Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про\~розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що 10 серпня 2018 року вона уклала шлюб з відповідачем, який було зареєстровано Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 231. Від цього шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . На даний час їх сім`я розпалася, подружні відносини сторони припинили з травня 2020 року, вони з відповідачем ніяких сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя та збереження сімейних стосунків неможливе. Просить суд, шлюб, зареєстрований 10 серпня 2018 року Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 231 між ними, розірвати. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 серпня 2020 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито та призначено судове засідання. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 вересня 2020 року надано сторонам термін для примирення строком на один місяць та провадження по справі зупинено до закінчення строку для примирення. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 жовтня 2020 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 жовтня 2020 року надано сторонам термін для примирення строком до 02 листопада 2020 року та провадження по справі зупинено до закінчення строку для примирення. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2020 року поновлено провадження у справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги заявлені в позовній заяві підтримала, посилаючись на обставини викладені в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, дійшов до переконання, про задоволення позову на підставі наступного. Судом встановлено, що сторони 10 серпня 2018 року уклали шлюб, про що Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис № 231 (а.с. 8). Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, актовий запис № 77 (а.с. 6). Їх сім`я фактично розпалася та сторони не підтримують сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть. Спору з приводу майна на теперішній час немає. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що після надання строку на примирення сторони не примирились, суд вважає причини, що спонукають позивача на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] , не вимагає від відповідача компенсацію за понесені судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved