Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що на час смерті її батьків вона, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], були зареєстровані та мешкали разом з батьками. Всі спадкоємці, окрім батьків, 24 грудня 2007 року від виконкому Курилівської сільської ради Куп'янського району Харківської області одержали Свідоцтво про право власності на рухоме майно, а саме по 1/6 частині будинку з надвірними будівлями за адресою Харківська область Куп'янський район [ADDRESS], а 2/6 частини будинку з надвірними будівлями за указаною адресою залишилися за батьками [PERSON] та [PERSON], які за час свого життя в Курилівській сільській раді не оформили документи на указану частку житлового будинку як свою приватну власність та не зареєстрували її в органах державної влади як свою приватну власність. В липні 2015 року позивач звернулася до державного нотаріуса Куп'янської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а саме 2/6 частки житлового будинку з надвірними будівлями, які залишилися після смерті батьків та видачі свідоцтва на право власності, так як вона мешкає в указаному будинку, доглядає за ним і користуюся ним, а сестри - [PERSON], [PERSON], та [PERSON] відмовляються приймати указану спадщину. 27 липня 2015 року державним нотаріусом Куп'янської держаної нотаріальної контри була винесена постанова про відмову позивачу у вчиненні нотаріальних дій, так як її батьки [PERSON] та [PERSON] за час свого життя не одержали на своє ім'я належного правовстановлюючого документа та не зареєстрували своє право власності на частини житлового будинку. Враховуючи викладене та те, що сестри [PERSON], [PERSON], та [PERSON] відмовляються від спадщини, яка залишилася після смерті батьків, позивач вважає, що в неї є всі законні підстави для звернення до суду за захистом своїх майнових прав, а саме про встановлення юридичного факту володіння та користування нерухомим майном. Тому, позивач була вимушена звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказала, що всі заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача Курилівської сільської ради у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказав, що у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Відповідачі [PERSON]., [PERSON]. та [PERSON]. у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, вказали, що позов визнають та не заперечують проти його задоволення. Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть від [INFO] року, актовий запис №88 (а.с. 23). [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть від [INFO] року, актовий запис №92 (а.с. 24). За померлими [PERSON] та [PERSON] на праві власності в Погосподарській книзі Курилівської сільської ради зареєстровано житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] Куп'янського району Харківської області (особовий рахунок № 254), розташований на земельній ділянці Курилівської сільської ради, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Курилівської сільської ради №1124 від 24 липня 2015 року та довідкою виконавчого комітету Курилівської сільської ради №1123 від 24 липня 2015 року. Крім того, право власності на будинок №158 підтверджується ксерокопією технічного паспорту на садибний житловий будинок (а.с. 25-29). Позивач [PERSON] була зареєстрована та проживала в будинку за адресою: в Харківській області, Куп'янського району, [ADDRESS], разом з своїми батьками до моменту їх смерті, родинні відносини з яким підтверджуються свідоцтвом про народження серії І-ВЛ [NUMBER], виданим 21 квітня 1975 року Курилівською сільською радою Куп'янського району Харківської області та довідкою виконавчого комітету Курилівської сільської ради №1124 від 27 липня 2015 року(а.с. 15). Постановою від 27 липня 2015 року державний нотаріус Куп'янської державної нотаріальної контори відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] Куп'янського району Харківської області після смерті [PERSON] та [PERSON] і роз'яснила [PERSON] її право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно в порядку спадкування за законом, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 липня 2015 року. (а.с. 61-62). Крім того, в постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій зазначено, що [PERSON] спадщину прийняла у встановленому законом порядку, а [PERSON] та [PERSON] на день смерті проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS], однак не встигли за життя оформити свідоцтво про право власності на житловий будинок. Інші спадкоємці не подавали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с. 61-62). Беручи до уваги постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, встановлено, що позивач позбавлена можливості скористатися своїми спадковими правами та отримати спадщину від своїх батьків, які в свою чергу не встигли отримати правовстановлюючі документи на майно. На даний час отримати правовстановлюючі документи немає можливості. Право власності на зазначений вище житловий будинок з надвірними будівлями не було зареєстроване за померлою матір'ю та батьком позивача в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, правовстановлюючий документ на житловий будинок з надвірними будівлями не видався, оскільки закон, який існував до 01 січня 2004 року, не передбачав державної реєстрації права власності. Право власності на житловий будинок підтверджував запис в погосподарській книзі виконкому сільської ради в особовому рахунку. Відповідно до вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 112\\5, а саме пункту 40, в якому вказано, що в погосподарській книзі в розділі ІV «Споруди, які є особистою власністю господарства записуються дані про житловий будинок, назви інших будівель, рік їх збудування, та характеристика будинку, споруд, підстави виникнення права власності, вид права власності». Отже, беручи до уваги правову позицію ВСУ викладену в постанові №6-138-цс від 18 грудня 2013 року, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною п'ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, до спірних правовідносин щодо питань про прийняття спадщини слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс 1963 року (далі -ЦК 1963 року). Згідно зі статтями 524, 527, 529 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 529 ЦК України (редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. [PERSON] прийняла спадщину згідно ст. 549 ЦК України (1963 року), оскільки фактично вступила у володіння спадковим майном відразу після смерті останнього з батьків у серпня 1994 року. У Правовому висновку Верховного Суду України у справі про встановлення юридичних фактів і визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування від 24 грудня 2013 року зазначено, що у 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва, а тому за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Отже, ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. В п.3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 адресований головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим зазначено, що суди при розгляді справ про спадкування повинні враховувати зміст п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, де зазначено, що підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З наданих документів, а саме: технічного паспорту на садибний житловий будинок, довідок виконавчого комітету Курилівської сільської ради №1124 від 24 липня 2015 року, №1123 від 24 липня 2015 року в яких зазначено, що в погосподарській книзі Курилівської сільської ради (особові рахунки [NUMBER], [NUMBER]) міститься запис про право власності [PERSON] та [PERSON] на будинок [ADDRESS] Куп'янського району Харківської області у зв'язку з чим суд вважає за можливе встановити факт належності на праві особистої приватної власності [PERSON], яка померла [INFO] року, та [PERSON], який помер [INFO] року на 1/6 частку вищевказаного спірного будинку за кожним. Будинок був побудований у 1964 році. П.3.1. вищевказаного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 передбачено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Враховуючи той факт, що на ім'я [PERSON]., [PERSON], [PERSON]. та [PERSON]. 24 грудня 2007 року було видано свідоцтво про право власності на спірне нерухоме майно на відповідні належні їм 1/6 частки кожному, а решта 2/6 часток житлового будинку, згідно даних погосподарської книги Курилівської сільської ради, належали померлим [PERSON] та [PERSON] по 1/6 кожному, які до дня своєї смерті не одержали на своє імя належного правовстановлюючого документа та не зареєстрували своє право власності на частини житлового будинку. Враховуючи, що позивач фактично прийняла спадщину після смерті своїх батьків, а інші спадкоємці не подавали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини та надали до суду заяви про визнання позовних вимог, суд вважає за необхідне задовольнити всі заявлені позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Outcome: approved