Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 9 вересня 2011 року [PERSON] з метою ремонту взяв у [PERSON] мопед «Альфа ZS50F» та 700 грн. для проведення ремонту. Після спливу двох місяців [PERSON] знов взяв у позивача 700 грн. для проведення ремонтних робіт, а також повідомив, що передав мопед для ремонту іншій особі - [PERSON], який в свою чергу відремонтував мопед та продав його невідомій особі на ринку в м. Верхівцеве. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогою повернути мопед а бо гроші за нього, на що відповідач обіцяв повернути гроші, проте не зробив цього. [PERSON] зверталася для вирішення даного питання до міліції, проте кримінальне провадження було закрито на підставі ст. 284 КПК України. В лютому 2014 році відповідач погодився добровільно відшкодувати завдану матеріальну шкоду в сумі 5500 грн., про що власноручно написав розписку та повернув 550 грн. Іншу суму зобов'язався повернути протягом 5 місяців, однак не виконав зобов'язання. У зв'язку з тим, що позивач тривалий час не може повернути свої грошові кошти їй завдано також моральну шкоду, яку вона оцінює в 5000 грн. Враховуючи вищевикладене позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь 4950 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 5000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, а також понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, також суду пояснила, що відповідач не заперечує свій обов'язок щодо повернення грошових коштів, проте не виконує його добровільно. Сума завданої матеріальної шкоди полягає у відшкодуванні вартості мопеду та частини коштів, які вона давала відповідачу для купівлі деталей для ремонту мопеду, з урахування повернутих 550 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 9 вересня 2011 року [PERSON] передала [PERSON] для ремонту мопед «Альфа ZS50F» синього кольору та 700 грн. для купівлі запчастин для мопеду. Дані обставини окрім пояснень позивача підтверджуються також постановою про закриття кримінального провадження (а.с.5). Пізніше [PERSON] передав мопед для ремонту [PERSON] та отримав у [PERSON] ще 700 грн. для ремонту мопеду. На час розгляду справи судом мопед [PERSON] відповідач не повернув. Виходячи зі змісту правовідносин, що складися між [PERSON] та [PERSON], між ними було укладено договір підряду. Згідно зі ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Статтею 846 Цивільного кодексу України визначено строки виконання роботи за договором підряду: строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Отже, [PERSON], отримавши від [PERSON] мопед, взяв на себе обов'язок на свій ризик виконати його ремонт в розумні строки, а [PERSON] взяла на себе обов'язок щодо прийняття та оплати виконаної роботи. Разом з тим, [PERSON] в порушення умов договору в розумні строки не повернув [PERSON] відремонтований мопед та передав його іншій особі. Згідно зі ст. 841 Цивільного кодексу України підрядник зобов'язаний вжити усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та відповідає за втрату або пошкодження цього майна. Частиною 2 ст. 852 Цивільного кодексу України також передбачено, що за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Факт порушення умов договору [PERSON] не заперечував, у зв'язку з чим написав власноручно розписку, в які взяв на себе обов'язок щодо повернення [PERSON] 5500 грн. (а.с.6). З урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з [PERSON] на її користь 4950 грн. в рахунок відшкодування завданих збитків. Щодо відшкодування завданої моральної шкоди суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В даному випадку суд вважає обґрунтованим вимоги позивача щодо відшкодування завданої моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, яких зазнала [PERSON] у зв'язку з втратою свого майна та відновленням своїх порушених прав. З урахуванням характеру правопорушення з боку [PERSON], глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, а також з урахуванням розміру завданих матеріальних збитків, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд вважає за можливе визначити розмір завданої моральної шкоди в сумі 500 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви та понесено витрати на правову допомогу в сумі 250 грн., суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial