Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначила, що вона 26.05.2014 року за договором міни набула у власність житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: м. Ладижин, Вінницької області, вул. Горького, 18. В даному будинку з 12.08.2008 року було зареєстроване місце проживання [PERSON], який фактично проживав і проживає у м. Києві і мав знятися з реєстрації місця проживання протягом декількох місяців після оформлення договору міни. З моменту набуття нею у власність будинку №18 по вул. Горького в м. Ладижин Вінницької області, [PERSON] ніколи в ньому не проживав, речей не зберігав. Добровільно знятися з реєстрації місця проживання [PERSON] не бажає. Реєстрація в будинку [PERSON] обмежує її в правах як власника нерухомості в частині користування майном, оскільки вона має намір оформити субсидію на житлово-комунальні послуги. Тому, вона звернулася в суд та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву згідно якої просила справу розглянути в її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує . Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим по телефону про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Конверт із повісткою про повідомлення [PERSON] про час та місце розгляду справи, який направлено за зареєстрованою адресою його місця реєстрації, повернуто до суду. Заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За таких обставин, відповідно до ст. 74 ЦПК України, суд вважає, що судовий виклик відповідача вручено йому належним чином. Зважаючи на неявку відповідача, повідомленого належним чином, судом, за згодою представника позивача, було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку №18 по вул. Горького в м. Ладижин Вінницької області, що підтверджується: копією договору міни укладеного 26.05.2014 року, з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали договір міни, згідно якого [PERSON] перейшов у власність житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки, розташований в м. Ладижин Вінницької області по вул. Горького під №18; копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 22129442 від 26.05.2014 року. Відповідач зареєстрований в будинку №18, що знаходиться по вул. Горького в м. Ладижин, Вінницької області, що підтверджується довідкою №277 виданою 06.11.2017 року відділом ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради Вінницької області. З копії домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у [INFO] видно, що [PERSON] з 2014 року зареєстрована в даному будинку. Також, з письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що з часу придбання [PERSON] будинку №18 по вул. Горького в м. Ладижин Вінницької області, [PERSON] в ньому не проживав. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому суд вважає, що [PERSON], як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійснення нею права користування своїм майном шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11. Відповідно до вказаного рішення Верховного Суду України, зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.\~ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є наймачем житлового приміщення в належному [PERSON] житловому будинку №18, що знаходиться по вул. Горького, в м.Ладижин, Вінницької області. Договір найму жилого приміщення у вказаному будинку між сторонами не укладався. Відповідач не є членом сімї власника будинку. А тому він не має права користування житловим приміщенням у даному будинку. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] будучи зареєстрованим в належному позивачу будинку та не маючи при цьому права користування даним будинку, обмежує право позивача на користування даним будинком. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved