Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради, про відібрання дитини. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що вона та відповідач є батьками [PERSON], [INFO]. 02.04.2015 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. 20.10.2015 року рішенням суду визначено місце проживання їх малолітньої дочки [PERSON], разом з матірю [PERSON] за адресою: м.Тернопіль, вул.Тарнавського, 5/10 та встановлено [PERSON] графік побачень з дочкою [PERSON]. Однак всупереч рішення суду [PERSON] 18 грудня 2015 року близько 11 годин забрав доньку [PERSON] зі школи та не повернув її за визначем місцем проживання до сьогоднішнього дня. Через безвідповідальне ставлення [PERSON] до своїх батьківських обов'язків дитина не відвідувала школу, а також не брала участі в конкурсі танців в кінці грудня 2015 року до якого наполегливо готувалася. Такі дії зі сторони [PERSON] суперечать чинному законодавству спрямованому на захист інтересів дітей та прямо шкодять розвитку дитини. З приводу незаконного утримання дитини [PERSON] відкрито кримінальне провадження та проводиться досудове розслідування. За вказаним фактом порушень її прав і прав дитини проводились неодноразові засідання комісії за якими визнано протиправність дій [PERSON] Однак незважаючи на всі вчинені нею та органами влади дії відповідач дитини їй не повернув, а тому посилаючись на ст. 162 СК України, просить відібрати [PERSON], [INFO] від батька [PERSON] та передати дитину матері [PERSON] для спільного проживання по визначеному місцю проживання дитини [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позов підтримали з підстав та мотивів викладених у ньому та просять його задовольнити та допустити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позову не визнали та суду пояснили, що позивач неналежно ставиться до виховання дитини, кричить до дочки, також позивач чинила йому перешкоди в спілкуванні з дитиною, а тому зважаючи на прихильність дочки до батька та бажання дитини постійно проживати з ним, просять відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради в судовому засіданні просить при вирішенні позовних вимог захистити права дитини. В судовому засіданні за участю дитячого психолога [PERSON] проведена бесіда з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], яка суду пояснила, що її батько [PERSON] веселий, добре до неї ставиться, все їй дозволяє, маму [PERSON] вона також любить, однак хоче жити з батьком. Допитана в судовому засіданні психолог [PERSON] суду пояснила, що дитина у малолітньому віці все сприймає на емоційному рівні та відчуває себе там добре де їй добре та не чиниться жодних заборон. [PERSON] має емоційно награну поведінку створену під впливом батьків, однак не може дати належну оцінку ситуації, що склалася між її батьками. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що підлягає до задоволення з наступних підстав: [PERSON] та [PERSON] перебували зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 02 квітня 2015 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №201832 виданого відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20.10.2015 року вирішено: Позов [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради, про встановлення графіку побачень дитини з батьком та порядку участі у її вихованні задовольнити частково. Встановити [PERSON] графік побачень з дочкою [PERSON], [INFO],які здійснювати без присутності матері [PERSON] за місцем проживання батька (м.Тернопіль, вул.15 Квітня,1/271) або у місцях культурно-розважального характеру (парк, кінотеатр, ТРЦ «Подоляни» та інші місця, призначені для повноцінного відпочинку дитини) в такі дні: щовівторка та щочетверга з 18.00 год. до 20.00 год.; І-ІІІ субота місяця з 12.00 год. до 18.00 год.; ІІ-ІV неділя місяця з 12.00 год. до 18.00 год.; в період літніх канікул (в липні місяці) 15 днів оздоровлення дитини з батьком без присутності матері; в святкові дні побачення погоджуються батьками за домовленістю (перший святковий день з матірю, наступний святковий день з батьком). У решті позовних вимог відмовити. Позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини задовольнити. Визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON] за адресою: м.Тернопіль, вул.Тарнавського, 5/10. Дане рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами 18 грудня 2015 року [PERSON] самочинно забрав дочку [PERSON], [INFO] з навчального закладу та проживає з дитиною [ADDRESS] по даний час. З приводу умисного невиконання [PERSON] рішення суду про визначення місця дитини заведено кримінальне провадження №12016210010000484, що підтверджується відповідним витягом. З приводу незаконного відібрання [PERSON] дочки [PERSON], [PERSON] зверталася з заявами до комісії захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради, за результатами розгляду яких комісією рекомендовано сторонам дійти спільної згоди, щодо подальшого виховання дитини шляхом укладення мирової угоди в основу якої покласти рішення суду. На неодноразові звернення позивача та рішення комісії захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради [PERSON] не повернув дитину матері [PERSON] для спільного проживання по визначеному за рішенням суду місцю проживання дитини, за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні за участю дитячого психолога [PERSON] проведена бесіда з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], яка суду пояснила, що її батько [PERSON] веселий, добре до неї ставиться, все їй дозволяє, маму [PERSON] вона також любить, однак вона хоче жити з батьком. Допитана в судовому засіданні психолог [PERSON] суду пояснила, що дитина у малолітньому віці все сприймає на емоційному рівні та відчуває себе там добре де їй добре та не чиниться жодних заборон. [PERSON] має емоційно награну поведінку створену під впливом батьків, однак не може дати належну оцінку ситуації, що склалася між її батьками. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Згідно із ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини (надалі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Статтею 9 Конвенції визначено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно 6-го Принципу Декларації прав дитини від 20 листопала 1959 року (резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і, у всякому випадку, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові на це обставини, бути розлученою з матір'ю. Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст.8). Згідно ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За умовами ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків самочинно, без згоди другого з батьків, з якими на підставі рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи мас право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. [PERSON] не може бути повернути лише тоді, коли її залишення за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоровя, або обставини змінилися, так, що повернення її суперечить її інтересам ( ч. 2 ст. 162 СК України). В ході розгляду справи відповідачем не подано, а судом не здобуто доказів наявності передбачених ч.2 ст. 162 СК України, підстав для не можливості повернення дитини за попереднім місцем проживання, що визначене за рішенням суду. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, \~беручи до уваги вік дитини, яка на даний час є малолітньою, що суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, а саме відібрати [PERSON], [INFO] від батька [PERSON] та передати матері [PERSON] для спільного проживання по визначеному місцю проживання дитини [ADDRESS],

Outcome: approved