Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є співвласником 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1000 га кадастровий номер 5322686205050010164 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд- на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.05.2013 року, та 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1979 га, кадастровий номер 5322686205050010165- на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.05.2013 року, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно перебувало у спільній сумісній власності з [PERSON] . Рішенням Лохвицького районного суду від 24.06.2021 року визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батька- [PERSON] визнано право власності по 1/2 частки на кожну з вищевказаних земельних ділянок. На даний час частка [PERSON] у майні визначена, у зв`язку з чим, у позивача виникла необхідність у оформлення права власності на належні їй 1/2 частки земельних ділянок. Просить визнати за нею право власності на: 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1000 га кадастровий номер 5322686205050010164 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1979 га, кадастровий номер 5322686205050010165, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 24). У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] до позову додала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 20). Відповідач [PERSON] через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 29). За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належали: земельна ділянка площею 0,1000 га кадастровий номер 5322686205050010164 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельна ділянка площею 0,1979 га, кадастровий номер 5322686205050010165, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23.05.2013 (а.с. 8), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9, 11), Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27.05.2013р. (а.с. 10). Рішенням Лохвицького районного суду від 24.06.2021 року визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батька- [PERSON] визнано право власності по 1/2 частки на кожну з вищевказаних земельних ділянок, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-13). Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За умовами ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень статті 356 ЦК України вбачається, що позивач та відповідач є суб`єктами спільної часткової власності. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України). Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ст. 364 ЦК України). Згідно ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відсутність правовстановлюючого документу, що засвідчує право власності позивача на окремо виділену частку позбавляє його можливості відповідно до вимог чинного законодавства вчиняти правочини (без згоди іншого співвласника). Поділ майна між співвласниками є однією з підстав для припинення права спільної часткової власності. Таким чином, юридичним наслідком поділу майна завжди є припинення права спільної часткової власності між колишніми учасниками. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч.1 ст. 367 ЦК України, за домовленістю між ними. Як вказує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що частка [PERSON] у спільному майні визначена, а також визнання стороною відповідача позову у повному обсязі, яке не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved