата здійснення операції нечитабельна. Враховуючи відсутність у наданих на дослідження матеріалах заяви на відкриття поточного рахунку, укладеного між банком та позичальником на відкриття обслуговування поточного рахунку, оформлення яких передбачено вимогами Постанови Правління НБУ від 12.11.2003 року №492, обґрунтувати використання банком поточного рахунку №2620117700 для зарахування та сплати грошових коштів за вказаним кредитним договором, за наданими на дослідження матеріалами не надається за можливе. Вважає, що висновок експерта і обставини укладення правочину, його зміст вказують на те, що зі сторони відповідача - надавача фінансових послуг вчинено обман споживача (позичальника), а тому такий правочин повинен бути визнаний судом недійсним. Акцентує увагу, що правочин вчинено під впливом обману зі сторони відповідача слабшого учасника ринку фінансових послуг - позичальника. Банк ввів в обману, що уклав з позичальником валютний кредит, його видав в гривні, по бухгалтерському обліку провів в гривні і в день видачі кредиту у касі банку не було іноземної валюти (доларів по звіту каси). Тому введення її в оману при укладанні кредитного договору щодо розміру процентної ставки за кредитом, що безумовно є істотною умовою кредитного договору, є підставою для визнання кредитного договору недійсним в цілому, як такого, що укладено з введенням в оману, на підставі ч.1 ст.230 ЦК України. Крім того, укладання спірного договору стало наслідком нечесної підприємницької практики зі сторони банку, яка полягала також у вчиненні дій, які є проявом недобросовісної конкуренції (ч.1 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Такий договір є недійсним на підставі ч.6 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів». Враховуючи те, що трирічний строк, встановлений ст.362 ЦПК України, на звернення з заявою про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами сплив, рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30.01.2013 року у справі №713/112/13 не може бути переглянуте у зв`язку з обставинами, що встановлені у висновку №07/002/1027/5 експертного економічного дослідження від 30.06.2016 року та випливають із позовних вимог даної справи, а саме визнання недійсним правочину - кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року. Посилаючись на ч.2 ст.369 ЦПК України зазначила, що її права та майнові інтереси може бути захищено судом припиненням дії, яка порушує її права шляхом визнання виконавчого листа №713/112/13-ц від 18.07.2013 року про стягнення заборгованості за кредитним договором з неї на користь відповідача таким, що не підлягає виконанню. Жодних судових витрат позивач не планує понести. Просила визнати недійсним кредитний договір №014/05/221 від 24.04.2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист № 713/112/13-ц від 18.07.2013 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] . заявлений позов підтримала, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Підтримала відповідь на відзив на позов відповідача, у якій зазначила, що у кредитному договорі взагалі не вказано, що кошти надаються на ремонт чи реконструкцію нерухомого майна, яким є приміщення бару чи прибудова до нього. Даний кредит було надано відповідачем споживачу [PERSON] саме на споживчі цілі, а саме: закупівлю будівельних матеріалів для ремонту особистого нерухомого майна [PERSON] . Стороною договору виступала фізична особа, а не суб`єкт підприємницької діяльності. Тому на дані правовідносини поширюється дія ЗУ «Про захист прав споживачів». У позовній заяві позивачем вказано, що позов ґрунтується на висновку №07/002/1027/5 від 30.06.2016 року економічного дослідження кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, складеному ТОВ «Інститут судових експертиз», який є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом у даній справі і є підставою для задоволення позовних вимог позивача. Даний експертний висновок проводився експертами ТОВ «Інститут судових експертиз» на підставі матеріалів цивільної справи №713/112/13, яку було вирішено заочним рішенням Вижницького районного суду і стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості, яка, як вже можна зробити висновок після експертного дослідження, взагалі не підтверджена банком документально і рішення суду вступило в законну силу тільки тому, що [PERSON] не могла сама фахово спростувати подані банком документи на підтвердження її заборгованості. Все зазначене у висновку доводить, що кредитний договір був укладений під впливом обману зі сторони відповідача з використанням нечесної підприємницької діяльності та відповідно є підставою для визнання такого кредитного договору недійсними. Посилання на рішення Печерського районного сулу м. Києва від 13.05.2013 року безпідставне. Висновком експерта встановлено, що немає документального підтвердження факту отримання [PERSON] обумовлених в кредитному договорі 80 000,00 доларів США кредитних коштів, а тому є всі правові підстави вказувати, що спірний договір є недійсним. Експертне дослідження проводилося у 2016 році, тому його і не було досліджено Вижницьким районним судом і не взято до уваги висновки експерта щодо факту недійсності кредитного договору. [PERSON] не будучи фахівцем у галузі права та економічних знань, та не маючи належної правової допомоги, не мала можливості фахово спростувати позовні вимоги банку, які були підтверджені тільки власними їх розрахунками, які, як вказує проведене експертне дослідження, не підтверджують ні суми заборгованості [PERSON] ні навіть саме отримання нею коштів у сумі 80000,00 доларів США. Про порушення своїх прав позивач дізналася тільки у липні 2018 року після отримання висновку економічного дослідження, отриманого від ТОВ «Інститут судових експертиз» №07/002/1027/5 від 30.86.2016 року, з якого довідалася що оскаржуваний кредитний договір було вчинено щодо неї під впливом обману щодо валюти кредиту, розміру процентної ставки та ін. Крім того зазначила, що відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, який у договорі визначено 25.04.2017 року. Тому вважає, що позивач звернувся з позовом у межах строків позовної давності. Правова позиція ВСУ у справі №6-503цс16 від 25.05.2016 року. Просила позовну заяву [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», про визнання кредитного договору недійсним, а виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та стягнення понесених збитків задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача Куриш В.І. заявлений позов не визнав, підтримав відзив на позов, у якому зазначено, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Відповідно до кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») було надано [PERSON] кредит у сумі 80000,00 доларів США строком по 25.04.2017 року зі сплатою 13,00 % річних. П.1.1 ч.2 кредитного договору передбачено, що банк надає позичальнику кредит в розмірі та валюті, визначеній частиною 1 кредитного договору. Згідно п.1.7.1. кредитного договору банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами шляхом перерахування кредитних коштів в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника в банку. На виконання вказаного пункту кредитного договору банк перерахував в безготівковій формі на відкритий поточний рахунок позивача № [NUMBER] кредитні кошти в сумі 80000,00 доларів США однією сумою, які позивачем були отримані через касу банку шляхом їх видачі з поточного рахунку 26.04.2007 року. Відкриття поточного рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] підтверджується довідкою від 10.04.2007 року. П.1.12.1 кредитного договору передбачено, що при одержанні кредиту позичальник усвідомлює та гарантує, що умови даного договору для нього є зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин, позичальник спроможний здійснити цей договір і виконання зобов`язання по ньому, оскільки він не має обмежень у праві і дієздатності. Сторони погодили, що з укладанням цього договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору (п.1.12.2 кредитного договору). Таким чином, з укладенням сторонами кредитного договору сторони узгодили всі його істотні умови, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, річну відсоткову ставку, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Позивач особистим підписом засвідчила, що вона ознайомилася з умовами кредитування. Позивач добровільно виявила бажання скористатися послугами банку та укласти кредитний договір. При визначенні умов договору про надання кредиту остання діяла вільно, виходячи з власних інтересів, самостійно прийняла рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з контрагентом визначивши характер договору, який вони уклали, його умови (зміст), в тому числі порядок видачі та погашення кредиту, підписала його та протягом тривалого часу виконувала свої зобов`язання. В подальшому на підтвердження взятих на себе зобов`язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем були укладені додаткові угоди, а саме: Додаткова угода №1 від 19.01.2009 року до кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року; Додаткова угода №014/05/221/2 від 24.07.2009 року до кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року; Додаткова угода №014/05/221/3 від 23.02.2010 року до кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року; Додаткова угода №014/05/221/4 від 12.01.2012 року до кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року. Крім того, рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30.01.2013 року у справі за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/05/221 від 24.04.2007 року та звернення стягнення на предмет іпотеки встановлено факт укладення між банком та [PERSON] кредитного договору, отримання нею 80000,00 доларів США на підставі цього договору, та у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору вирішено стягнути заборгованість за кредитним договором та звернути стягнення на предмет іпотеки. Вказане рішення набрало законної сили, [PERSON] не оскаржувалось. Вважає, що є встановленим факт отримання [PERSON] кредиту в сумі 80000,00 доларів США та відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню у даній справі. Крім того згідно п.2, 5 частини 1 кредитного договору кошти видаються на проведення ремонту та реконструкції нерухомого майна, якими є приміщення бару площею 45,7 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та прибудова до бару площею 167,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказані приміщення позивачем передано в іпотеку банку згідно договору іпотеки №014/05/221/612 від 26.04.2007 року. Оскільки позивачу надані кредитні кошти для проведення ремонту та реконструкції приміщення бару та прибудови до бару, то на дані правовідносини не поширюється дія ЗУ «Про захист прав споживачів». Позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що кредитний договір був укладений під впливом омани, обману, з використанням нечесної підприємницької діяльності, та відповідно визнання такого кредитного договору недійсним. Відповідно відсутні правові підстави і для визнання виконавчого листа №713/112/13-ц про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню. Також вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності оскарження кредитного договору, оскільки він укладений 24.04.2007 року, а тому з цього часу обчислюється трирічний строк позовної давності. Позивач звернувся з позовом про визнання кредитного договору недійсним в березні 2018 року, за спливом трирічного строку позовної давності. Просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року. За клопотанням позивача ухвалою суду від 02.04.2018 року витребувано докази, а саме: оригінал кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». 07.11.2018 року представник відповідача Куриш В.І. виконав ухвалу суду та надав оригінал кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». За клопотанням представника позивача [PERSON] ухвалою суду від 06.05.2019 року витребувано докази: оригінал заяви [PERSON] на відкриття поточного рахунку на користь Позичальника; оригінал Договору банківського рахунку, укладеного між банком та позичальником [PERSON] на відкриття та обслуговування поточного рахунку, оформлення яких передбачено вимогами Постанови Правління НБУ від 12.11.2003 року №492; оригінал меморіального первинного документу, що містить відомості про операцію з надання кредиту за кредитним договором №014/05/221 від 24 квітня 2007 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». 20.05.2019 року від АТ «Райффайзен Банк Аваль» на виконання ухвали від 06.05.2019 року надійшов лист №81-17/36-10 від 16.05.2019 року, у якому зазначено, що 24.04.2007 між громадянкою [PERSON] , ІПН [NUMBER] та Чернівецькою обласною дирекцією АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір №014/05/221 про надання кредитних коштів в сумі 80 000 доларів США. Відповідно до вимог п.1.3.3 ч.2 зазначеного кредитного договору виникнення у позичальника права на отримання кредиту виникало у разі наявності в банку рахунку позичальника в валюті кредиту. На момент укладення кредитного договору клієнт [PERSON] користувалася відкритим у базовому відділенні Чернівецької обласної дирекції Банку на її ім`я рахунком [NUMBER] в валюті «долари США» (відкритий в дату 07.06.2005 року, закритий 30.06.2009 року), тому зазначена умова була позичальником виконана. 26.04.2007 року на виконання умов кредитного договору №014/05/221/ від 24.04.2007 року на зазначений рахунок 2620117700 Банк зарахував кредитні кошти у сумі 80000 доларів США із призначенням платежу «зарахування кредитних коштів згідно кредитного договору 014/05/221/ від 24.04.2007». В той же день зазначену суму коштів було видано в касі відділення Чернівецької ОД Банку особисто позичальнику [PERSON] . У Банку відсутні оригінали документів, що зазначені в ухвалі суду від 06.05.2019 року. 15.01.2013 року Чернівецька обласна дирекція Банку видала Акт №1 «Про вилучення до знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду» на підставі «Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного Банку України із зазначенням строків зберігання», затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 08.12.2004 року №601, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.12.2004 року №1646/10245, в який у рядках №№209, 210, 212 внесено інформацію про банківські документи та закриті справи (дирекцій та відділень), що підлягали знищенню. Банк доводить до відома суду про існування оригіналу Довідки (заяви) громадянки [PERSON] , яку вона власноруч подала до Банку про те, що станом на 10.04.2007 року у неї відкриті поточні рахунки №№ [NUMBER] в валюті «долари США» та 2620728753 в валюті «Євро», що є матеріальним підтвердженням існування та належного обслуговування рахунку [NUMBER] в валюті «долари США». До листа додано: виписку по рахунку [NUMBER] ; копію акту №1 від 15.01.2013 року; оригінал довідки [PERSON] від 10.04.2007 року. Суд, заслухавши представника позивача [PERSON] , представника відповідача Куриша В.І. , вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає з таких підстав. З наданих позивачем [PERSON] та її представником [PERSON] на підтвердження позовних вимог доказів судом установлено такі обставини. 24.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» в особі директора Чернівецької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» [PERSON] , правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та фізичною особою [PERSON] було укладено кредитний договір №014/05/221, відповідно до п.п.2, 3, 4 ч.1 якого Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник приймає його на наступних умовах, а саме: розмір кредиту становить 80000,00 доларів США; виплата проводиться в один транш в розмірі 80000,00 доларів США; цільове використання - на проведення ремонту та реконструкції нерухомого майна; річна база нарахування процентів - 360,00 днів у році; кінцева дата повернення кредиту - 25.04.2017 року; процентна ставка за користування кредитом в розмірі 13,00 % річних. Повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати Позичальником ануїтентних платежів згідно з графіком погашення до цього договору. Пунктом 1.1 ч.2 кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року визначено предмет договору, а саме Банк надає Позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній у ч.1 цього договору, а Позичальник приймає, зобов`язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у цьому договорі. Відповідно до п.1.1.1, п.1.1.2 кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, для облікових цілей банк відкриває позичальнику позичковий рахунок, де обліковується заборгованість позичальника за кредитом. Погашення заборгованості за кредитом та процентами може здійснюватися позичальником з поточного рахунку у банку або внесенням готівки в касу банку. Відповідно до п.1.7.1 ч.2 кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, Банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною заявкою позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом перерахування кредитних коштів у безготівковій формі на поточний рахунок позичальника в банку тощо. Відповідно до п.1.11, п.1.11.1 ч.2 кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватися позичальником у валюті кредиту, в строки та на умовах встановлених цим договором. Інші платежі згідно з умовами цього договору розраховуються у валюті кредиту і підлягають сплаті у валюті України виходячи із валютного курсу НБУ на день сплати. Відповідно до п.1 ч.1 кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, цей договір складається з двох частин, які нероздільно пов`язані між собою, вважається укладеним за умови підписання сторонами обох частин цього договору, включаючи всі додатки до нього (додатки складають невід`ємну частину цього договору). Відповідно до п.8.1, п.8.2, п.8.3 кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, цей договір складено у двох оригінальних примірниках українською мовою, кожний з яких має рівну юридичну силу. Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що Банк надав йому підписаний зі сторони банку оригінальний примірник договору та всіх додатків до нього посилання на які містяться у цьому договорі. Підписанням цього договору сторони підтверджують, що будь-які умови цього договору є істотними і підлягають виконанню у порядку передбаченому цим договором. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (дата договору) включаючи всі додатки до нього (додатки складають невід`ємну частину договору) і діє до виконання сторонами взятих на себе зобов`язань по цьому договору в повному обсязі. Відповідно до графіку погашення кредиту, який є додатком №1 до кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2017 року, відповідачем розраховано графік погашення кредиту, сума якого становить 80000,00 доларів США, щомісячними платежами в сумі 1203,00 доларів США, з якої вираховуються та визначені графіком погашення кредиту, спрямовуються суми на погашення кредиту, відсотків та сальдо кредиту. Зазначено позичковий та відсотковий рахунок. Позивач [PERSON] ознайомлена з графіком про свідчить її підпис. 19.01.2009 року між Банком та позивачем [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, згідно умов якої встановлено новий графік погашення заборгованості. 24.07.2009 року між Банком та позивачем [PERSON] укладено додаткову угоду №014/05/221/2 до кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, згідно умов якої сторони досягли згоди щодо зміни умов погашення (реструктуризацію) кредитної заборгованості. 23.02.2010 року між Банком та позивачем [PERSON] укладено додаткову угоду №014/05/221/3 до кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, згідно умов якої сторони досягли згоди щодо зміни умов погашення (реструктуризацію) кредитної заборгованості. 12.02.2012 року між сторонами кредитного договору укладено Додаткову угоду №014/05/221/4 до кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, відповідно до умов якої сторони домовились тимчасово, на період з 25.01.2012 року по 25.07.2012 року, зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми кредиту та змінити строк його сплати. Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30.01.2013 року по цивільній справі №713/112/13-ц (провадження №2/713/98/13) задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої та мешканки [ADDRESS] , (ІПН [NUMBER] ), на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції (р/ [NUMBER] код ЄДРПОУ 21418784, МФО 356464, адреса: м. Чернівці, вул. Головна, 143) заборгованість за кредитним договором №014/05/221 від 24.04.2007 року станом на 19.11.2012 року, яка становить 69649,33 доларів США, (що еквівалентно станом на 30.01.2013 року згідно довідки НБУ 100 доларів США - 799,3000 грн.) в розмірі 556707,09 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/05/221 від 24.04.2007 року станом на 19.11.2012 року, яка становить 69649,33 доларів США, (що еквівалентно станом на 30.01.2013 року згідно довідки НБУ 100 доларів США - 799,3000 грн.) в розмірі 556707,09 грн. звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме, нежитлову будівлю бару з прибудовою, загальною площею 212,80 кв.м, зазначена в плані під літ. «А», з вигрібною ямою залізобетон під літ. «В.я.», яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого та мешканця [ADDRESS] , (ІПН [NUMBER] ), яка розташована на земельній ділянці розміром 0,0225 га, яка належить на праві власності [PERSON] , на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції (р/ [NUMBER] код ЄДРПОУ 21418784, МФО 356464, адреса: м. Чернівці, вул. Головна, 143), шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №014/05/221/612 від 26.04.2007 року) на прилюдних торгах, визначивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції (р/ [NUMBER] код ЄДРПОУ 21418784, МФО 356464, адреса: м. Чернівці, вул. Головна, 143) судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 3441,00 грн. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 02.07.2013 року апеляційну скаргу [PERSON] , від імені якої діє [PERSON] , відхилено. Заочне рішення Вижницького районного суду від 30.01.2013 року залишено без змін. 18.07.2013 року Вижницьким районним судом видано виконавчі листи з примусового виконання заочного рішення суду від 30.01.2013 року, яке набрало законної сили 02.07.2013 року. Позивач вважає, що однією з підстав для звернення з даним позовом до суду стало введення її, споживача, який є слабшим учасником ринку фінансових послуг, в оману, яка виразилася в тому, що банк уклав з нею валютний кредит, який видав у гривні, що безумовно є істотною умовою кредитного договору та підставою для визнання кредитного договору недійсним в цілому, передбаченою ч.1 ст.230 ЦК України. Також вважає, що укладання спірного договору стало наслідком нечесної підприємницької практики зі сторони банку, яка полягала також у вчиненні дій, які є проявом недобросовісної конкуренції (ч.1 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Посилається на копію висновку експертного економічного дослідження №07/002/1027/5 від 30.06.2016 року згідно заяви [PERSON] від 01.06.2016 року, проведеного судовим експертом Тимофєєнко С.А. При вирішенні позовних вимог суд застосовує норми права. Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно до ст.627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять його умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Частина 1 ст.1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із п.1 ст.1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Виходячи з викладеного істотними умовами кредитного договору відповідно до чинного законодавства є умови про предмет, ціну та строк його дії. Графік погашення заборгованості є додатком до кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом, спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У ст.204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, а саме - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до роз`яснень п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійним лише з підстав, встановлених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Статтею 230 ЦК України, на яку посилається позивача, визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. У п.20 вказаної Постанови зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Надаючи оцінку наданим сторонами та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам судом установлено, що: при укладенні кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними; на момент укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами; правочин був спрямований на отримання кредиту та у його погашенні згідно умов даного договору. спрямованість внутрішньої волі позичальника [PERSON] на укладення кредитного договору саме в іноземній валюті підтверджується самим кредитним договором, оскільки під час укладання кредитного договору, її було ознайомлено в повному обсязі з умовами договору, а саме: кредитні умови, мету, цілі, форми його забезпечення, наявні форми кредитування, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, варіанти повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, і позивач підтвердила згоду на укладення договору своїм підписом. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, оцінюючи спрямованість внутрішньої волі сторін, встановленим обставинам, той факт, що на момент укладання правочину для позивача [PERSON] суттєвою була не стільки умова, в якій валюті вона фактично отримає кредит, скільки інші супутні умови валютного кредитування: строк, розмір процентної ставки, спосіб забезпечення виконання обов`язків за договором, тощо. Позивач відповідно до ч.2 ст.1056 ЦК України, мала право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця, однак даним правом не скористалась, натомість отримала кредитні кошти саме в доларах, що встановлено копією заяви на видачу кредиту та заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30.01.2013 року, яке набрало законної сили. Крім того, підтвердженням того, що даний кредитний договір не є укладеним під впливом обману свідчать укладені між позивачем та АТ «Райффайзен Банк Аваль» протягом 2007-2012 років додаткові угоди, якими вирішувались питання про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредитної заборгованості та надання позивачу кредитних канікул, що свідчить про її прагнення щодо виконання своїх зобов`язань саме за кредитним договором №014/05/221 від 24.04.2007 року. Посилання позивача та її представника на те, що даний кредитний договір є укладеним під впливом обману з тих підстав, що відсутні заяви на відкриття поточного рахунку на користь позичальника (клієнта банку), договору банківського рахунку, укладеного між банком та позичальником на відкриття та обслуговування цього поточного рахунку, оформлення яких передбачено вимогами Постанови Правління НБУ від 12.11.2003 року №492 тощо є недоведеними та спростовуються показами представника Банку, який зазначив, що на даний час деякі первинні документи банку були знищені у відповідності до Переліку документів, що утворюються в діяльності НБУ та банків України, із зазначенням строків зберігання, затверджених Постановою Правління НБУ від 08.12.2004 року №601, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 24.12.2004 року за №1646/10245, яким встановлено термін зберігання п`ять років, а також тим, що позивач отримала кредитні кошти у розмірі 404000,00 грн, що було еквівалентно 80 000 доларів США. Також вказані доводи позивача та її представника спростовуються копією Акту №1 від 15.01.2013 року та оригіналом підписаної [PERSON] довідки від 10.04.2007 року про наявність валютних рахунків у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Будь-які підстави вважати, що правочин чи окремі його пункти суперечать ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства, судом не встановлені, а тому, на підставі викладеного суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року недійсним необхідно відмовити. За встановлених обставин твердження позивача про те, що укладання спірного договору стало наслідком нечесної підприємницької практики зі сторони банку, яка полягала також у вчиненні дій, які є проявом недобросовісної конкуренції (ч.1 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів») є безпідставними та не доведеними належними та допустимими доказами. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Представник відповідача подав письмову заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності та просив відмовити в позові. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частиною 1 ст.265 ЦК України передбачено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 вказаної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом установлено, що [PERSON] довідалася чи могла довідатися про порушення її права під час укладення кредитного договору №014/05/221 від 24.04.2007 року та під час отримання кредитних коштів, тому початком трирічного строку позовної давності, у межах якого їй необхідно було звернутися до суду із даним позовом є 24.04.2007 року, позивач звернулася до суду із позовною заявою тільки 02.04.2018 року, що свідчить про пропуск строку позовної давності. Разом з тим, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] за недоведеністю, то підстав для застосування позовної давності не вбачає. На підставі викладеного, ст.ст.3, 11, 15, 202-204, 215, 216, 230, 256, 257, 261, 264, 265, 267, 526, 527, 530, 549, 611, 612, 626-629, 638, 1048-1050, 1054 ЦК України, п.7 та п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року,

Outcome: dismissed