Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є власницею житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Право її власності підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.02.2020 р. підстава виникнення права власності: рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11.09.2019 р., про визнання права власності на спадкове майно за законом, цивільна справа № 715/589/18. Відповідачка по справі не проживає в вищевказаного житлового будинку більше одного року (з 2015 р. по теперішній час), чим підтверджується довідкою Сучевенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 391 від 12.03.2020 р. та актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за № 30 від 12.03.2020 р. Тому просить суд, ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] [INFO] , яка реєстрована по [ADDRESS] , але фактично не проживає - такою що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак направила до суду заяву, в якій підтвердила обставини викладені в позові, просила суд задовольнити його в повному обсязі. Вiдповiдач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослiдивши матерiали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко врахувати правовідносини, які виникають між власником та колишніми членами його сім`ї. Так власник житла має право вимагати визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останньої з реєстрації. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №201075951 від 20 лютого 2020 року, [PERSON] являється власницею житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Згідно довідок виданих Сучевенською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області №389-391 від 12 березня 2020 року, [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] з 2015 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили обставини викладенні в позовній заяві. Наведені докази підтверджують те, що відповідачка не проживає у вказаному будинку більше п`яти років, тому суд вважає, що вона втратила право користування вказаним житлом. На підставі наведеного, ст. 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved