Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки. Позов мотивовано тим, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 22.10.2002 року у виконкомі Ізянської сільської ради Хустського району за актовим записом №25. За час проживання у шлюбі у них народилася донька [PERSON], 22.09.2009 р. Причиною розірвання шлюбу позивачка вважає несумісність їхніх характерів та непорозуміння між ними через те, що відповідач зловживає спиртними напоями після чого створює конфлікти та сварки в сімї. Будучи в стані спяніння відповідач неодноразово намагався прогнати їх з дитиною з будинку, при цьому постійно намагався вчиняти бійку та обзиває її різними нецензурними словами. На її прохання змінити своє ставлення до сімї, відповідач не реагує і надалі вона вважає нестерпними такі умови їхнього шлюбного життя. Тому змушена звертатися до суду з позовом про розірвання їхнього шлюбу. Крім цього у неї на повному утриманні та вихованні знаходиться малолітня донька [PERSON], про яку відповідач не дбає, не цікавиться її вихованням та розвитком і взагалі не турбується матеріальним забезпеченням дитини, хоча має фінансову можливість для цього, так як досить часто їздить в Росію на заробітки. Позивачка просила суд шлюб укладений між нею та відповідачем розірвати, прізвище залишити «Білей», малолітню донку залишити на вихованні біля неї та стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі по 2000 грн. для утримання малолітньої доньки [PERSON], до досягнення нею повнолітнього віку. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася. Представник позивачки адвокат [PERSON] подала письмову заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутності та у відсутності позивачки, повістю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення публікації про його виклик до суду в газеті «Новини Закарпаття» №5 (4813) від 02.02.2019 року, однак про причини неявки суд не повідомляв. З врахуванням наведеного, та у відповідності до порядку визначеного ст. 223 ч. 4, ст. 247 ч. 2 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.10.2002 року, який зареєстровано у виконкомі Ізянської сільської ради Хустського району за актовим записом №25. За час проживання у шлюбі у них народилася донька [PERSON], 22.09.2009 р. За твердженнями позивачки малолітня дитини знаходиться на її утриманні та вихованні. Причина розірвання шлюбу з встановлених матеріалів справи є несумісність характерів та непорозуміння між сторонами, вживання відповідачем спиртних напоїв на ґрунті чого між сторонами виникають сварки та конфлікти. На час розгляду справи сторони фактично не підтримують шлюбні відносини і позивачка висловила своє небажання зберегти шлюб між ними та просила не надавати їм строк на примирення, оскільки це буде суперечити її інтересам. Від відповідача жодних заперечень щодо цих обставини до суду не надходило. Відповідно до вимог ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений, одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, позивачка не бажає проживати в шлюбі з відповідачем, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. При вирішення позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів суд виходив з того, що від спільного проживання в шлюбі у сторін народилася одна дитина донька [PERSON] [INFO], яка проживає з позивачкою. Відповідач зобовязання по утриманню неповнолітньої доньки належно не виконує. З матеріалів справи встановлено, що відповідач офіційно не працює, та отримує мінливий дохід працюючи на сезонних роботах, а тому на думку суду питання про розмір аліментів, що повинні стягуватися з відповідача слід вирішувати на підстав ст. 184 СК України, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до статей 3,27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обовязків. Такий обовязок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач не надає коштів на утримання дитини, враховуючи матеріальне становище дитини, яка потребує значних коштів на забезпечення її всім необхідним та для належного її розвитку, стан здоровя та матеріальне становище відповідача, який є працездатний, інших утриманців не має та відсутність відомостей про реальні доходи відповідача, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON],[INFO] в сумі по 1500 (одна тисяча пятсот) гривень щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку. Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору. У зв'язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 704, 80 гривень. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене та

Outcome: partial