Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приватного Акціонерного товариства «Азовелектросталь» з позовом про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за затримку проведення розрахунку при звільненні та моральної шкоди, зазначивши, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 09 січня 2008 року по 01 липня 2015 року. При звільненні відповідач нарахував, але не виплатив їй заробітну плату в розмірі 19256,92 грн., внаслідок чого порушені її права на оплату праці, які мають бути відновлені. Просила стягнути на її користь сказану заборгованість по заробітній платі, середній заробіток з 01.07.2015 р. по день винесення рішення, моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях повязаних із невиплатою заробітної плати, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, розмір якої оцінила у 1000 грн. В судове засідання позивач надав заяву, якою підтримав позовні вимоги та просив розгляд справи здійснити без його участі за участі його представника [PERSON] В судове засідання представник позивача [PERSON] надала заяву, якою підтримала позовні вимоги та просив розгляд справи здійснити без його участі. Представник відповідача ПАТ «Азовелектросталь» [PERSON] який діє на підставі довіреності, в судове засідання надав письмові заперечення, в яких зазначив, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем відсутня оскільки виплачена відповідачем 29.09.2015 р. за таких підстав позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи відсутність заяви відповідача про розгляд справи за його відсутності та неповідомлення ним про причини неявки, суд, відповідно до ст.224 ЦПК України, за згодою позивача здійснив заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що Позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах із \~Відповідачем \~з 09 січня 2008 р. по 01 липня 2015 року, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці та не заперечується відповідачем. За цей період їй нараховувалась заробітна плата. З розрахункового листа вбачається, що не виплачена заробітна плата [PERSON] складає 19256,92 грн.. ( а.с. 3). Так, в ПАТ \~«Азовелектросталь» \~виникла заборгованість перед Позивачем з виплати заробітної плати в розмірі 19256,92 грн., з урахуванням утримання підприємством з цих сум передбачених законом податків та обовязкових платежів при їх виплаті. Сторонами підтверджено, що зазначена сума заборгованості по заробітній плати виплачена Позивачу 29 вересня 2015 року в повному обсязі. Відповідач в письмових запереченнях не спростовує обставин, що остаточний розрахунок при звільненні з позивачем проведено 29.09.2015р. (а.с.40). Враховуючи, що позивачу в повному обсязі виплачена заборгованість по заробітні платі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З табелю обліку робочого часу та графіку вбачається, що Позивач працювала в три зміни по 8 годин, і 01.07.2015р. в день звільнення працювала (а.с.42-43). Таким чином з урахуванням наведеного, суд приходе до висновку, що остаточний розрахунок з Позивачем проведено в порушення ст.116 КЗпП України. Відповідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи те, що позивачу заборгованість по заробітній платі в розмірі 19256,92 грн. виплачена, проте Відповідачем обставин про відсутність його вини у невиплаті заробітної плати в письмових запереченнях не зазначено. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розяснено що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідачем у своїх запереченнях визначено розмір середньо денної зарплати позивача яка дорівнюється 87,92 грн. яку суд приймає до уваги, оскільки вона відповідає положенням Постанови КМУ №100 від 08.02.1995р. «Порядок обчислення середньої заробітної плати» (далі Постанова). Як зазначено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 січня 2014 р. у справі N 6-159цс13 моментом припинення правопорушення за ст. 117 КЗпП України, є день фактичного розрахунку. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки Відповідач не розрахувався з Позивачем то останнім днем нарахування середнього заробітку відбувається в межах заявлених вимог 29.09.2015р. тобто з 02.06.2015 р. по 29.09.2015 р. складає 63 робочих дня. Таким чином середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні складає 5538,96 грн. (87,92 грн.*63 днів =5538,96 грн.). Відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із\~ст. 237-1 КЗпП України\~є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року\~із змінами внесеними\~Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу частини заробітної плати, останньому була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 1000,00 грн. є завищеним.\~\~ Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 500 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, то оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, суд відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір за позовні вимоги майнового характеру в розмірі 553,86 гривень, та 551,20 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 1105,06 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial