Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про примусове виселення. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У зазначеному будинку проживає відповідач [PERSON], колишній чоловік її доньки. Місце реєстрації останнього [ADDRESS]. Незважаючи на розірвання шлюбу з донькою позивачки. Відповідач продовжує проживати у квартирі позивачки, зловживає алкогольні напої, влаштовує сварки. У добровільному порядку [PERSON] не бажає виселитися, а тому позивач звернулася до суду з вимогою про примусове виселення відповідача. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Підтримує заявлені вимоги та просить суд такі задовольнити. Відповідач у судове засідання без поважних причин повторно не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Розгляд справи проведено в порядку визначеному ст.ст. 280, 281 ЦПК України з ухваленням заочного рішення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Її право власності підтверджується витягом про державну реєстрацію прав [NUMBER] від 02.02.2011 року. У будинку належному позивачу та без згоди позивача, як власника, проживає [PERSON], колишній чоловік доньки позивачки. Проживання відповідача у будинку належному позивачу порушує право останнього на вільне володіння, користування, розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Рішенням Виноградівського районного суду від 21.03.2017 року у справі №299/3206/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON], укладений 15.05.1999 року - розірвано. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст. 319 ЦК України). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475\\97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно вимог ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до житлового будинку. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку і придомової території та проведенню ремонту. Статтею 157 ЖК України встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою ст.116 цього кодексу. Виселення проводиться в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до вимог ст.116 ЖК України виселення особи без надання іншого жилого приміщення можливе у випадку систематичного порушення громадянином правил співжиття, які роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі, а заходи громадського впливу виявились безрезультатними. Систематичним порушенням є здійснення відповідачем двох або більше порушень правил співжиття протягом останнього року. З поданих позивачкою доказів вбачається, що відповідач [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП (насильство в сім'ї.) В судовому засіданні не встановлені обставини, які б вказували на те, що відповідач [PERSON] має право на користування належною позивачу квартирою. Також відсутні дані про те, що його зареєстроване місце проживання є за вказаною адресою. Таким чином, заявлені позивачем вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення підлягають задоволенню.

Outcome: approved