Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 21.11.1991 року у відділі ЗАГС Івано-Франківського міськвиконкому, зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилося двоє дітей, з яких неповнолітньою є: [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу стало те, що після 25 років одруження сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен із сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб і сімю. А тому, просила шлюб розірвати, малолітню доньку залишити на проживання з нею, стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задоволити. Відповідач в судовому засіданні повідомив, що на його думку їхню сімю ще можливо зберегти, однак оскільки позивачка наполягає на своїх позовних вимогах, то він не буде заперечувати. Згідний щоб після розірвання шлюбу малолітня [PERSON] проживала з матірю та не заперечив щодо стягнення з нього судових витрат. Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] І-НМ № 388595 сторони 21.11.1991 року зареєстрували шлюб у відділі ЗАГС Івано-Франківського міськвиконкому, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 1985 (а.с.14). Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей, з яких неповнолітньою є: [PERSON], [INFO] (а.с.8). Позивачка стверджує, що вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, вони не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства. На думку позивачки шлюб їх існує формально, миритися вона не бажає, збереження шлюбу суперечить її інтересам. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Крім цього, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання малолітньої доньки [PERSON] з матірю. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] з [PERSON] Валеріївною, [INFO], а тому шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 21.11.1991 року у відділі ЗАГС Івано-Франківського міськвиконкому, про що зроблено запис за № 1985 слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved