Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 14.02.2004 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції, зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу стало те, що у сторін різні погляди на сімейні відносини та відсутнє взаєморозуміння. Відповідач дозволяв собі піднімати на позивачку руку. Зловживає вживанням алкоголю та легкими наркотиками, під дією яких поводить себе неадекватно та агресивно, вчиняє конфлікти та скандали в присутності малолітніх дітей, що негативно впливає на їх емоційний та психічний розвиток. На даний час продружжя проживає окремо, шлюб носить формальний характер. А тому, просила шлюб розірвати, малолітніх дітей залишити на проживання з нею, прізвище при реєстрацій розірвання шлюбу на дошлюбне не змінювати, стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору. Позивачка в судове засідання не зявилась, попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги задоволити в повному обсязі (а.с.34). Відповідач в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заперечення на позовну заяву, відповідно до якого просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечив щодо розірвання шлюбу та залишення дітей на проживання з матірю, однак, не погодився із обставнинами, які позивачка виклала в позовній заяві, як підстави для розірвання шлюбу (а.с.15). Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про одруження Серія 1-НМ №106703 сторони 14.02.2004 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 137 (а.с.6). Від даного шлюбу у подружжя народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.7-9). Позивачка стверджує, що вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, вони не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства. На думку позивачки шлюб їх існує формально, миритися вона не бажає, збереження шлюбу суперечить її інтересам. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Крім цього, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з матірю. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з матір`ю [PERSON], [INFO], а тому шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 14.02.2004 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 137 слід розірвати. Прізвище позивачки [PERSON] при реєстрації розірвання шлюбу на дошлюбне не змінювати. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved