Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем вони зареєстрували шлюб, який 11 листопада 2004 року було розірвано. За час спільного проживання у сторін народилася дочка, [PERSON], [INFO], яка перебуває на її утриманні. Наразі дочка являється повнолітньою і навчається у вищому навчальному закладі на контрактній основі, при цьому оплата за навчання за 1 семестр становить 10600 гривень. На даний час позивачка постійної роботи не має, підприємницькою діяльністю не займається, на обліку в Центрі зайнятості не перебуває. Дочка також ніде не працює, оскільки навчається на денній формі навчання, де постійно зайнята навчальним процесом. Відповідач, як батько, не надає жодних коштів на утримання дитини, при цьому він інвалідом не являється, інших дітей чи утриманців не має, часто виїжджає на сезонні роботи до Чеської Республіки, тому, на думку позивачки, має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки. Оскільки відповідач офіційно ніде не працює, підприємницькою діяльністю не займається, пенсії за віком чи по інвалідності не отримує, працює по найму та має нерегулярний дохід, тому просить суд винести рішення, яким стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки, [PERSON], у твердій грошовій сумі по 2500 гривень щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви до суду до закінчення дочкою навчання в освітньому закладі, але не більше ніж до двадцятитрьохрічного віку. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач, [PERSON], в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення йому судових повісток, причина його неявки суду не відома. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який між ними розірвано 11 листопада 2004 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області зроблено відповідний актовий запис за №169. За час перебування сторін у шлюбі у них народилася донька, [PERSON], [INFO]. Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов громадянки [PERSON] від 05.09.2017 року, що був складений депутатом Великобичківської селищної ради [PERSON], а також довідки виконавчого комітету Великобичківської селищної ради №3312 від 07.09.2017 року, [PERSON], [INFO] року народження, проживає зі своєю матір'ю, [PERSON] та перебуває на її утриманні, а батько дитини, [PERSON], дитині фінансово не допомагає. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що на час подання даної позовної заяви дочка сторін, [PERSON], досягла повноліття та навчається, згідно з довідкою Ужгородського національного університету, на третьому курсі денного відділення стоматологічного факультету Ужгородського національного університету. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, передбачений главою 16 Сімейного кодексу України. Так, згідно зі статтею 198 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. З аналізу статей 198-199 СК України можна зробити висновок про те, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим ніж 23 роки; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначених вище нормах права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання й у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України). Позивач надала суду докази того, що вона здійснює витрати, пов'язані з навчанням доньки [PERSON]. Зокрема, згідно з договором про платне навчання №161-15/053 с від 01.09.2015 року, донька позивачки навчається у Державному вищому навчальному закладі «Ужгородський національний університет» за спеціальністю «Стоматологія», за рахунок коштів [PERSON], розмір оплати за навчальний рік становить 18750 гривень, а загальна вартість навчання становить 93750 гривень. Строк дії даного договору з 01.09.2015 року по 30.06.2020 року, також додано й квитанції про сплату зазначених послуг на рахунок навчального закладу. Крім того, згідно з договором оренди житлового приміщення від 16.11.2015 року, [PERSON] сплачує 2500 гривень в місяць за оренду квартири №15 за адресою м.Ужгород, вул.Плеханова, 79/56, однак остаточна дія зазначеного договору не визначена, оскільки у розділі 5 зазначено термін дії до 16 листопада 201_р. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Зі змісту статті 12, 81 та 83 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. На підставі доказів, наданих [PERSON] суд встановив наявність у повнолітньої доньки сторін, [PERSON], потреби в матеріальній допомозі у зв'язку із навчанням в навчальному закладі, оскільки вона навчається на денній формі навчання, через що позбавлена можливості працювати. Навчання [PERSON] є платним, а [PERSON], як мати, надає матеріальну допомогу доньці. Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які документи на підтвердження матеріального становища відповідача. Лише та обставина, що на батьків покладено обов'язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Позивач, [PERSON], не виконала обов'язок доказування, покладений на неї статтями 81 та 83 ЦПК України, а також статтею 182 Сімейного кодексу України, зокрема вона не надала суду належних та допустимих доказів які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти. Докази, на які посилається позивач, доводять потреби повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в допомозі з боку батьків, проте жодним чином не свідчать про реальну можливість відповідача надавати таку допомогу, що є необхідним, виходячи зі статей 198 та 199 Сімейного кодексу України, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: dismissed