Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: Хустська ДНК, в якому просить: - визнати недійсною відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON], подану [PERSON] 26.02.2013 року до Хустської державної нотаріальної контори та зареєстровану за № 56; - визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі за № 637 державним нотаріусом В.Ф. Турчин Хустської державної нотаріальної контори, зокрема в частині видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS]. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON], з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з травня 1993 року, разом проживали, вели спільне господарство. При житті [PERSON] склав заповіт, згідно якого все належне йому майно заповідав позивачці [PERSON] та своєму синові відповідачу [PERSON] У зв'язку з тим, що вона проживала із спадкодавцем з 1993 року до його смерті, то вона вважається такою, що прийняла спадщину і спадкове майно належало їй з [INFO]. Проте 26 лютого 2013 року вона під психологічним тиском відповідача, будучи хворою та в тяжкому матеріальному становищі підписала у нотаріуса заяву про відмову від спадщини. У лютому 2013 року [PERSON] приїхав з м. Київ, де постійно проживає з наміром успадкувати все майно, яке залишилося після смерті батька. При житті батька син - відповідач по справі, не надавав ніякої допомоги батькові, який тяжко хворів та перебував у безпорадному стані. Лікування проводилось за рахунок позивачки. Вона пенсійного віку та отримує маленьку пенсію і тому перебувала у важкому матеріальному становищі. Відповідач знав про її стан та скориставшись цим, вирішив здійснив психологічний тиск на неї. Він повідомив її, що за оформлення спадщини потрібно платити великі гроші. [PERSON] схилив позивачку до того, що вона подала заяву про відмову від спадщини, обіцяючи їй відшкодувати половину вартості спадкового майна. Відповідач запропонував їй поїхати разом з ним до м. Хуст для написання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], оскільки вони являлися єдиними спадкоємцями за заповітом. Відповідач добре знав, що вона не зможе відкликати свою заяву, так як відмова підписана нею в останні дні до спливу шестимісячного терміну. Саме тому вона погодилась, що відповідач оформляє спадковий будинок на своє ім'я і компенсує позивачці половину його вартості. Вона є людиною похилого віку, часто хворіє і не мала на той час в наявності коштів, щоб заплатити за оформлення права на спадщину,тому і погодилась на запропоновані відповідачем умови, не маючи наміру при цьому відмовлятися від спадщини. З моменту смерті чоловіка позивачки пройшло майже чотири роки і відповідач не виконав домовленостей. Вона намагалася зясувати з відповідачем причини невиконання домовленостей, однак останній уникає спілкування з нею. Вважає, що відмова від прийняття спадщини після смерті [PERSON] написана нею під психологічним тиском з боку [PERSON], під впливом тяжкої обставини та у зв'язку з відсутністю волі (бажання) відмовлятися реально від прийняття спадщини. Внаслідок допущених порушень закону з боку [PERSON], останній заволодів належним їй спадковим майном, що порушує також публічність вчиненого нею правочину. 16 листопада 2016 року відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в тому числі і на частку позивачки, яке зареєстроване в реєстрі за № 637 державним нотаріусом Хустської ДНК Турчин В.Ф. Вважає, що вказане свідоцтво про право на спадщину за заповітом слід визнати частково недійсним. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися. До суду надійшла заява від представника позивачки про проведення розгляду справи у її з позивачкою відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. До суду надіслав відзив на позовну заяву, у якому не погодився з позовною заявою [PERSON], вважає, що викладені у ній доводи є надуманими, а позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки даний позов тісно взаємопов'язаний із попередніми позовами [PERSON] і його предметом є спадкове майно, а викладені у позові доводи є аналогічними, викладеним у попередніх позовних заявах. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 30.04.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Хустського районного суду від 06.03.2015 року у цивільній справі № 309/4002/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи без самостійних вимог: Хустська державна нотаріальна контора, Копашнівська сільська рада про визначення додаткового строку для відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини, скасовано, а у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Рішенням Хустського районного суду від 29.03.2016 року у цивільній справі № 309/3327/15-ц за позовом [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON], Хустської державної нотаріальної контори про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною та визнання права на частку у спадковому майні в задоволенні позову [PERSON] в інтересах [PERSON] відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 16.05.2017 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Хустського районного суду від 29.03.2016 року залишено без змін. Спадщину він оформив лише після набрання законної сили вказаними рішеннями та завершенням всіх судових спорів з цього приводу. Представник третьої особи без самостійних вимог: Хустської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відповідно до ст. 211, 223, 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників судового процесу без фіксування судового засідання технічними засобами. Ухвалою суду від 19 жовтня 2018 року заяву представника позивачки [PERSON] задоволено та накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS]. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження тощо) не проводилось. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], з яким позивачка [PERSON] проживала з травня 1993 року по 31.08.2012 року однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та який являвся батьком відповідача [PERSON] Дані обставини в судовому засіданні стверджені свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], довідками, виданими виконкомом Копашнівської сільської ради № 804 від 29.05.2015 року та № 1042 від 15.07.2015 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Копашнівської сільської ради від 21.12.2007 року за реєстровим номером № 86, яким заповів все належне йому майно позивачці [PERSON] та його сину [PERSON] 26.02.2013 року позивачка [PERSON] подала до Хустської державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини за померлим [PERSON] Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1273 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 1273 Цивільного кодексу України, відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Судом встановлено, що [PERSON] протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, заяву про відмову від прийняття спадщини не відкликала, то відповідно до ч.1 ст. 1275 ЦК України її частка у спадщині перейшла до відповідача як до іншого спадкоємця за заповітом. Крім того, рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 30.04.2015 року у позові [PERSON] про визначення додаткового строку для відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 1275 Цивільного кодексу України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. 16.11.2016 року відповідачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом посвідчене державним нотаріусом Турчин В.Ф. та зареєстроване в реєстрі за № 637. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з житлового будинку, що розташований у [ADDRESS]. Позивачка в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач [PERSON] здійснював на неї психологічний тиск, змусивши її тим самим під впливом тяжкої обставини та за відсутності волі (бажання) відмовитися від прийняття спадщини за померлим [PERSON] Відповідно до п. 25 Постанови пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229-231, 233 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. В силу частини 1 статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Як вбачається з роз'яснень, викладених в п.п. 19, 21, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК (435-15)), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК (435-15), якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Позивачкою в ході судового розгляду справи не надано належних та допустимих доказів того, що відмова від прийняття спадщини після смерті [PERSON] написана нею під психологічним тиском з боку відповідача [PERSON] чи під впливом тяжкої обставини за відсутності у неї бажання реально відмовлятися від спадщини. Суд, досліджуючи матеріали справи не знайшов доказів того, що відповідачем по відношенню до позивачки вчинялися, які-небудь насильницькі дії і, що такі дії, якщо вони і були з сторони [PERSON] є незаконними. Одночасно суд звертає увагу на той факт, що правочин вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини має вчинятися добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки, тоді як за твердженням позивачки на неї здійснено психологічний тиск і під впливом такого тиску, тобто насильства та тяжкої обставини, якою є хвороба позивачки та тяжкий матеріальний стан, вона відмовилася від прийняття спадщини після смерті [PERSON] Отже, посилання позивачки на психологічний тиск та вплив тяжкої обставини є такими, що не можуть у їх сукупності призвести до визнання правочину судом недійсним і виключають один одного, як підстави для цього. За таких обставин у суду відсутні законні підстави для визнання відмови від спадщини недійсною та визнання частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України суд скасовує заходи забезпечення позову, вжиті згідно ухали суду від 19 жовтня 2018 року.

Outcome: dismissed