Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом в якому зазначила, що з 05.01.2011 року по 02.07.2012 рік вона працювала на посаді заступника начальника училища з навчальної роботи Херсонського морехідного училища рибної промисловості Керченського Державного морського технологічного Університету. З 02.07.2012 року їй було продовжено строковий трудовий договір (контракт) до 01.07.2014 року. Наказом начальника училища від 01.07.2014 року її було звільнено з роботи за п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку дії контракту. Позивачка вважає звільнення незаконним посилаючись на те, що контракт від 02.07.2012 року є безстроковим, тому вона не могла бути звільнена за п. 2 ст. 36 КЗпП України. Позивачка просила: визнати недійсним контракт від 02.07.2012 року в частині визначення строку його дії «до 01.07.2014 року»; визнати незаконним та скасувати наказ про її звільнення; поновити її на роботі; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 25866 грн. 83 коп. (дана сума була уточнена під час розгляду справи); стягнути з відповідача на її користь 2000 грн. моральної шкоди та допустити рішення до негайного виконання в частині поновлення її на роботі. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали в повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову та пояснив, що закон передбачає можливість укладання строкового контракту з позивачкою, тому встановлення строку дії контракту відповідає вимогам закону, а її звільнення є законним. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи та дослідивши докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З обставин встановлених судом вбачається, що [PERSON] з 05.01.2011 року працювала на посаді заступника начальника Херсонського морехідного училища рибної промисловості з навчальної роботи (наказ № 13-к від 05.01.2011 року). На підставі наказу Держрибгоспу України № 83 від 18.02.2011 року Херсонське морехідне училище рибної промисловості було реорганізоване шляхом приєднання до Керченського державного морського технологічного університету у структурний підрозділ з окремими правами юридичної особи та стало Херсонським морехідним училищем рибної промисловості Керченського державного морського технологічного університету. Наказом за № 2-к від 02.07.2012 року позивачку було переведено на умовах контракту до Херсонського морехідного училища рибної промисловості Керченського державного морського технологічного університету за тією самою посадою з 02.07.2012 року. В контракті № 1 від 02.07.2012 року який було укладено між позивачем та відповідачем зазначено, що строк його дії з 02.07.2012 року до 01.07.2014 року. 28.05.2014 року відповідач повідомив позивача про припинення трудових відносин з 01.07.2014 року у зв'язку із закінченням строку дії контракту. Наказом від 01.07.2014 року за № 83-к [PERSON] було звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (у зв'язку із закінченням строку дії контракту). За час роботи позивача її середньоденна заробітна плата становила 228,91 грн., про що зазначено в довідці від 22.09.2014 року. Вищезазначені обставини учасниками процесу не оспорювалися. Вирішуючи питання про правомірність укладання строкового контракту суд виходить з того, що відповідно до статей 21 та 23 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору який може бути безстроковим або строковим. З підстав передбачених п. 2 ст. 36 КЗпП України може бути припинений тільки строковий трудовий договір. Трудовий договір укладений в супереч положенням передбаченим ст.. 23 КЗпП України є незаконним і вважається укладеним на невизначений строк. Відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП України, строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. В своїх запереченнях представник відповідача послався на те, що до випадків передбачених законом відносяться положення ст. 54 ЗУ «Про освіту», згідно якого педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 постанови КМ України від 14.06.2000 року за № 963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» визначено, що до посад педагогічних працівників вищих навчальних закладів І та ІІ рівнів акредитації віднесені також заступники начальників з навчально-вихоної роботи. В п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств). Порушення цих вимог може бути підставою для визнання відповідно до ст. 9 КЗпП недійсними умов праці за контрактом, які погіршують становище порівняно з законодавством України. Тобто, контракт меже укладатися лише з працівником, який за законом працює за контрактом. У випадку з позивачкою, не існує обов'язкової умови її працевлаштування за контрактом. Трудові відносини з особою, яка претендує на зайняття посади заступника начальника з навчальної роботи можуть бути оформлені як у вигляду контракту так і у вигляді трудового договору. Аналізуючи вищенаведене суд вважає, що при укладанні контракту № 1 від 02.07.2012 року та визначаючи строк його дії було погіршено становище позивачки. Дане погіршення полягає в тому, що приймаючи позивачку на роботу 02.07.2012 року її прийняли на роботу на підставі строкового контракту, в той час як вона мала право на прийняття на роботу на безстроковій основі, оскільки до того вона працювала на той самій посаді на безстроковій основі. Суд критично ставиться до посилання представника відповідача про те, що позивачка раніше працювала в іншій юридичні особі і тому не можна приймати до уваги її попередню роботу. Як було встановлено судом, Херсонське морехідне училище рибної промисловості Керченського Державного морського технологічного Університету було створено шляхом реорганізації з Херсонського морехідного училища рибної промисловості і весь адміністративний склад училища був прийнятий на роботу в результаті переведення. Херсонське морехідне училище рибної промисловості Керченського Державного морського технологічного Університету є правонаступником Херсонського морехідного училища рибної промисловості і теперішнє підприємство відповідає за зобов'язаннями попереднього підприємства, в тому числі й за трудовими. Таким чином, позивачка маючи право на продовження роботи на безстроковій основі вимушена була укласти строковий контракт, що не могло сказатися на погіршені її становища. З огляду на наведене, суд вважає, що контракт від 02.07.2012 року є безстроковим, тому встановлення строку його дії є незаконним. Оскільки судом було визнано контракт від 02.07.2012 року безстроковим, то й звільнення позивача з підстав передбачених п. 2 ст. 36 КЗпП України є незаконним, наказ про її звільнення підлягає скасуванню, а [PERSON] поновленню на роботі. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесені рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З довідки наданої відповідачем вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача становила 228,91 грн. З 02.07.2014 року (день звільнення позивача) до часу розгляду справи (станом на 08.12.2014 року) минуло 113 робочих днів, тому розмір середнього заробітку, який підлягає виплаті позивачу становить 25866, 83 грн. (228,91*113= 25866,83). В результаті незаконного звільнення позивачка зазнала моральних страждань, які виразилися в тому, що вона залишилася без роботи та заробітку, не може утримувати сім'ю, що викликає у неї дискомфорт. Їй доводиться приділяти зусилля для відновлення своїх прав та відстоювання інтересів. Суд вважає, що позивачка має право на компенсацію своїх моральних страждань, в порядку передбаченому ст.. 237-1 КЗпП України, в розмірі 1000 грн. Відповідно до ст.. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. На підставі викладеного та

Outcome: partial