Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що 08.05.2008 року у Виконавчому комітеті Лисецької селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області, актовий запис №2, зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. В шлюбі у них народилися діти: син- [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на сімейне життя та інтереси, протиріччя у стосунках, на далі перебувати у шлюбі не бажає, а тому просила шлюб розірвати, неповнолітніх дітей залишити на проживання з нею. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити, а справу розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву за змістом якої не заперечував щодо задоволення позову, просив розглянути справу у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони подружніх відносин не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує, про що подано сторонами заяви. Згідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає за доцільне постановити рішення про задоволення позовних вимог. Що стосується вимоги позову щодо визначення проживання неповнолітніх дітей, то відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. То з цього приводу слід вказати таке. Зважаючи на те, що позивач у позовній заяві просить залишити неповнолітніх дітей на проживати з нею, а відповідач з цього приводу не заперечує, то ця вимога позову в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей: сина- [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] з позивачсем теж підлягає до задоволення. В той же час за вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. При цьому позивач не наполягала на стягненні з відповідача в її користь понесені нею судових витрати при подачі позову до суду, а відтак суд вважає за можливе судові витрати понесені позивачем залишити за нею. Відтак, з відповідача слід стягнути 768,40 грн. судового збору на користь позивача. На підставі наведеного, 31 Цивільного кодексу України, ст.ст. 104, 109-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved