Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивує тим, що 11.06.2012 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач зобов'язувалася надати відповідачу позику в розмірі 150000 грн. одноразово або частинами, а відповідач зобов'язався прийняти, використати та повернути надану позику в порядку та в строки, визначені договором. Факт отримання грошей підтверджується написаними власноручно [PERSON] розписками, згідно з якими вона зобов'язувалась повернути позику в строк до 31.12.2014 року. Натомість [PERSON] повернула тільки частину коштів у розмірі 1000 грн. На неодноразові звернення до відповідача щодо виконання умов позики та повернення суми боргу відповідач ніяким чином не реагувала та по теперішній час кошти не повернула, чим грубо порушила умови договору позики в частині повернення суми позики та майнові права позивача як позикодавця. [PERSON] була зобов'язана повернути суму боргу не пізніше 31.12.2014 року, тобто на день звернення до суду термін виконання договірних зобов'язань сплив. Просить суд стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 149000 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, представник позивача надав суду заяву, відповідно до якої [PERSON] позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та розглянути справу у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву, відповідно до якої проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить розглянути справу у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 11.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого остання отримала грошову суму в розмірі 150000 гривень, та зобов'язалася повернути кошти в строк до 31.12.2014 року. Вказана обставина підтверджується розписками відповідача від 11.06.2012 року, 10.07.2013 року, 20.04.2014 року. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. За ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. ст. 58, 59 ЦПК України докази повинні бути належними і допустимими. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] виконала свої зобов'язання за договором позики та повернула грошові кошти в повному розмірі. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача є підставними, а тому позов слід задовольнити і стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі 149000 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання заяви про розірвання шлюбу у розмірі 1490 грн.

Outcome: approved