Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приморського районного суду\~м. Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 03 червня 2015 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін дітей немає. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що подружнє життя з відповідачем не склалось у зв`язку з несумісністю характерів, різними поглядами на шлюб, сім`ю та плани на майбутнє. Сімейні стосунки постійно погіршувались, між ними постійно виникали конфлікти, тривалий час сторони проживають окремо. В результаті вищевказаного вони втратили почуття любові, дружби та взаємоповаги. Ухвалою суду від 13 серпня 2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження на 21 грудня 2020 року. У судове засідання 21 грудня 2020 року сторони не з`явились. Позивач звернувся до суду з заявою, в котрій позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити в повному обсязі, справу розглянути без участі позивача. Відповідач звернувся до суду з заявою, в котрій позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував, просив справу розглянути без участі відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Тоді суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 03 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 766 від 03 червня 2015 року укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14 липня 2020 року. Від шлюбу у сторін спільних дітей немає. Подружнє життя у сторін не склалось у зв`язку з несумісністю характерів. Сімейні стосунки постійно погіршувались, між ними постійно виникали конфлікти. В результаті вищевказаного вони втратили почуття любові, дружби та взаємоповаги. Кожен з них живе своїм життям, не турбуючись проблемами один одного. Сторони разом не проживають. Примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Майнового спору між сторонами немає. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тому його слід розірвати.

Outcome: approved