Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач по справі [PERSON] в судове засідання не прибула, однак від неї поступила заява, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить справу слухати у її відсутності, дає свою згоду на заочний розгляд справи. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не прибув, однак від нього поступила заява, позовні вимоги визнає, не заперечує відносно задоволення позову, просить справу слухати в його відсутність. Суд, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з»ясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав: Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню всіх обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. А відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі 25.09.2013 року зареєстрували між собою шлюб у відділі ДРАЦС Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №197 (ас.3). Від шлюбу у сторін по справі народилася дочка [PERSON], [INFO], батьками якої в свідоцтві про її народження записані сторони по справі (ас.8). Як встановлено в судовому засіданні, дочка сторін по справі [PERSON], [INFO] проживає з позивачем по справі [PERSON] та перебуває на її утриманні та вихованні, що стверджується довідкою про склад сімї від 01.06.2017 року за №620/02-25, виданою Пнівською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача по справі [PERSON] складеного депутатом Пнівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 12.01.2017 року(ас.9-10). Відповідач по справі [PERSON] працює інженером у філії УМГ «Прикарпаттрансгаз» БВУПЗГ, отримує заробітну плату, про що свідчить довідка про доходи, видана Богородчанським виробничим управлінням підземного зберігання газу філії УМГ «Прикарпаттрансгаз» від 15.06.2017 року за №71. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.8 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.ст. 2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно ст.ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років - 1355 гривень. Відповідач по справі [PERSON], як встановлено в судовому засіданні є фізично здоровою людиною, не має інших утриманців, має постійне місце праці, оскільки працює, має регулярний заробіток, з врахуванням того, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, та враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років, матеріальне становище сторін, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, а отже, на думку суду, взмозі сплачувати аліменти в частці, тобто в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON], [INFO] до досягнення нею повноліття. А тому, суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про задоволення позову. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача, зокрема: 640 грн. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст.180, 181, 182, 183 СК України,

Outcome: approved