Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 30 листопада 2006 року. Шлюб було зареєстровано 30 листопада 2006 року Виконкомом Черкаської селищної Ради Слов'янського району Донецької області за актовим записом № 29. Від даного шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак подальше сімейне життя з відповідачем не склалось через суттєві взаємні непорозуміння та різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів, зникли взаємні підтримка і допомога. Замість цього з'явились постійні сварки та скандали за будь-яким приводом, насамперед через зловживання відповідачем спиртними напоями, через що він навіть вчиняє бійки, які відбувались на очах дітей, травмуючи їх психіку і здоров'я, а також через його небажання перейматись нагальними проблемами сім'ї та дітей. В теперішній час шлюбні стосунки вони не підтримують, хоч і проживають разом, спільне господарство ними не ведеться. Тобто, зараз кожний живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. І таке спільне життя стало для неї неприйнятним і неможливим. Таким чином їх сім'я фактично розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення вважає недоцільним, так як відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки перебування в шлюбу буде суперечити її особистим інтересам і інтересам дітей. Вважає, що після розірвання шлюбу діти будуть проживати разом з нею, спору щодо цього не існує. Матеріальну допомогу (аліменти) на дітей відповідач вже сплачує за судовим рішенням у відповідному розмірі з отримуваної ним пенсії за інвалідністю, так як є інвалідом першої групи інвалідності безстроково. Спору між ними про поділ спільного сумісного нажитого під час шлюбу майна на даний час не існує. Просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON], що був зареєстрований 30 листопада 2006 року Виконкомом Черкаської селищної Ради Слов'янського району Донецької області за актовим записом № 29. Після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 17 квітня 2015 року надала до суду Заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити (а.с.18). Відповідач [PERSON], повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи до судового засідання не з'явився. 17 квітня 2015 року направив на адресу суду Заяву, в якій просив справу слухати у його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує, але просить суд прийняти до уваги наступні обставини. З моменту працевлаштування [PERSON], 02 липня 2014 року реалізатором на речовому ринку міста Слов'янська, її поведінка змінилася. Кожен день вона стала приходити з роботи значно пізніше закінчення роботи ринку та з запахом вживання спиртних напоїв. Кожен раз вигадуючи нові причини своєї затримки. А в цей момент, двоє неповнолітніх дітей 7-ми та 8 -ми років залишалися без належного догляду тому, що вона перестала займатися домашнім господарством . В родині почалися скандали. На початку серпня вона явно, зовсім не скриваючись почала вести в його присутності телефонні розмови з іншим чоловіком. Таку її поведінку він не міг виносити, та сприймав це як чисте знущання. З 1985 року він є інвалідом першої групи, з 2012 року він інвалід першої групи опорно-рухового апарату. Це однозначно свідчить про те, що він фізично не міг наносити позивачці тілесні ушкодження, так як без міцної опори рухатися та стояти не може. Права половина тіла в нього паралізована, тому робити активні фізичні дії може тільки сидячи або лежачі. Систематично вживати спиртні напої з цієї ж причини та і за станом здоров'я самостійно він не може. А друзів та знайомих які постійно з ним контактують, або які б забезпечували його спиртними напоями, у нього не має. З серпня 2014 року його дружина [PERSON] стала відкрито співмешкати з іншим чоловіком, забравши всі речі доньки [PERSON], так як син [PERSON] постійно проживає з ним. Про це є висновок виїзної Слов'янської комісії по справам неповнолітніх, та виїзної комісії Слов'янського міського управління праці та соціального захисту населення (а.с.20). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 30 листопада 2006 року, який було зареєстровано Виконкомом Черкаської селищної Ради Слов'янського району Донецької області за актовим записом № 29 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.4-5). Однак подальше сімейне життя у сторін не склалось через суттєві взаємні непорозуміння та різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів, зникли взаємні підтримка і допомога. Замість цього з'явились постійні сварки та скандали. В теперішній час шлюбні стосунки сторони не підтримують, спільне господарство ними не ведеться. Тобто, зараз кожний живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. І таке спільне життя стало для сторін неприйнятним і неможливим. Таким чином їх сім'я фактично розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення [PERSON] вважає недоцільним, так як відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Матеріальну допомогу (аліменти) на дітей відповідач вже сплачує за Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 21 вересня 2010 року у відповідному розмірі (а.с.7). Спору між ними про поділ спільного сумісного нажитого під час шлюбу майна на даний час не існує. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]». Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе. На підставі викладеного,

Outcome: approved