Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду з цивільним позовом до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлого чоловіка [PERSON], третя особа Сєвєродонецька міська рада Луганської області. В обґрунтування позову позивач вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Після смерті її чоловіка відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], в якій вона та її чоловік проживали до дня смерті чоловіка в 2000 році та в якій вона продовдує проживати зараз. Спадкоємцем вказаної квартири є вона та син її чоловіка від першого шлюбу [PERSON] у рівних частках. Мати померлого чоловіка відмовилася від своєї частки у спадщині після смерті чоловіка позивача на користь сина її чоловіка від першого шлюбу [PERSON], а батько померлого чоловіка відмовився від своєї частки у спадщині після смерті чоловіка позивача на користь самого позивача. Після смерті свого чоловіка позивач звернулася до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори для прийняття спадщини, але постановою державного нотаріуса від 28.09.2010 року № 1954 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як вона не має правовстановлюючих документів на квартиру. Позивач вважає, що вона пропустила строк для подання заяви прийняття спадщини з поважних причин, адже після смерті чоловіка вона дуже хворіла і не знала про те, що для вступу у спадщину встановлено шестимісячний строк. У зв'язку із викладеним на підставі статей 1270, 1272 Цивільного кодексу України просить встановити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Представник третьої особи Сєвєродонецької міської ради Луганської області надав до суду заперечення проти позову, в яких просив у задоволенні позову відмовити та вказав, що в постанові нотаріуса немає посилань на пропуск позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач відповідно до норм Цивільного кодексу Української РСР, який був чинним на момент смерті її чоловіка, вже вступила у володіння спадковим майном, адже позивач на час смерті свого чоловіка проживала та продовжує проживати зараз у квартирі померлого чоловіка. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Також вказала, що позивач намагалася звернутися із письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріуса, проте їй було відмолено у прийнятті такої заяви, адже вона пропустила строк для прийняття спадщини. Відповідач про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, в судове засідання не прибув, причин неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у запереченнях проти позову. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представники позивача та третьої особи не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та третьої особи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 14 жовтня 1994 року Сєвєродонецьким відділом реєстрації актів громадянського стану, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 14 жовтня 1994 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 839. Прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON]. [INFO] помер [PERSON], [INFO]. Вказана обставина не заперечувалася жодною із осіб, які беруть участь у справі, а також підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого [INFO] РАГС Західного округу м. Бєлгорода Російської Федерації. Відповідно до копії заяви від 30.06.2000 року, поданої до Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, [PERSON] від імені неповнолітнього [PERSON] просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [PERSON]. Відповідно до копії заяви від 30.06.2000 року, поданої до Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, [PERSON] відмовляється від належної їй частки спадкового майна, яке залишилося після смерті її сина [PERSON], на користь [PERSON]. Згідно із копією заяви від 07.10.2000 року, поданої до Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, [PERSON] від імені неповнолітнього [PERSON] просить повідомити чи відкликала [PERSON] свою заяву про відмову від спадщини, чи подавала [PERSON] нову заяву про прийняття спадщини. Також просила врахувати, що квартира, яка залишилася в якості спадщини, була придбана нею та померлим [PERSON] під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до копії заяви від 10.10.2000 року, поданої до Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, [PERSON] відмовляється від належної йому частки спадкового майна, яке залишилося після смерті його сина [PERSON], на користь [PERSON]. З копії листа державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори від 28.09.2010 року № 1954 вбачається, що вказана контора не має можливості видати свідоцтво про право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], після померлого [PERSON], адже у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ на вищевказану квартиру. Копією постанови державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори від 12.12.2014 року підтверджується, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після мерлого [PERSON], адже відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно, а саме на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Довідкою ОСББ «Луч» № 309 від 01.04.2014 року та копією паспорту [PERSON] підтверджується, що вона з 16.05.1997 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. В позовній заяві позивач на підставі статей 1270, 1272 Цивільного кодексу України просить встановити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно із пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 вказано, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Суд звертає увагу на те, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO], у зв'язку із чим до спірних правовідносин повинні застосовуватися норми Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР). Згідно із ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. В позовній заяві позивач вказує, що вона проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS], разом із померлим [PERSON] до дня його смерті та продовжила проживати в зазначеній квартирі після його смерті. Також, в постанові державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори від 12.12.2014 року немає вказівки на пропущення позивачем строку для прийняття спадщини, проте є вказівка на відсутність правовстановлюючих документів щодо спірної квартири. Більш того, під час судового розгляду справи жодною з осіб, які беруть участь у справі, не оспорювався той факт, що позивач проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS], разом із померлим [PERSON] до дня його смерті та продовжила проживати в зазначеній квартирі після його смерті. Згідно із ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України рішення суду складається, в тому числі, з мотивувальної частини, із зазначенням чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким. Таким чином, судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, в той час як позивачем не було надано доказів того, що її право на прийняття спадщини після померлого [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк порушується, не визнається або оспорюється будь-якою особою шляхом ствердження, що вона не прийняла спадщину у встановлений строк або пропустила строк для прийняття спадщини. Посилання представник позивача на те, що позивач намагалася звернутися із письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріуса, проте їй було відмолено у прийнятті такої заяви, адже вона пропустила строк для прийняття спадщини, не підтверджуються жодними доказами, які були надані суду. Суд також вважає необхідним вказати, що в постанові державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори від 12.12.2014 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в той час як стаття 561 ЦК УРСР не встановлює граничного строку, протягом якого може бути видано свідоцтво про право на спадщину. Отже, суд приходить до висновку про те, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів того, що її право на прийняття спадщини після померлого [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк порушено, не визнано або оспорене іншими особами, у зв'язку із чим у задоволенні позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини належить відмовити. Про наявність судових витрат, які підлягають відшкодуванню, відповідачем або третьою особою не повідомлялося. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed