Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 15.07.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу стало те, що вони з відповідачем не змогли створити міцної сім`ї, у них різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Відповідач перебуває у стосунках з іншою жінкою, що призвело до припинення подружніх відносин. Кожен живе своїми інтересами, а тому подальше перебування у тому шлюбі є недоцільним. Просила шлюб розірвати, дитину залишити з нею на проживання, прізвище не змінити на дошлюбне та стягнути з відповідача судові витрати. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задоволити (а.с.17). Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечив (а.с.16). Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] сторони 15.07.2011 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №1005 (а.с.6). Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] (а.с.7). Позивачка стверджує, що вони з відповідачем не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, стверджує, що перебування у такому шлюбі є недоцільним, тому такий шлюб зберігати не доцільно. Крім цього, сторони добровільно узгодили питання щодо визначення місця проживання сина [PERSON] з матірю. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 15.07.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №1005 слід розірвати. Неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] залишити на проживання з матірю [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі наведеного, прізвище [PERSON] при реєстрації розірвання шлюбу не змінювати на дошлюбне. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Проте, позивачкою не надано суду договору про надання правничої допомоги, акту виконаних робіт та оригіналу квитанції про сплату за послугу. А тому у задоволенні позовної вимоги про стягнення витрат за надання правничої допомоги слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то з відповідача слід стягнути на користь позивачки 840,80 грн. витрат по оплаті судового збору. На підставі наведеного, відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved