Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 05 лютого 2009 року у Староскалатській сільській раді Підволочиського району Тернопільської області, актовий запис № 3. Під час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], який на даний час неповнолітній та проживає з нею. Спільне подружнє життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння. З лютого 2018 року подружніх відносин не підтримують, переконана, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, а тому просить позов задовольнити, терміну на примирення не надавати, спору щодо місця проживання дитини немає. Сторони, будучи повідомленими про дату і час судового розгляду, в судове засідання не з'явилися, подали заяви з проханням справу слухати у їх відсутності. Позивач позов підтримала. Відповідач позовні вимоги визнав, проти надання терміну на примирення заперечив. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні, задовольнивши позовні вимоги, з наступних підстав: Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 05 лютого 2009 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у Староскалатській сільській раді Підволочиського району Тернопільської області 05 лютого 2009 року, актовий запис №3, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - «[PERSON]». Під час перебування у шлюбі в сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22 травня 2009 року. Згідно із ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя ( ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, судом встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують, позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя неможливе та суперечить їх інтересам, а тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]», в своїй заяві зазначила про бажання надалі іменуватися цим прізвищем. За вказаних суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved