Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: ССД Свалявської РДА про надання дозволу на виїзд дитини [PERSON], [INFO] за кордон без згоди батька, посилаючись на те, що має намір разом з дитиною виїжджати за кордон для оздоровлення, фізичного, духовного і морального розвитку, а також перетинати кордон до АР Крим та зони АТО для тимчасових поїздок. Домовленості з відповідачем про добровільне надання дозволу на виїзд доньки за кордон досягнути не може, відповідач відмовляється надати дозвіл, вагомих аргументів своєї відмови не наводить. Вимоги позивач мотивує тим, що дитина на даний час проживає з нею, позивач самостійно несе всі витрати по утриманню та вихованню дитини, батько (відповідач) з ними не проживає, однак шлюб між позивачем та відповідачем офіційно не розірвано. Позивач просить суд надати дозвіл на виїзд неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] за межі України без згоди та супроводу батька [PERSON] до країн Шенгенської зони, АР Крим та зони АТО з 01.01.2018 року по 01.01.2019 року. Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судове засідання позивач не зявилася, надавши суду заяву (вх. № 1477 від 02.03.2018 року) про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву (вх. № 1475 від 02.03.2018 року) про розгляд справи у його відсутності, проти заявлених вимог не заперечує. Представник третьої особи ССД Свалявської РДА [PERSON] в судове засідання не зявилася, подавши до суду заяву (вх. № 1480 від 02.03.2018 року) про розгляд справи у відсутності представника. Заявлені позовні вимоги підтримує, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи та доводи позовної заяви, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та доходить слідуючого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року (ратифіковано Постановою ВР № 789 XII від 27.02.1991 року) - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 13 ЦПК України\~- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Судом досліджено докази та матеріали, наявні у суду: копія свідоцтва про народження дитини [PERSON], 24.03.2015 року (серія I-ЖС № 336346); копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] (серія I-АП № 166217); копія паспорту [PERSON] (серія ВТ 088282); копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.08.2017 року №0000302981 з місцем реєстрації: [ADDRESS] (а.с. 12-15). Відповідно до ч.3 ст. 11 розділу III Закону України Про охорону дитинства - батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України - здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Позивачка має бажання та можливість забезпечити виїзд дитини за кордон для оздоровлення та відпочинку, з метою розширення її духовного та фізичного розвитку, що є сприятливим для дітей її віку, з метою забезпечення інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обовязків, для фізичного та морального зміцнення світогляду дитини, однак відповідач відмовляється надати згоду та дозвіл, у встановленому Законодавством України порядку, на виїзд дитини за межі України для оздоровлення та відпочинку. Відповідно до ст. 313 ЦК України - фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків. Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2234-VIII від 07.12.2017 року) правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Затвердженими Правилами перетинання державного кордону громадянами України (постанова КМУ від 27.01.1995 року № 57 (із змінами, внесеними від 16.10.2014 року № 534; від 19.10.2016 року № 733) встановлено, що: Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється: без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі предявлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Ст. 157 Сімейного кодексу України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно Правил перетинання державного кордону громадянами України - виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Тобто, чинним законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька та такі поїздки можуть мати разовий характер, з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Висновки, що регулюють конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон з визначенням його початку й закінчення, викладено в правових позиціях, висловлених ВСУ під час розгляду справи № 6-15цс17 (постанова від 12 квітня 2017 року); ВССУ під час розгляду справи № 6-33303ск15 (ухвала від 16 березня 2016 року) При вирішенні спору про про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, суд виходить не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дитини, умов її нормального виховання, бере до уваги ставлення батька до виконання своїх батьківських обовязків, вік дитини та інші обставини, що мають істотне значення для забезпечення інтересів дитини. Зважає та враховує той факт, що тимчасові виїзди дитини за кордон у супроводі матері не порушать право батька на участь у вихованні власної дитини, батько не зазнає перешкод у його спілкуванні з дитиною та такий виїзд за кордон не повязаний з виїздом на постійне місце проживання або довгострокове перебування за межами України. Ст. 129-1 Конституції України (доповнено згідно із Законом № 1401-VIII від 02.06.2016 року) встановлкено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. З огляду на вищенаведене, враховуючи встановлені докази в судовому засіданні, зважаючи на те, що бажання позивача отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон узгоджується з її правами та обовязками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, беручи до уваги те, що чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення (позивачем вимоги дотримані), а також з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини - суд доходить висновку, що позов є обгрунтованим та його слід задовольнити. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved