Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду із позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, вказавши, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 25.12.2009 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживає із позивачем. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04.11.2009 року, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно до її повноліття. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15.06.2018 року було задоволено позов [PERSON] та зменшено розмір аліментів з Ѕ частини на 1/5 частину з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначила, що всі додаткові витрати на доньку вона несе особисто, однак її доходів не вистачає, оскільки не працює через хворобу, являється інвалідом другої групи. На даний час донька здобуває вищу освіту і потребує постійної матеріальної допомоги, а відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, щодо утримання дитини мотивуючи тим, що у нього на утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей. З 01.09.2019 року донька [PERSON] , є студенткою першого курсу денної форми навчання Інституту філології Київського університету імені Бориса Грінченка, з терміном навчання до 30.06.2023 року. Позивачем частково були сплачені кошти за навчання доньки в університеті в розмірі 11 900, 00 грн., а тому вважає, що з відповідача має бути стягнуто 50% від понесених позивачем додаткових витрат, пов`язаних з навчанням неповнолітньої доньки, а саме у розмірі 5 950, 00 грн. Крім того, позивач вказала, що їх донька має здібності до вивчення іноземних мов та постійно потребує нормального харчування, лікування, профілактичного оздоровлення, придбання необхідного одягу, взуття, речей для розвитку та навчання, книг, канцелярського приладдя, а відповідач в добровільному порядку не приймає у часті у додаткових витратах на дитину. Зазначила, що наявність у відповідача інших осіб на утриманні не звільняє його від обов`язку брати участь у додаткових витратах на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного звернулася до суду та просила стягнути з відповідача на її користь понесені додаткові витрати у розмірі 5 950, 00 грн. та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.12.2019 року по справі було відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.08.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву відповідь на заперечення, згідно якої, просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити із викладених у прозові підстав. Відповідач будучі присутнім у судових засіданнях щодо задоволення позовних вимог заперечував, в подальшому, подав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, відповідачем до суду було надано заперечення на позовну заяву згідно, якого вказав, що сума сплачених ним аліментів на користь позивача на утримання доньки, є значно більшою ніж прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, а тому сплачені ним суми достатні для повного утримання доньки. Зазначив, що посилання позивача на те, що додатковими є витрати, пов`язані з навчанням в вищому навчальному закладі є помилковими, оскільки зазначені витрати не можна вважати такими, що пов`язані з розвитком здібностей дитини в розумінні ст. 185 СК України, а сам факт навчання у навчальному закладі не свідчить про особливі здібності дитини і потребу в стягненні додаткових витрат на її розвиток. В свою чергу позивачем, до суду було подано відповідь на заперечення, згідно якої зазначила, що відповідач підмінює поняття, вводить суд в оману, маніпулює обставинами справи та зловживає своїми правами. Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням, особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] виданого 30 липня 2009 року. Відповідно до договору № 153/19д-ІФ від 28.08.2019 року про підготовку фахівця за освітньою програмою першого (Бакалаврського) рівня укладеного між Київським університетом імені Бориса Грінченка, в особі проректора з науково-методичної та навчальної роботи Жильцова О.Б. та [PERSON] для [PERSON] , виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме підготовка на денній формі навчання за освітньо-професійною програмою першого (Бакалаврського) рівня, шифр та найменування галузі «Гуманітрані науки», шифр та найменування спеціальності «Філологія», найменування освітньої програми «мова і література». Період навчання з 01.09.2019 року по 30.06.2023 року. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 95 200, 00 грн. Згідно дублікату квитанції № 0.0.1429640677.1 від 07.08.2019 року [PERSON] сплатила на користь Київського університету ім. Б. Грінченка оплату за навчання на 1 курсі у сумі 11900, 00 грн. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19.08.2019 року у задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини було відмовлено. Даним рішенням суду було встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області у справі № 5/2»А»-3216/2009 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до її повноліття. 15 червня 2018 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області у справі № 363 2633/17 зменшено розмір аліментів, стягуваних рішенням Вишгородського районного суду Київської області у справі № 5/2«А»-3216/2009 з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] з 1/2 частини до 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Цим же рішенням суду встановлено, що у [PERSON] є ще двоє малолітніх дітей, на утримання яких останній також сплачує аліменти. Позивач зазначила, що їх донька має здібності до вивчення іноземних мов та постійно потребує нормального харчування, лікування, профілактичного оздоровлення, придбання необхідного одягу, взуття, речей для розвитку та навчання, книг, канцелярського приладдя, а відповідач в добровільному порядку не приймає участі у додаткових витратах на дитину. Позивач є інвалідом та єдиним її доходом є пенсія, що не дозволяє в повній мірі покривати витрати на гармонійний розвиток доньки. За таких умов, позивач не в змозі самостійно нести додаткові витрати. Позивач зазначила, що відповідач отримує достатній дохід, який складає близько 20 000, грн., щомісячно, для сплати додаткових витрат на утримання їх спільної доньки. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може братии участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначила, що додаткові витрати на доньку зумовлені її навчанням в університеті. Натомість навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відносить до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Витрати на навчання у вищому навчальному закладі не можна вважати витратами на дитину, що викликані особливими обставинами. Тому вказані витрати не відносяться до додаткових витрат на дитину у відповідності до вимог ст.185 СК України. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу, у разі повноліття дитини. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Норми глави 16 СК України не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Позивач не надала суду достатніх та належних доказів на підтвердження позову, з огляду на зазначене, оскільки підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат, пов`язаних з навчанням дитини не вбачається, то в позові необхідно відмовити. Надана позивачем квитанція про сплату частини коштів за навчання доньки не є підставою для задоволення позову та доказом додаткових витрат на дитину. Позивач не позбавлена права у зв`язку із досягненням дитиною повноліття звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на час навчання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, слід відмовити з огляду на те, що вони по своїй суті не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України, оскільки не пов`язані із особливими обставинами, зумовлених певними якостями дитини, її стану здоров`я чи іншими винятковими ситуаціями, а є поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дитини. Під час звернення до суду позивач звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed