Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області, третьої особи на стороні позивача - [PERSON] , про звільнення майна з-під арешту, а саме просить постановити рішення, яким скасувати арешт, накладений на майно [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 4556915. Позов обґрунтовано тим, що 19.03.1998 року батько позивача - [PERSON] в Комінтернівській райдержконторі Одеської області подарував їй та її брату - [PERSON] , житловий будинок загальною площею 72,2 кв.м., житловою площею 36,9 м.кв., розташований в [ADDRESS] . Після нотаріального посвідчення договору дарування ні вона, ні брат не провели Державну реєстрацію договору. Наразі позивач вирішила зайнятись цим питанням і виявилось, що згідно з відомостей з КП «Лиманське районне бюро технічної інвентаризації» за станом на 31.12.2012 р. право власності на житловий будинок [ADDRESS] до цього часу зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності від 27.10.1997 р., виданого виконкомом Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області. Дата реєстрації 29.12.1997 р., реєстровий номер № 342 , книга № 3. В електронному реєстрі прав, право власності не зареєстроване. Водночас, позивачу стало відомо, що згідно з Відомостями з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на все майно [PERSON] накладено арешт, реєстраційний номер обтяження: 4556915. Через наявність цього обтяження, Державну реєстрацію права власності на будинок здійснити неможливо. З приводу зняття арешту позивач звернулась до Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції. 02.07.2020 р. за № 43-13678 вона отримала письмову відповідь на своє звернення, в якому її повідомили, що підстави для скасування арешту на будинок [ADDRESS] відсутні і рекомендовано звернутись до суду. В судове засідання представник позивача - адвокат Редванська Н.В. не з`явилася, про дату, час та місце проведення якого була сповіщена своєчасно, належним чином, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.54). В судове засідання представник Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області не з`явився, однак завідувач нотаріальної контори - Лисак А.В. надала заяву про розгляд справи за відсутності представника (а.с.47). Третя особа - [PERSON] в судове засідання, не з`явився, про дату, час та місце проведення якого був сповіщений своєчасно, належним чином, однак надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.35). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до копії нотаріально посвідченого договору дарування від 19.03.1998р., [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] житловий будинок, [ADDRESS] , який належав йому на підставі свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок за №30 від 27.10.1997р. (а.с.5-6). З копії довідки КП «Лиманське районне бюро технічної інвентаризації» Лиманської районної ради Одеської області №449 від 26.06.2020р. вбачається, станом на 31.12.2020р. право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право приватної власності від 27.10.1997р., виданого виконкомом Фонтанської сільської ради, дата реєстрації 29.12.1997р., зареєстровано в реєстровій книзі №3, реєстровий №342, сторінка №416. В електронному реєстрі прав, право власності не зареєстровано (а.с.8). Згідно з Відомостями з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 27.02.2007р. за №4556915 Лиманською районною державною нотаріальною конторою Одеської області, на все майно [PERSON] накладено арешт, об`єкт обтяження - невизначене майно, все майно, підстава обтяження: повідомлення б/н від 29.07.1980, Колгосп ім.50 років Великого Жовтня (а.с.10). З приводу зняття арешту позивач звернулась до Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції. 02.07.2020 р. за № 43-13678 вона отримала письмову відповідь на своє звернення, в якому її повідомили, що підстави для скасування арешту на будинок [ADDRESS] відсутні і рекомендовано звернутись до суду (а.с.12) Згідно архівної довідки №696 від 05.11.2020р., радгосп імені 50-річчя Великого Жовтня на даний час ліквідований, документи з особового складу передано на зберігання до архіву у 2009 році (а.с.32). З копії архівної довідки №2751/01-18 від 07.08.2020р. вбачається, що за даними матеріалів архівних фондів, переданих на державне зберігання, міститься інформація, що Комінтернівською державною нотаріальною конторою на підставі Повідомлення Радгоспу ім. 50 років Великого жовтня від 29.07.1980р., накладено заборону на відчуження домів судозаймачів. Відомості щодо зняття заборони в матеріалах справи відсутні, копія повідомлення додається (а.с.33-34). Згідно з ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено випадки зняття арешту з майна боржника державним виконавцем, а у всіх інших випадках відповідно до ч.5 ст.59 цього ж Закону арешт може бути знятий з усього майна боржника або його частини за рішенням суду. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги є заснованими на законі та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Судом не встановлено порушень прав третіх осіб у разі звільнення з-під арешту майна, що належить власнику, оскільки радгосп імені 50-річчя Великого Жовтня на даний час ліквідований. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх позовних вимог.

Outcome: approved