Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. в розмірі по 1000грн. на кожного до досягнення повноліття; стягнення аліментів на утримання позивача в розмірі 900грн. до досягнення дочкою [PERSON] трьохрічного віку (до [INFO].). Позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, при цьому про виклик до суду через ЗМІ. За письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 04.06.2010 року позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.3). Під час перебування у шлюбі у них народилися: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. (а.с.4-5). З відповідачем відносини погіршилися і вони проживають на даний час окремо, як стверджує позивач, жодної матеріальної допомоги відповідач не надає. Відповідно до ст. 141, 180 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як зазначено ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 1 ст.182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей обґрунтованими, не спростовано платоспроможність відповідача, то такі вимоги підлягають до задоволення. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, за статтею 84 СК України. Неможливості відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дружини в суді не доведена, а тому суд приходить до висновку, що такі позовні вимоги також підлягають до задоволення. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі ст.. 84,141, 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved