Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] у м. Харків, на 1/2 частину садибного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що [INFO] у м. Харків, у віці 52 років, помер її чоловік [PERSON]. Після смерті якого позивач, як його єдина спадкоємиця, прийняла спадщину, проживаючи на день його смерті спільно з ним за вищезгаданою адресою у м. Харкові, а також звернулась у встановлений процесуальній строк в Першу Харківську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Спільні зі спадкодавцем діти [PERSON] та [PERSON] відмовилися від спадщини після батька на користь позивача.20 червня 2013 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку пай, що належала померлому чоловікові [PERSON] червня 2013 року державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що належала її померлому чоловікові згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 червня 1998 року, зареєстрованого у погосподарській книзі Великорогозянської сільської ради Золочівського району Харківської області та мотивуючи відмову тим, що право власності на вказаний будинок не встановлено, не проведена державна реєстрація права власності та не має витягу з відповідного реєстру. Державний нотаріус рекомендувала позивачу звернутися до суду з позовом про визнання права на спадщину - вищезгаданий житловий будинок, що належав її померлому чоловікові [PERSON].В даний час позивач змушений звернутися до суду, оскільки її право власності не визнається і вона не може розпорядитися своєю власністю. Позивачка в судове засідання не з'явилася надавши суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Великорогозянської сільської ради, в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву з проханням розглядати справу без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до положень ст. ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-ІV Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. До 19 січня 1996 року згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.66 року Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. З копії паспорту [NUMBER] виданого 12 березня 1997 року МВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВСУ в Харківський області на ім'я позивача [PERSON] та свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] виданого 27 червня 1986 року Дзержинським відділом ЗАГС вбачається, що позивач [PERSON] перебувала зареєстрованому у шлюбі з померлім [PERSON] (а.с. 5,7) З інформації КП «АІБ Золочівського району» № 156 від 23 липня 2013 року слідує, що житловий будинок за адресою [ADDRESS], числиться по 1/2 частині за померлими [PERSON] та [PERSON], згідно запису погосподарської книги № 1 особовий рахунок № [NUMBER] Великорогозянської сільської ради. Відповідно даних інвентаризації вартість житлового будинку з господарськими будівлями складає 102736 грн. 00 коп., а відповідно вартість 1/2 частини складає 51368 грн. 00 коп. (а.с.18). Як вбачається з наданого суду листа КП «Архітектурно-інвентаризаційне бюро Золочівського району Харківської області» від 27.07.2013 р. №156 та інформації виконкому Великорогозянської сільської ради Золочівського району Харківської області №841 від 22.07.2013 р. житловий будинок в [ADDRESS], числиться по 1/2 частині за [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 17). Таким чином, суд доходить висновку, що [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після померлого свого чоловіка [PERSON], яка складається із 1/2 частини спірного садибного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] володів 1/2 частиною спірного садибного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] на праві власності, що підтверджується записом у по господарській книзі Великорогозянської сільської ради №1 , особовий рахунок [NUMBER]. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] у віці 52 років про що у Книзі реєстрації смертей відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 20 червня 2012 року зроблено відповідний запис №8307 (а.с.8). Відповідно до наданого суду листа Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області №694/01-16 від 15.04.2014 року, за даними інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №37172108 від 15.04.2014 року спадкова справа після смерті [PERSON], померлого [INFO] не заводилася. (а.с.9). 12 червня 2013 року інформацією завідуючого Першої Харківської державної нотаріальної контори Христенко Н.Л. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на спадщину на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS], в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на дане нерухоме майно та його державної реєстрації (а.с.13). Згідно положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, після смерті [PERSON], відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/2 частина спірного садибного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцем є його діти [PERSON] та [PERSON], які відмовилися від спадщини після батька на користь позивача - [PERSON]. Статті 1268, 1269 ЦК України обумовлюють порядок прийняття спадщини так спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, позивач, подавши заяву про прийняття спадщини, відповідно до наведених положень закону, є таким, що прийняв спадщину. Відповідач проти задоволення позову не заперечував, про що надав суду відповідну письмову заяву. За таких обставин, суд вважаючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб, одночасно доходить висновку, що до позивача перейшло право власності на 1/2 частину садибного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], якими за життя володів її чоловік [PERSON]. Проте у період коли було побудовано будинок існував інший порядок оформлення права власності, що не потребував його державної реєстрації, через що спадкодавцю [PERSON] не було видано правовстановлюючого документу в розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-ІV, що в даний час унеможливлює нотаріальне оформлення спадщини.

Outcome: approved