Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Верхівцевської міської ради № 436 від 18 листопада 2009 року «про надання дозволу на розробку технічної документації для передачі у власність земельних ділянок» згідно з Декретом КМУ від 26 грудня 1992 року № 15-92, ст. 118 Земельного кодексу України та на підставі заяви позивача було надано дозвіль на розробку технічної документації для передачі у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,10 га та ведення особистого селянського господарства площею 0,022 га. Відповідач є власником сусіднього домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Всупереч вимогам ст. 103 Земельного кодексу України відповідач протягом останніх років обирає такі способи використання своєї земельної ділянки, від яких позивач отримує безліч незручностей та які не дозволяють використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням. Так в порушення Державних будівельних норм ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України» на ділянці відповідача ростуть дерева: фруктове дерево абрикос на відстані 188 см від межі; фруктове дерево яблуня на відстані 160 см від межі; хвойне дерево ялина на відстані 207 см від межі, в той час як встановлено норму - 3 мети від межі. Гілки дерев постійно перетинають межі ділянки, проте відповідач відмовляється видаляти їх, звернення до органів місцевої влади результатів не дали. Також відповідач в порушення Правил пожежної безпеки, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1417 від 30 грудня 2014 року зберігає, складує свої дрова на межі з її земельною ділянкою, захаращує тим самим протипожежну відстань між будинками, створюючи пожежну небезпеку. Час від час біля цих дров він проводить вогневі роботи. Перекладати дрова в інше місце відмовляється. Цими діями відповідач порушує норми добросусідства та чинить неприпустимий вплив на право користування майном позивача. Позивач також вважає, що діями відповідача, які полягають в умисному створенні перешкод у користуванні майном та земельною ділянкою, їй завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, неможливості встановлення нормальних добросусідських відносин, безперервних щоденних хвилюваннях за стан свого майна та реальну небезпеку своєму життю та здоров'ю, а також життю та здоров'ю членів сім'ї позивача. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 30000 грн. на підставі вищевикладеного позивач просила суд зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні нею права користування її майном шляхом видалення дерев: фруктового дерева абрикос на відстані 188 см від межі, фруктового дерева яблуня на відстані 160 см від межі, хвойного дерева ялина на відстані 207 см від межі; зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування майном шляхом очищення за власний рахунок відповідача протипожежної відставні, а саме межі з земельною ділянкою позивача від дров; стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 30000 грн., а також стягнути понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити заявлені вимоги. Суду пояснила, що спір стосовно дерев почався в неї з відповідачем ще в 2000 році. На територію її земельної ділянки потрапляю корені дерев з земельної ділянки відповідача. Також на її територію заходять гілки дерев, у зв'язку з чим на її території знаходиться опале листя, яблука, голки з ялини. Враховуючи те, що дерева дуже високі і ростуть дуже близько до її межі, вони затіняють значну територію її земельної ділянки та будинку. Окрім того існує небезпека того, що вони можуть впасти на її будинок та завдати шкоду. Намагалася власними силами за допомогою органів місцевого самоврядування зрізати гілки дерев, які на її території, проте відповідач чинив цьому перешкоди, скидав дробину. Окрім того він складує дрова біля її паркану, що створює пожежну небезпеку. До неї неодноразово приходили комісії, складали акти. Проте відповідач ніяк не реагує на це та не усуває перешкоди. Такими знущаннями відповідача їй завдано значну моральну шкоду, оскільки це все триває більше десяти років, у зв'язку з нервовим напруженням значно погіршився стан її здоров'я. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені вимоги з підстав, зазначених у позові. Суду пояснила, що відповідач добровільно не бажає усувати перешкоди у користуванні майном позивачем, не зрізує гілки дерев. Позивач не має можливості постійно зрізати ці гілки самостійно, оскільки дерева дуже високі, тому їй прийдеться кожного разу наймати робітників, які б це робили, що потягне за собою значні витрати. Захистити порушене право позивача можливе лише шляхом видалення цих трьох дерев, які ростуть на незначній відстані від межі з земельною ділянкою позивача та шляхом очищення протипожежної відстані від межі від дров. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. У відповідності до ст. 224 ЦПК України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 2 червня 2006 року є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок не приватизована та знаходиться у позивача в користуванні. Власником сусіднього домоволодіння за адресою [ADDRESS] є [PERSON]. Що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [NUMBER] від 13 травня 2016 року (а.с.62-63). Актом обстеження земельної ділянки від 17 травня 2016 року, який складений комісією Верхівцевської міської ради встановлено, що на земельній ділянці [PERSON] по [ADDRESS] ростуть: фруктове дерево абрикос висотою приблизно 8 м на відстані 188 см від межі з [PERSON]; фруктове дерево яблуня висотою приблизно 12 м на відстані 160 см від межі [PERSON]; хвойне дерево ялина висотою приблизно 16 м на відстані 207 см від межі [PERSON] (а.с.16). Матеріалами справи, а саме листами Верхньодніпровської районної державної адміністрації від 27 листопада 2012 року, 21 березня 2013 року, 10 липня 2013 року та 18 травня 2016 року, підтверджується, що гілки з дерев. Які знаходяться на земельній ділянці [PERSON] перетинають межу із земельною ділянкою [PERSON] (а.с.10, 13, 15, 17). Згідно зі ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень, його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Частиною 2 ст. 103 Земельного кодексу України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Отже, чинним законодавством передбачено обов'язок власників (користувачів) земельної ділянки обирати такий спосіб використання земельних ділянок, за яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається якнайменше незручностей. Суд вважає доведеною ту обставину, що дерева, які ростуть на земельній ділянці відповідача на відстані близько 1,5-2 метри від межі із земельною ділянкою позивача, створюють значні незручності у використанні [PERSON] земельної ділянки, що полягає у затіненні значної частини земельної ділянки, проникнення коріння дерев на земельну ділянку, опалому листі, голок та плодів дерев. Зазначені обставини підтверджуються як поясненнями самого позивача та письмовими доказами. Жодних доказів на спростування доводів позивача відповідачем не було надано. Таким чином, дії відповідача, [PERSON], які полягають у вирощуванні дерев висотою близько 10 метрів, на близькій відстані від межі із земельною ділянкою позивача (близько 2 метрів), на думку суду, не відповідають умовам заподіяння якнайменше незручностей сусіду [PERSON], а тому підлягають припиненню. При цьому суд приймає до уваги положення ст. 105 Земельного кодексу України, яким передбачено право власників та землекористувачів земельних ділянок відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, проте реалізувати це право позивач не можу саме через дії відповідача, який чинить цьому перешкоди, що підтверджується листом Верхньодніпровської районної державної адміністрації від 27 червня 2013 року (а.с.14), самостійно зрізати гілки дерев [PERSON] не бажає та всіляко ухиляється від цього, що підтверджується також листами Верхньодніпровської районної державної адміністрації від 27 листопада 2011 року, 24 грудня 2012 року та 18 травня 2016 року (а.с. 10, 12, 17). Оцінюючи в цілому ті незручності, які створено позивачу, суд погоджується з доводами позивача про те, що єдиним шляхом відновлення її права повноцінно користуватися земельною ділянкою є видалення цих трьох дерев. Частиною 3 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що права громадян та юридичних осіб на земельні ділянки можуть бути захищені будь-якими способами, передбаченими законом. Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 396 Цивільного кодексу України положення зазначеної статті розповсюджуються і на захист прав землекористувача. У зв'язку з чим суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про зобов'язання відповідача видалити дерева абрикос, яблуню та ялину, оскільки нею доведено те, що відповідачем не дотримано правил добросусідства, а обраний нею спосіб захисту відповідає способам захисту порушених прав, визначених законом. Щодо вимог позивача про зобов'язання відповідача усунути перешкоди у здійсненні нею права користування майном шляхом очищення за власний рахунок відповідача протипожежної відставні, а саме межі з земельною ділянкою позивача від дров, суд приходить до таких висновків. Загальні вимоги пожежної безпеки до будівель, споруд різного призначення та прилеглих до них територій, іншого нерухомого майна встановлюються Правилами пожежної безпеки, які затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1417 від 30 грудня 2014 року (Правила). Ці правила є обов'язковими для виконання, зокрема громадянами України. Так п. 1.4 Правил протипожежні відстані між будинками, спорудами, відкритими майданчиками для зберігання матеріалів, устаткування забороняється захаращувати, використовувати для складування матеріалів, устаткування, стоянок транспорту, будівництва та встановлення тимчасових будинків і споруд, у тому числі мобільних (інвентарних) будівель, індивідуальних гаражів. Протипожежні відстані між будинками це відстані, які не дозволяють вогню перекинутися з однією будівлею на іншу. Згідно з п. 1.1 Правил територія об'єктів, ділянок, що межують з житловими будинками, дачними та іншими будинками, протипожежні відстані між будинками, спорудами, майданчиками для зберігання матеріалів, устаткування повинні систематично очищатися від сміття, відходів виробництва, тари, опалого листя, котрі необхідно регулярно видаляти (вивозити) у спеціально відведені місця. Пунктом 1.18 Правил заборонено розводити багаття, користуватися відкритим вогнем на відстані менше 30 м від будівель та споруд, викидати незагашене вугілля. Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 21 Кодексу цивільного захисту України громадяни України зобов'язані виконувати правила пожежної безпеки. Частиною 6 ст. 55 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що обов'язок із забезпечення пожежної безпеки в приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями покладається на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму. Чинним законодавством передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил протипожежної безпеки, також у випадку виявлених порушень уповноважені органи центральної влади, які здійснють державний нагляд у сфері пожежної безпеки можуть складати приписи, постанови, розпорядження щодо усунення порушень встановлених законодавством вимог з питань пожежної безпеки. Повідомленням відділення поліції у м.Верхівцеве від 11 травня 2016 року підтверджується, лише те, що [PERSON], який мешкає за адресою по [ADDRESS] зложив дрова на межі із земельною ділянкою [PERSON] (а.с.18). Належних доказі порушення [PERSON] правил пожежної безпеки та притягнення його у зв'язку з цим до відповідальності позивачем не надано. А тому доводи позивача на те, що відповідачем порушено правила пожежної безпеки, на думку суду є лише припущенням, на якому згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України не можу ґрунтуватися доказування. Окрім того, відповідно до положень ст. ст. 3,4 ЦПК України судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане або оспорюване право, свободи чи інтерес особи. При цьому згідно з вимогами ч. 1 ст. 60 ЦПК України саме на позивача покладається обов'язок доказування, в чому полягає порушення її прав саме відповідачем. Разом з тим, на думку суду, позивачем не надано доказів порушення її прав відповідачем [PERSON] тим, що він складає дрова на межі з її земельною ділянкою. Так само не надано доказів підстав передбачити можливість порушення її права власності, як це передбачено ч. 2 ст. 386 ЦК України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині зобов'язання відповідача усунути перешкоди у здійсненні нею права користування майном шляхом очищення за власний рахунок відповідача протипожежної відставні, а саме межі з земельною ділянкою позивача від дров, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про відшкодування завданої моральної шкоди, суд приходить до таких висновків. Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цивільного права відповідно до положень глави 29 цього кодексу - відповідно до порядку захисту права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Судом встановлено, що права [PERSON] як власника домоволодіння та користувача земельною ділянкою за адресою по [ADDRESS] порушуються [PERSON] як сусіднім землекористувачем, який чинить перешкоди у користуванні майном позивача, не дотримуючись правил добросусідства, а тому є підстави для відшкодування завданої моральної шкоди позивачу. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Враховуючи характер дій відповідача. Глибину душевних страждань позивача, а також враховуючи вимоги розумності та справедливості суд вважає за необхідне визначити розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 1000 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування майном та стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до таких висновків. Встановлено, що позивач у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви як інвалід ІІ групи (а.с.19). У зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави, виходячи її розміру ставок судового збору, визначених ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» як за вимоги майнового та немайнового характеру, оскільки позов [PERSON] містить вимоги як майнового так і немайнового характеру, які судом задоволено. Також судом встановлено, що позивачем було понесено витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн., надано письмові докази цих витрат (а.с.55,58) та розрахунок витрат (а.с.59,60), а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати на правову допомогу. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial