Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом, в якому просить визнати право власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Позивач змушена звернутися до суду, оскільки його право не визнається і вона не може розпорядитися своєю власністю. У судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача - Куньєвської сільської ради Ізюмського району Харківської області Мовчан С. також у судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій просив справу розглядати за відсутності представника сільської ради, заперечень проти позову не має.(а.с.32) Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 серпня 2014 року по справі №623/715/14-ц, окрім іншого, визнано за [PERSON], [INFO], право власності на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Жовтень» розміром 7,94 в умовних кадастрових гектар без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 169937,93 гривень, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], яка належала йому на підставі Сертифікату на право на земельну частку(пай) серія [NUMBER], виданого Ізюмською районною державною адміністрацією Харківської області на підставі розпорядження Ізюмської райдержадміністрації від 17 жовтня 1996 року №519, зареєстрованого 14 лютого 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №145. (а.с.5-9) Після набрання законної сили вказаним рішенням [PERSON] виявила Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 26 серпня 2009 року на підставі розпорядження Ізюмської райдержадміністрації від 30 грудня 2004 року №561 (а.с.11) Управлінням Держгеокадастру повідомлено, що відповідно до книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди по Куньєвській сільраді , державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 26.08.2009 року виданий [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Жовтень) за №145 від 14.02.1997 року.(а.с.12) Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 18.04.2012 року батько позивача [PERSON] помер [INFO]. (а.с.14 ). У частині 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 закріплено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. У ч. 1 ст.3 вказаного Закону закріплено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Згідно положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статті 1216, 1217, 1218 ЦК України встановлюють, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно із положеннями ч. 1. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved