Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Виноградівської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24.03.2015 року між нею, як приватним підприємцем, та [PERSON], було укладено договір позички комерційного приміщення в м.Виноградів по вул.Комунальна 22-22/А, загальною площею 941,9 кв.м. На даний час донька позивачки являється власником торгово-готельного комплексу за вищевказаною адресою та орендарем земельної ділянки загальною площею 0,0583 га. На прилеглій земельній ділянці, яка знаходиться поруч з комплексом позивачкою були збудовані складські приміщення для обслуговування весільного залу та готелю. В 2016 році на зазначеній земельній ділянці були самочинно зведені складські приміщення загальною площею 26,0 м.кв. Після завершення будівництва, позивачкою було замовлено та виготовлено технічний паспорт. Відповідно до технічного огляду конструкцій приміщення, встановлено її відповідність вимогам надійності та безпечної експлуатації. 23.03.2017 року позивачці було відмовлено у реєстрації права власності на складське приміщення у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказане майно та рекомендовано звернутися в суд. 24.03.2017 року позивачка звернулася до Виноградівської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для обслуговування будівлі складу в м.Виноградів по вул.Комунальна, б/н, однак їй було відмовлено у звязку з відсутністю зареєстрованого права власності на нерухоме майно - будівлю складу. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на будівлю-склад в м.Виноградів по вул.Комунальна, б/н, загальною площею 26,0 кв.м. Сторони в судове засідання не зявилися. Позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, підтримує заявлені позовні вимоги та просить такі задовольнити. Представник відповідача подав до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника Виноградівської міської ради, не заперечують відносно позовних вимог позивачки [PERSON] Представник третьої особи подав до суду письмову заяву про неможливість прибути в судове засідання та про розгляд справи без його участі. Так, згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані письмові докази, оцінивши досліджені докази у їх сукупності, зясувавши усі фактичні обставини, що необхідні для вирішення справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з наступних міркувань. В судовому засіданні встановлено наступне. Згідно Договору оренди землі від 26.12.2013 року Виноградівська міська рада надала [PERSON] в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування незавершеного будівництвом магазину по вул.Комунальна, 22/А в м.Виноградів. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.03.2015 року серії СТА 540122 [PERSON] на праві приватної власності належить торгово-готельний комплекс в м.Виноградів, вул.Комунальна, будинок 22-22/А, загальною площею 941,9 кв.м. Як вбачається з Договору позички комерційного приміщення від 24.03.2015 року, [PERSON] передала [PERSON] у безоплатне користування на певний строк нерухоме майно, а саме торгово-готельний комплекс в м.Виноградів по вул.Комунальна, буд. №22-22/А. На прилеглій земельній ділянці, яка знаходиться поруч з торгово-готельним комплексом, позивачкою було збудовано складські приміщення для обслуговування весільного залу та готелю. Під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, що підтверджується розрахунком класу наслідків на будівництво складського приміщення. Після завершення будівництва складських приміщень, позивачкою [PERSON] було замовлено та виготовлено технічний паспорт в КП «Виноградівське РБТІ». Відповідно до виготовленого БТІ технічного паспорту та довідки КП «Виноградівського районне БТІ» №166 від 10.03.2017 року будівля склад в м.Виноградів, вул.Комунальна, б/н, будівництвом завершена, встановлено її відповідність вимогам надійності та безпечної експлуатації. Єдиним документом, що стосується вказаного складського приміщення по вул.Комунальна, б/н є технічний паспорт (інвентарна справа №0/125421), у звязку з чим позивачка [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Виноградівського нотаріального округу [PERSON] з проханням зареєструвати право власності на складське приміщення та внести відомості до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 23.03.2017 року листом №210/02-31 приватним нотаріусом [PERSON] позивачці [PERSON] було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказане майно та рекомендовано звернутися в суд. 24.03.2017 року позивачка звернулася до Виноградівської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для обслуговування будівлі складу по вул.Комунальна, б/н в м.Виноградів, однак їй була надана відповідь від 27.03.2017 року за №02-9/457 про відмову в наданні земельної ділянки, оскільки у неї відсутнє зареєстроване право власності на нерухоме майно будівлю склад. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо), відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно з ч.3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Матеріали справи не містять будь-яких даних, що в разі визнання за позивачем права власності на складське приміщення будуть порушені права інших осіб. Таким чином, із наведеного суд вбачає, що на теперішній час єдиним способом захисту своїх особистих майнових прав для позивача є спосіб визнання права власності на збудовану будівлю склад за рішенням суду, даний випадок і є тим винятковим способом захисту права, з яким чинне законодавство повязує можливість визнання права власності за особою, яка здійснила самочинне будівництво. В тому числі при прийнятті рішення по даній справі, суд враховує положення Європейської Конвенції з прав людини та [PERSON] ЄСПЛ, де зазначено про наступне: Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді [PERSON] Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ПайнВелейДєвелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Відповідно з урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, а також таке визнання позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому позовну заяву слід задовільнити повністю. Відповідно та

Outcome: approved