Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду, з врахуванням уточнених позовних вимог, з позовом до Печенізької селищної ради та [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В позові просила суд встановити факт родинних відносин між [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , [INFO] , як між батьком та донькою. Встановити факт прийняття [PERSON] , померлим [INFO] , спадщини після померлої [PERSON] [INFO] шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном та визнати за нею право на Ѕ частину земельної частки (паю) розміром 6,78 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності КСП «Печенізький», що належала [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0077485, виданого Печенізькою райдержадміністрацією, на підставі Рішення №208 від 17 липня 1997 року, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] та Печенізької селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В позові просила суд визнати за нею право на Ѕ частину земельної частки (паю) розміром 6,78 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності КСП «Печенізький», що належала [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0077485, виданого Печенізькою райдержадміністрацією, на підставі Рішення №208 від 17 липня 1997 року, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Позивачка за первісним позовом та Відповідачка за зустрічним позовом, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату та час розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила. Представник позивача, адвокат Пекареніна Орися Миколаївна, в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату та час розгляду справи, надала клопотання про проведення судового засідання без участі Позивачки та її Представника, в якому посилалася на рекомендації Ради Суддів України про запровадження особливого режиму роботи на період карантинних заходів, про можливість здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін по можливості (лист РСУ від 16.03. 2020 року № 9рс-186/20.) та просила провести судове засідання без участі Позивача і його Представника та задовольнити первісний позов в повному обсязі а також визнала зустрічний позов. Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату та час розгляду справи, надала до суду клопотання про слухання справи без її участі, зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити, а первісний позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Представник Відповідача - Печенізької селищної ради, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності Дослідивши письмові матеріали справи, зібрані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги як за первісним так і за зустрічним позовом підлягають задоволенню. До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадського стану Печенізького районного управління юстиції у Харківській області 10 жовтня 2001 року . За життя [PERSON] написала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла своєму племіннику, [PERSON] . (аркуш 85). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай), розміром 6,78 умовних кадастрових гектари, яка перебувала у колективній власності КСП «Печенізький», що належала спадкодавиці на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0077485, виданого Печенізькою райдержадміністрацією, на підставі Рішення №208 від 17 липня 1997 року . ( аркуш 11). Оригінал Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0077485 за життя [PERSON] передала [PERSON] . Після смерті [PERSON] [PERSON] вступив в управління спадковим майном померлої. Однак, за життя не встиг оформити право на земельну частку (пай). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадського стану Печенізького районного управління юстиції у Харківській області 08 жовтня 2002 року . ( аркуш 13). На момент смерті [PERSON] разом з ним проживала його донька, [PERSON] . Вказане підтверджується довідкою виданою Печенізькою селищною радою Печенізького району Харківської області від 21 серпня 2020 року та Актом, складеним депутатами Печенізької селищної ради від 20 серпня 2020 року . ( аркуші 14 -15). Однак, оскільки батьки Позивача не перебували в шлюбі, на час народження Позивача, то в Свідоцтві про народження Позивача, батьком вказаний « [PERSON] ». ( аркуш 16). 06 квітня 1993 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . ( аркуш 36). На час смерті [PERSON] , [PERSON] було лише 14 років і вона перебувала на утриманні [PERSON] . Відповідно до ст.531 ЦК УРСР в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Також, після смерті [PERSON] спадщину прийняла його донька, [PERSON] . Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується наступними документами: Свідоцтвом про народження [PERSON] , де батьком вказаний « [PERSON] » та Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , з якого вбачається, що прізвище « [PERSON] » було змінене внаслідок укладення шлюбу на « [PERSON] ». 06 серпня 2020 року Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області надано відповідь на адвокатський запит, відповідно до якої вказано, що громадянка [PERSON] була включена до списку громадян - членів КСП «Печенізький», що додається до державного акту на право колективної власності на землю серії ХР-23-00-000802, за №176 та на ім`я [PERSON] було виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0077485, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Печенізький» від 06 грудня 1997 за №472 та виданий [PERSON] . Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] не виготовлявся. ( аркуш 12). Виходячи зі змісту ст. 5 ЦК України до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення. Зважаючи на те, що спадкодавець [PERSON] померла у 1998 році, а спадкодавець [PERSON] - у 2002 році, то суд вважає за необхідне керуватись матеріальними нормами ЦК УРСР в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин. Так, ст. 524 ЦК УРСР визначає можливість спадкоємства за законом і за заповітом, та вказує, що спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини відповідно до ст. 525 ЦК УРСР визнається день смерті спадкодавця, а місцем згідно ст. 526 ЦК УРСР - останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року N 2114-XII пай може успадковуватись відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Зі змісту цієї норми вбачається, що спадкоємець приймає (або не приймає) спадщину в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Колектив авторів у коментарі до ст. 549 ЦК УРСР у Науково-практичному коментарі до Цивільного Кодексу України під загальною редакцією д.ю.н., проф.. Є.О. Харитонова вказав, що «спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Доказом може слугувати наявність у спадкоємця ощадних книжок на ім`я померлого, іменних цінних паперів, квитанцій на здані до ломбарду речі, інших квитанцій (про оплату комунальних послуг, земельної ренти, обов`язкового страхування майна), свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, державного акту про право власності на землю та інших документів, виданих на ім`я померлого, на майно, користування, управління і розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього». [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки проживала з ним на момент його смерті, перебувала на його утриманні і має оригінал Сертифікату про право на земельну частку (пай). [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Звернувшись до нотаріуса Позивачам за первісним та зустрічним позовам було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що [PERSON] не оформив спадщину після смерті [PERSON] . У п. п. 1, 4, 7, 10 Постанові Пленуму ВСУ №5 от 31.03.1995 року зі змінами №15 от 25.05.1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб, а також за заявою прокурора. За пунктом 3 роз`яснень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності ( ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна. На підставі викладеного Позивачкам з незалежних від них причин відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Оскільки, Позивачки у інший спосіб не можуть оформити спадщину і відтак і належним чином користуватися, володіти та розпоряджатися земельною ділянкою, яку вони отримали у спадок, чим порушується їх право власності, передбачене ст. 328 ЦК України, то первісний і зустрічний позови підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, - визнання права. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений учасниками у письмових доказах, констатує той факт, що Позивачами надано належні, достовірні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved