Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рогатинського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві зазначено, що 09.09.1995 року між нею і відповідачем по справі у виконавчому комітеті Помонятівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області було зареєстровано шлюб, про що було зроблено актовий запис за №8. Від спільного проживання в шлюбі в них народилося троє дітей - син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] року народження. Спільне проживання між нею і відповідачем склалося невдало. Через вживання спиртних напоїв відповідачем по справі між ними постійно виникали сварки, непорозуміння. Негативна поведінка [PERSON] стала причиною фактичного припинення шлюбних відносин. Вони на даний час спільно не проживають, не ведуть спільного господарства. Шлюб носить формальний характер. Намагання позивачки зберегти сім'ю були невдалими. Просила шлюб розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати разом з нею, стягнути із відповідача судовий збір. У судове засідання, призначене на 12.10.2015 року позивачка не прибула, направила на адресу суду письмове клопотання про слухання справи у її відсутності. Просила позовні вимоги задовольнити. Шлюб, який був укладений між нею та відповідачем по справі - розірвати, не надавати їм терміну для примирення, оскільки таке примирення неможливе. після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON]. За ст.27 ЦПК України участь у судових засіданнях є правом, а не обов'язком сторін по справі. Відповідач у судове засідання не прибув і про причину своєї неявки у суд не повідомив, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений в установленому законом порядку. Суд, з письмової згоди позивачки по справі, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER], виданого 09.09.1995 року Помонятівською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області, 09 вересня 1995 року було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], актовий запис за №8. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. За час спільного проживання у шлюбі в подружжя народилося троє дітей - син [PERSON], [INFO], який досяг повноліття, син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження, виданими Помонятівською сільською радою . [PERSON], [INFO] з 2006 року в с.Помонята не проживає, що підтверджується довідкою №212, виданою 26.05.2015 року виконавчим комітетом Помонятівської сільської ради. Відповідно до вимог ст.112 СК України при розірванні шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову. Бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дані положення закріплені у ст.55 Сімейного кодексу України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Суд не зобов'язаний призначати сторонам строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на почуттях любові та поваги, підтримки один одного. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують подружні стосунки, у позивачки наявне стійке волевиявлення, направлене на припинення сімейних відносин. З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин відсутні підстави для надання сторонам строку на примирення. Викладені обставини свідчать, що подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї неможливе, суперечитиме інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. За ст.160 СК України місце проживання дити, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З обставин, викладених у позовній заяві, довідки №211, виданої 26.05.2015 року, вбачається, що неповнолітній син [PERSON], [INFO], малолітня дочка [PERSON], [INFO] проживають разом з позивачкою. Спір щодо визначення місця проживання малолітніх дітей відсутній. За ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивачкою не надано суду доказів, які необхідні для вирішення спору щодо визначення місця проживання дітей, не заявлено клопотання щодо витребування таких доказів, зокрема відсутній висновок органу опіки і піклування щодо розв'язання спору щодо місця проживання дітей. За таких обставин у задоволенні позовної вимоги щодо визначення місця проживання малолітніх дітей разом з позивачкою слід відмовити. Відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з свідповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial