Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Рівненського державного гуманітарного університету, третя особа на стороні відповідача - Відокремлений структурний підрозділ санаторій-профілакторій Рівненського державного гуманітарного університету про стягнення заборгованості із заробітної плати, в якому просить стягнути з Рівненського державного гуманітарного університету на її користь заборгованість із заробітної плати, невиплачену при звільненні з роботи, в сумі 3 336,16 грн., грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 521,21 грн., та вихідну допомогу в сумі 2 034,00 грн., допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше чим за один місяць. В ході розгляду справи, позивач, відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України 22.12.2015 року подала до суду письмову заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути із Рівненського державного гуманітарного університету на її користь заборгованість із заробітної плати, невиплачену при звільненні з роботи, в сумі 3\~056,35 грн., грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 725,76 грн., та вихідну допомогу в сумі 2\~125,00 грн., допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше чим за один місяць. В судовому засіданні позивачка та її представник збільшені позовні вимоги підтримали. Пояснили суду, що із наданими санаторієм профілакторієм РДГУ розрахунками, щодо заборгованості по заробітній платі не згідні і просять врахувати їх розрахунки наведені в заяві про збільшення позовних вимог від 22.12.2015 року. Вважають позицію представника відповідача, щодо не визнання позову незаконною, оскільки наявні підстави для стягнення вказаної заборгованості коштів, саме із РДГУ, як юридичної особи. Представник відповідача [PERSON], який також діє в судовому засіданні згідно довіреності від третьої особи на стороні відповідача відокремленого структурного підрозділу санаторій - профілакторій Рівненського державного гуманітарного університету, заперечив вимоги позивача. Просить суд, відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у запереченні до позовної заяви. Заслухавши в судовому засіданні позивача, її представника та представника відповідача та третьої особи на стороні відповідача, дослідивши письмові докази, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що з 18.01.2011 року по 19.09.2014 року позивач [PERSON] працювала в відокремленому структурному підрозділі санаторій-профілакторій Рівненського державного гуманітарного університету - молодшою медичною сестрою. 12 жовтня 2015 року наказом по відокремленому підрозділу санаторій-профілакторій РДГУ № 12 від 12.10.2015 року [PERSON] була звільнена з роботи за власним бажанням, згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України у звязку із невиконанням роботодавцем законодавства про працю, а саме невиплатою заробітної плати. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При звільненні, розрахункові кошти позивачу не були виплачені. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. На день звільнення роботодавець не виплатив позивачу заробітну плату за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 2015 року та 8 робочих днів жовтня 2015 року, а також компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 01.09.2014 року по 31.12.2014 року та з 01.01.2015 року по 12.10.2015 року. Згідно ст. 21 КЗпП України, трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно наказу № 96 від 30.12.2014 року про відпустки без збереження заробітної плати вбачається, що позивачка перебувала у відпустці без збереження заробітної плати з 02.01.2015, 05.01.2015 06.01.2015 року; 08.01.2015 - 09.01.2015 року; 12.01.2015 16.01.2015 року та з 19.01.2015 23.01.2015 р. (а.с. 9). З заяви позивача датованої 30.06.2014 року вбачається, що позивачка просить надати їй відпустку без збереження заробітної плати з 01.07.2015 року (а.с. 64). Однак, в резолюції зазначено з 01.07.2015 року та дописано по 30.08.2015 року, хоча серпень має 31 день. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про відпустки», передбачено надання відпустки без збереження заробітної плати не більше як на 15 календарних днів. Згідно довідки відповідача про розрахунок заробітної плати [PERSON], вбачається, що посадовий оклад позивачки становить 617,00 грн. (а.с. 60). Як встановлено з січня 2015 року по 12.10.2015 року санаторій-профілакторій РДГУ простоював не з вини працівників. З довідки наданої відповідачем про розрахунок заробітної плати [PERSON] (а.с. 60) вбачається, що 2/3 посадового окладу позивачки становить 411,33 грн. Позивач у своїх розрахунках врахувала доплату за шкідливі умови праці. Згідно із ч. 1 ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Таким чином, з 01.02.2015 року по 30.06.2015 року включно, позивачці належить щомісячно до виплати 411,33 грн., що за 5 місяців становить 2\~056,65 грн. (411,33 грн. х 5 місяців). Судом встановлено, що відповідач відмовився виплачувати заробітну плату позивачці за липень та серпень 2015 року, оскільки вона перебувала у відпустці без збереження заробітної плати. Разом з тим, у заяві позивача про надання відпутки без збереження заробітної плати (а.с. 64) не зазначено кінцевого терміну відпустки. В той же час, відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про відпустки» така відпустка може надаватися на термін обумовлений угодою сторін, але не більше 15 календарних днів. Слід зазначити, що в резолюції керівника на заяві позивача про надання відпустки без збереження заробітної плати (а.с. 64) має місце дописка терміну по 30.08.2015 року (а саме: виправлено цифру «8»). Серпень місяць має 31 день. Відповідач не надав суду доказів про те, чи з даним наказом ознайомлено позивачку (чи є її підпис). Таким чином, період відпустки без збереження заробітної плати охоплює період з 01.07.2015 року по 15.07.2015 року, що становить 11 робочих днів. У липні 2015 року було 23 робочих дні, а тому позивачці необхідно здійснити виплату заробітної плати за 12 робочих дні (23-11); 411,33 грн. : 23 робочих дні = 17,88 грн. х 12 робочих днів = 214,56 грн. За серпень 2015 року належить виплатити 411,33 грн. Згідно довідки № 69 від 17.02.2015 року (а.с. 87) позивачці нараховано за вересень 2015 року 696,83 грн., а за жовтень 2015 року (відпрацьовано 60 годин) 492,14 грн. Таким чином, позивачці за період з 01 лютого 2015 року по 12 жовтня 2015 року включно належить виплатити: 2\~056,65 грн. (за період з лютого по червень 2015 року включно) + 214,56 грн. (за липень 2015 року) + 411,33 грн. (за серпень 2015 року), а всього 2\~682,54 грн. Позивач претендує на компенсацію за час невикористаної відпустки за період роботи з 01.09.2014 року по 12.10.2015 року. Однак, розрахунок позивача є помилковим, оскільки в 2015 році зараховується до стажу, що дає право на відпустку повних 9 місяців, а не 10 (як зазначено у позовній заяві). Відтак, позивачці належить компенсація за час невикористаної відпустки за період роботи з 21 вересня 2014 року (запис у трудовій книжці «Наказ по ДНЗ від 19.09.2014 року № 144») (а.с. 4) по 12 жовтня 2015 року. Відпустка надається за повні календарні місяці, тобто з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2014 року включно, що становить 12 місяців, а тому позивачці необхідно надати компенсацію за невикористану відпустку за 24 календарні дні. Відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, час, протягом якого працівник згідно з чинним законодавством або з інших причин не працював і за ним не зберігся заробіток або зберігся частково, виключається з розрахункового періоду. Для визначення одноденного заробітку відповідно до вищезазначеного Порядку береться заробітна плата за 12 місяців роботи працівника, що передують часу нарахування компенсації за час невикористаної відпустки. Компенсація за час невикористаної відпустки повинна була бути нарахована 12 жовтня 2015 року, а тому в підрахунок береться заробітна плата за період з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року включно, зокрема: -жовтень 2014 року 670 грн. (31 календарний день); -листопад 2014 року 670 грн. (30 календарних днів); -грудень 2014 року 670 грн. (31 календарний день); - вересень 2015 року 767 грн. (30 календарних днів). Визначено середньоденний заробіток: 2\~777,00 грн. : 122 календарних днів = 22,76 грн. Компенсація за час невикористаної відпустки належить: 22,76 грн. х 24 календарних дні = 546,24 грн. Таким чином, розмір компенсації за час невикористаної відпустки становить 546,24 грн. Разом з тим, відповідно до довідки відповідача від 12.10.2015 року № 30 (а.с. 10) позивачці в жовтні 2015 року було виплачено 169,61 грн. компенсації за час невикористаної відпустки за період з 01.09.2014 року по 31.12.2014 року. З врахуванням виплачених позивачці 169,61 грн. розрахункових коштів (компенсації за невикористану відпустку) їй належить виплатити 376,63 грн. (546,24 грн. 169,61 грн. = 376,63 грн.). Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передували звільненню працівника з роботи. Звільнення позивачки відбулося 12.10.2015 року, а тому в підрахунок необхідно брати 2 місяці роботи, що передували звільненню: серпень та вересень 2015 року. У серпні 2015 року позивач не працювала, а у вересня 2015 року 20 робочих дні. Заробітна плата позивачки за вересень 2015 року згідно довідки відповідача про розрахунок заробітної плати [PERSON] (а.с. 60) та довідок відповідача за № 68, 69, 71 від 17.02.2016 року (а.с. 85, 87, 88) становить 696,83 грн. = 697,00 грн. + 70,00 грн. доплата за шкідливі умови, що разом становить 766,83 грн. = 767,00 грн. Визначаємо середньомісячну заробітну плату: 767,00 грн. х 2 місяці = 1\~534,00 грн. : 2 місяці = 767,00 грн. Вихідна допомога становить: 2\~301,00 хв. (767,00 грн. х 3 місяці). Суд не погоджується та відхиляє твердження відповідача, висловленим представником в судовому засіданні та в запереченні на позовну заяву, що відповідачем по справі повинен бути не РДГУ, як власник санаторію профілакторію, а сам відокремлений структурний підрозділ-санаторій-профілакторій РДГУ. Відповідно до чинного законодавства не структурний підрозділ, який не має статусу юридичної особи, а юридична особа відповідає за зобовязаннями структурних підрозділів всім своїм майном. Згідно дослідженого Положення про відокремлений структурний підрозділ санаторій - профілакторій Рівненського державного гуманітарного університету (2015р.) визначено в п. 1.1.,1.3., що санаторій - профілакторій, згідно наказу РДГУ № 73 від 31 березня 2006 року, введений до складу РДГУ, як відокремлений структурний підрозділ без створення юридичної особи. Відповідно до ст. 95 ЦК України : 1. Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. 2. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. 3. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. 4. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. 5. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру. Статтею 96\~ ЦК України визначено відповідальність юридичних осіб: 1. Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. 2. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном. Згідно ст. 30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Тобто, відокремлений структурний підрозділ юридичної особи, яким є санаторій-профілакторій не може бути відповідачем у цій справі. В пункті 27 Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що, судам необхідно враховувати, що згідно зі ст.21 КЗпП України належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір. Оскільки, санаторій профілакторій не має статусу юридичної особи, а відповідно до п 2.1. Положення про відокремлений структурний підрозділ санаторій профілакторій Рівненського державного гуманітарного університету (2015 р.) здійснює свою діяльність від імені РДГУ, належним відповідачем по даній справі є Рівненський державний гуманітарний університет, який має статус юридичної особи. Отже, в звязку із викладеним, у суду наявні юридичні підстави для стягнення саме із відповідача Рівненського державного гуманітарного університету на користь позивача заборгованість по зарплаті, згідно розрахунку їх сум, зроблених судом у відповідності до заявлених позовних вимог. Оскільки позивачем розмір заборгованості перед нею визначений невірно, суд рахує, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з розрахунку зробленого судом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути 487,20 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial