Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, який у подальшому неодноразово уточнювала, останній раз 25.05.2017 року позивач звернулася з уточненою позовною заявою про поділ спільного майна та визнання права власності, в обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 07.03.2008 року уклала шлюб з [PERSON] 28.10.2010 року рішенням Довгинцівського районного суду шлюб між ними було розірвано. 16.08.2008 року під час перебування у шлюбі, подружжя [PERSON] придбали автомобіль марки SHEVROLET AVEO SF69Y, 2008 року випуску, номеру кузова КLІSF69YЕ8W018480, номер двигуна [NUMBER], колір чорний, державний номер АЕ 3508 СМ, та зареєстрований на власника [PERSON], з правом керування [PERSON]. 06.07.2009 року за договором купівлі-продажу вони також придбали квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (колишня вул. Димитрова), буд. 72 А, кв. 49. Після розлучення позивач з відповідачем не змогли дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеного автомобіля, відповідач у добровільному порядку поділити автомобіль не побажав та в подальшому взагалі усунув позивача від права користування спільним майном. Також позивач зазначила, що під час попереднього судового засідання відповідач [PERSON] пояснив суду, що їх спільний автомобіль він продав на запчастини і, де він на цей\~час перебуває\~йому невідомо.\~Тобто відповідач\~підтвердив,\~що спірним\~автомобілем він\~розпорядився на\~власний розсуд\~без отримання\~згоди позивача.\~Єдине,\~що на\~цей час\~залишилось як\~обєкт спільного\~майна їх\~колишнього подружжя,\~це квартира\~за адресою\~м.\~Кривий Ріг,\~вул.\~Героїв Ато\~(Димитрова)\~72\~а кв.\~49.\~Відповідач у\~спірній квартирі\~не проживає,\~у нього\~вже довгий\~час є\~інша родина\~та дитина,\~з якими\~він мешкає\~у іншому\~власному житлі.На підставі викладеного, вона вважаю, що має повне право на збільшення своєї частки при вирішенні питання про поділ майна подружжя. Тому просить суд: -визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру № 49 за адресою вул. Героїв АТО (Димитрова), 72А в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, -визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки SHEVROLET AVEO SF69Y, 2008 року випуску, номеру кузова КLІSF69YЕ8W018480, номер двигуна [NUMBER], колір чорний, державний номер АЕ 3508 СМ, зареєстрований на імя [PERSON], -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири № 49 за адресою вул. Героїв АТО (Димитрова), 72А в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області та на 1/2 частку автомобіля марки SHEVROLET AVEO SF69Y, 2008 року випуску, номеру кузова КLІSF69YЕ8W018480, номер двигуна [NUMBER], колір чорний, державний номер АЕ 3508 СМ, -визнати за\~відповідачем [PERSON]\~право власності\~на 1/2\~частку квартири\~№ 49\~за адресою\~вул.\~Героїв АТО\~(Димитрова),\~72А\~в місті\~Кривий Ріг\~Дніпропетровської області\~та на\~1/2 частку автомобіля марки SHEVROLET AVEO SF69Y, 2008 року випуску, номеру кузова КLІSF69YЕ8W018480, номер двигуна [NUMBER], колір чорний, державний номер АЕ 3508 СМ, -виділити [PERSON] в порядку поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя в повному обємі квартиру № 49 за адресою вул. Героїв АТО (Димитрова), 72А в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області в повному обємі, -визнати за [PERSON] право власності на цілу частину квартири № 49 за адресою вул. Героїв АТО (Димитрова) 72А в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, -виділити [PERSON] в порядку поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя автомобіль марки SHEVROLET AVEO SF69Y, 2008 року випуску, номеру кузова КLІSF69YЕ8W018480, номер двигуна [NUMBER], колір чорний, державний номер АЕ 3508 СМ в повному обємі, -визнати за [PERSON] право власності на цілу частину автомобіля марки SHEVROLET AVEO SF69Y, 2008 року випуску, номеру кузова КLІSF69YЕ8W018480, номер двигуна [NUMBER], колір чорний, державний номер АЕ 3508 СМ, -стягнути з відповідача [PERSON] на позивача користь судові витрати. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, її представник адвокат [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за відсутністю позивача та його відсутності, на уточнених позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, згідно наданого раніше заперечення проти позову, з позовними вимогами не згодний у звязку з незаконністю і необґрунтованістю, а також порушенням строку позовної давності. Зазначив, що квартира була придбана у період шлюбу, при купівлі вони він та позивач розуміли, що кожному з них належить 1/2 частина квартири. Щодо автомобілю зазначив, що не вважає його обєктом спільної сумісної власності, так як він був куплений за кошти, які він мав до одруження. Також позивач прекрасно знала про те, що автомобіль потрапив у ДТП, у звязку з чим був дуже розбитий, тому 17.01.2011 року його було продано на запчастини. Щодо заборгованості по сплаті аліментів зазначив, що в нього її не існує, також кримінальне провадження відносно нього у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 164 КК України було закрито у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Також вважає, що позивач порушила строк позовної давності, оскільки з часу придбання квартири та автомобілю пройшло більше трьох років. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 07.03.2008 року уклали шлюб (а.с. 13 - копія свідоцтва про шлюб). Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28.10.2010 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 17 копія рішення). Від шлюбу\~мають малолітньогосина\~- [PERSON], [INFO] (а.с. 14 копія свідоцтва про народження). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06.07.2009 року [PERSON] та [PERSON] придбало квартиру № 49 по вул. Героїв АТО (колишня вул. Димитрова), буд. 72 А, тобто за час перебування сторін у шлюбі. У п. 12 вищевказаного договору зазначено, що квартира придбана подружжям, також відповідно до договору частка [PERSON] та [PERSON] склала 1/2 частина кожного. Договір купівлі-продажу було нотаріально посвідчено та зареєстровано у КП ДОР «Криворізьке БТІ» 14.07.2009 року (а.с. 19-21 копії договору, витягу). 16.08.2008 року [PERSON] придбав автомобіль марки SHEVROLET AVEO SF69Y, 2008 року випуску, номеру кузова КLІSF69YЕ8W018480, номер двигуна [NUMBER], колір чорний, державний номер АЕ 3508 СМ, зареєстровано як власника [PERSON], з правом керування [PERSON]. Автомобіль також придбаний за час перебування позивача та відповідача у шлюбі. У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.\~60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно п. 23 Постанову Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~11\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.\~325\~ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Після розірвання шлюбу між сторонами виникли суперечки щодо розподілу квартири та автомобіля. Згідно ч. 1 ст. ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами ст. ст. 69-72 СК України. Відповідно п. 23 зазначеної Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ст. 82 ч. 1 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, судом достовірно встановлено, що позивач та відповідач визнають договір купівлі-продажу квартири, який вони уклали та скріпили своїми підписами 06.07.2009 року, відповідно до умов договору [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру № 49 по вул. Героїв АТО (колишня вул. Димитрова), буд. 72 А. У п. 12 вищевказаного договору зазначено, що квартира придбана подружжям та визначені їх частки, по 1/2 частині за кожним. Договір купівлі-продажу було нотаріально посвідчено та зареєстровано у КП ДОР «Криворізьке БТІ» 14.07.2009 року. Тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання вищевказаної квартири обєктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та як наслідок визнання за кожним із подружжя по 1/2 частці квартири, так як згідно вищевказаного договору купівлі-продажу квартири квартира була визначена як спільне майно подружжя [PERSON] з визначенням частки кожного. Вдруге це робити суд не вбачає підстав, так як відповідно до законодавства, яке діяло на момент укладання договору, він був нотаріально посвідчений та нерухомість згодом була зареєстрована у державному органі реєстрації нерухомого майна. Також ніхто з подружжя не оспорює умов даного договору, його чинність. Щодо вимоги позивача про виділення їй та, як наслідок, визнання за нею права власності в повному обємі на квартиру [ADDRESS] А, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386\~ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У своїй уточненій позовній заяві позивач вважає, що підставою для задоволення її вимог є несплата відповідачем аліментів на утримання їхнього сина, зазначаючи, що дитина перебуває на її повному забезпеченні. Та те, що відповідач вчинив проти неї злочин, передбачений ст. 121 КК України, та має їй сплатити моральну шкоду в розмірі 50\~000,00 грн., яку до теперішнього часу не сплатив. Проте позивач не надала суду жодного доказу того, що викладено у позові, натомість відповідач надав судові докази того, що заборгованості по аліментам станом на 01.08.2017 року немає. Також відповідач у своєму запереченні на позов зазначив, що вважає вимоги позивача щодо бажання позбавити його права власності на його частку квартири незаконними, додавши, що іншого житла він немає. Суд погоджується з запереченням відповідача та вважає його обґрунтованим, так як майно було придбане відповідачем на законних підставах. Щодо визнання автомобілю марки SHEVROLET AVEO SF69Y, 2008 року випуску, номеру кузова КLІSF69YЕ8W018480, номер двигуна [NUMBER], колір чорний, державний номер АЕ 3508 СМ, обєктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає, що дана вимога позивача підлягає задоволенню, так як автомобіль був придбаний у період шлюбу, хоча й був зареєстрований на відповідача, тобто вважається обєктом спільною сумісної власності. У своєму запереченні відповідач посилається на те, що він витратив на придбання даного автомобілю власні кошти, які він заробив до одруження, але суду не були надані докази придбання автомобілю на власні кошти відповідача. Тому як наслідок має бути задоволена вимога позивача щодо визнанням за нею та відповідачем права власності на даний автомобіль, за кожним по 1/2 частці. У звязку з чим, подальші вимоги позивача про виділення відповідачу та визнання за ним права власності на автомобіль на мають сенсу, тому не підлягають задоволенню. Також у своєму уточненому позові позивач зазначає, що під час попереднього судового засідання вона дізналась від відповідача, що автомобіль марки SHEVROLET AVEO SF69Y, 2008 року випуску, номеру кузова КLІSF69YЕ8W018480, номер двигуна [NUMBER], колір чорний, державний номер АЕ 3508 СМ, був проданий останнім на запчастини. Даний факт відповідач також підтвердив та надав суду докази того, що він, керуючи даним авто потрапив у ДТП. Та у запереченні на позов вказав, що, так як автомобіль було сильно пошкоджений у вересні 2011 року, він продав авто на запчастини. На думку [PERSON] доказом продажу є довіреність, яку він видав на [PERSON], [PERSON] 17.01.2011 року. Однак, відповідно до відповіді на запит суду, Територіальний сервісний центр № 1243 повідомив, що станом на 19.03.2016 року даний автомобіль зареєстрований за [PERSON]. Щодо вимоги відповідача про застосування строку давності, так як з моменту придбання автомобілю та квартири минуло більше трьох років. Відповіднодо ч. 2 ст. 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Позивачем подано позов до суду 01.07.2013 року, шлюб розірвано 28.10.2010 року за рішенням суду, яке набрало законної сили 09.11.2013 року. Отже, суд вважає, що при поданні позову до суду позивач ніяким чином не порушила строк позовної давності, так як строк відраховується або з моменту розірвання шлюбу, або від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Коли позивач звернулася до суду, строк позовної давності перервався. Відповідно до ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що спочатку 01.07.2013 року позивач звернулася до суду з позовом стосовно квартири та платила судовий збір у розмірі 1\~200,00 грн., в подальшому 28.09.2015 року звернулася до суду з позовом стосовно автомобілю, сплативши 487,20 грн судового збору. Дані цивільні справи ухвалою суду від 19.02.2016 року були обєднанні в одне провадження. Так як позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню лише в частині визнання обєктом спільної сумісної власності та визнання права власності на автомобіль, то з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем [PERSON] у розмірі 487,20 грн.

Outcome: partial