Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом до ДП «Вінницький авіаційний завод - ВіАЗ» про стягнення одноразової допомоги при виході на пенсію, зазначивши, що з 19.12.1979 року по 19.12.2011 року позивач безперервно працював на ДП «Вінницький авіаційний завод - ВіАЗ», та 19.12.2011 року був звільнений за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію. При звільнені позивачу не була виплачена одноразова допомога при виході на пенсію в сумі 5642,92 грн., яка не виплачена позивачу і на деь звернення до суду, а тому відповідач вважає, що порушено його право на грошову допомогу, в силу чого, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по одноразовій допомозі при виході на пенсію в сумі 5642,92 грн. Позивач будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак, звернувся до суду із заявою, в якій просить справу розглянути без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, повідомлення про причини своєї неявки та заяву про розгляд справи за їх відсутності суду не надіслав, в силу чого, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, що регламентується ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, взявши до уваги відсутність заперечення з боку позивача про можливий заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд вивчивши матеріали справи, визначив, встановив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини: Судом встановлено, що трудова книжка серія [NUMBER], виписана на ім'я [PERSON], [INFO], містить запис № 2 від 19.12.1979 року про прийняття в цех № 4 учнем монтажника радіо і спеціального обладнання літальних апаратів на Завод № 421 ГА, та містить запис № 8 від 19.12.2011 року про звільнення за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності ст. 38 КЗпП України, наказ № 67-к від 19.12.2011 року (а.с. 7-10). Відповідно до п. 5.1.30 колективного договору ДП «Вінницький авіаційний завод - ВіАЗ» від 10.06.2009 року, пенсіонерам за віком за вислугою років та інвалідності, які вперше звільняються з заводу за власним бажанням, надається одноразова допомога відповідно до стажу безперервної роботи на заводі, які пропрацювали більше 25 років в розмірі трьох місячних тарифних ставок (окладів) (а.с. 10-20). Згідно оборотно-сальдової відомості ДП «Вінницький авіаційний завод» за 26.12.2012 року [PERSON] нараховано 5642,96 грн. (а.с. 21-23). Таким чином судом встановлено, що позивач вперше звільнився з підприємства, на якому працював, за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності ст. 38 КЗпП України, при цьому безперервний стаж його роботи на даному підприємстві становить більше 25 років, що згідно з умовами колективного договору надає право позивачу на отримання одноразової допомоги при звільненні в розмірі трьох місячних тарифних ставок (окладів), в силу чого, виходячи із оборотно-сальдової відомості, сформованої відповідачем 26.12.2012 року, тобто після звільнення позивача, за позивачем рахується нарахована сума коштів в розмірі 5642 грн. 96 коп. Зміст листів від 21.02.2013 року № 02-Щ115/01-16 та від 14.03.2013 року № 02-Щ144/01-16 Державної інспекції України з питань праці ТДІПП у Вінницькій області зазначає, що перевіркою зафіксовано порушення трудового законодавства щодо виплати належних звільненим працівникам коштів, при цьому зазначається, що для примусового стягнення належної суми в розмірі 5642,92 грн. необхідно звернутись до суду (а. с. 25, 27). Згідно довідки № 81 від 20.02.2013 року, виданої ДП «Вінницький авіаційний завод», станом на 20.02.2013 року заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] не має, питання про виплату одноразової допомоги в сумі 5642,92 грн. розглядається санатором. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При ухваленні даного рішення, суд керується виключно тими доказами, що є в матеріалах справи, оскільки неявка сторін в судове засідання унеможливлює суд реалізувати повноваження в порядку ч.4 ст. 10 ЦПК України та роз'яснити сторонам про надання додаткових належних та допустимих доказів. Стаття 116 КЗпП України вказує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Зміст ст. 238 КЗпП України вказує, що при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. За даних обставин, враховуючи, що позивач вперше звільнився з підприємства, на якому працював, за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності, при цьому безперервний стаж його роботи на даному підприємстві становить більше 25 років, що згідно з умовами колективного договору надає право позивачу на отримання одноразової допомоги при звільненні в розмірі трьох місячних тарифних ставок (окладів), в силу чого, виходячи із оборотно-сальдової відомості, сформованої відповідачем 26.12.2012 року, тобто після звільнення позивача, за позивачем рахується нарахована сума коштів в розмірі 5642 грн. 96 коп., однак така грошова сума не виплачується позивачу, що беззаперечно вказує на порушення відповідачем трудового законодавства, останнє підтверджується і Територіальною державною інспекцією з питань праці у Вінницькій області, а тому, з огляду на норму ст. 238 КЗпП України, суд вважає, що позов є обгрунтований та підлягає до задоволення в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача 5642 грн. 92 коп., що становить невиплачену грошову суму одноразової допомоги при звільненні працівника. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та ст.ст. 44, 116, 238 КЗпП України, ст. ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved