Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом про надання дозволу на оформлення всіх необхідних документів, виготовлення паспорта на виїзд малолітніх дітей за межі України та надання дозволу на тимчасові поїздки за межі України без згоди батька. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 березня 2016 року Рахівським районним судом Закарпатської області було розірвано шлюб між нею та відповідачем, від якого сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Фактично відповідач з 2014 року припинив відносини щодо виховання дітей - ними не займається, матеріально не забезпечує, не приймає будь-якої участі у їх фізичному, духовному та моральному розвитку, життям дітей не цікавиться, всі питання щодо виховання позивачка вирішує самостійно, сама утримує їх. На сьогоднішній день [PERSON] має змогу забезпечити відпочинок та оздоровлення дітей за кордоном, однак отримати згоду на виготовлення паспорта та всіх необхідних документів для виїзду за кордон від батька дітей вона не в змозі, оскільки останній безпідставно не надає на це згоди. Враховуючи те, що виїзд за кордон відповідає інтересам дітей, а вирішити дане питання іншим правовим шляхом не являється можливим, тому позивачка просить надати дозвіл на виготовлення паспорта громадянам України та всіх необхідних документів, а також на тимчасові поїздки за межі України - неповнолітнім дітям: [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO] мешканцям [ADDRESS], для виїзду за кордон без згоди та супроводу батька - [PERSON] на оздоровлення та відпочинок терміном на три роки до Румунії, Угорщини, Чеської Республіки Болгарії та Турецької Республіки. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без неї, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився. Заяв про розгляд справи без його участі суду не надавав, причина його неявки суду невідома. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, згідно вимог ст. 169 ч.4 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних та доказів. Представник третьої особи без самостійних вимог ГУДМС Україхни в Закарпатській області в особі Рахівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 березня 2003 року. Рішенням Рахівського районного суду від 22 березня 2016 року, яке набуло законної сили 05.04.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір'ю, [PERSON] та перебувають на її утриманні та вихованні. З пояснень позивачки, викладених в позовній заяві, вона наразі має можливість вивезти дітей на відпочинок та оздоровлення за кордон, зокрема в Чеську Республіку, Румунію, Болгарію, Турецьку Республіку та Угорщину. У відповідності до ст.313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Зі змісту позову, вбачається, що батько неповнолітніх [PERSON] відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виготовлення всіх необхідних документів та виїзд дітей за кордон для відпочинку й оздоровлення, при цьому жодних вагомих та обґрунтованих причин не наводить. Ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1989р. передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст.10 Конвенції про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-12 від 27.02.1991р., держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, в тому числі і власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб, і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі ст.313 Цивільного кодексу України фізична особа має право на свободу пересування, а особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі. За змістом ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказано норма Закону повністю відображена в постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. Проїзний документ дитини видається територіальними органами та підрозділами ДМС. У відповідності до п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків . Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Також, необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду на викладене, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд вважає, що виїзд неповнолітніх дітей позивачки за кордон є доцільним, відповідає їхнім інтересам і бажанням та буде сприяти їх гармонійному та всебічному розвитку, він носить тимчасовий характер і не пов'язаний з визначенням місця проживання дітей чи їх еміграцією, також це надасть можливість позивачці провести медичне лікування та реабілітацію сина [PERSON], який являється дитиною-інвалідом, відмова відповідача у наданні необхідної згоди для виготовлення необхідних документів та їх виїзду за межі України, є безпідставною, порушує права та інтереси дітей, а їх виїзд не порушуватиме прав батька на спілкування з ними та не позбавляє його права брати участь у їх вихованні та утриманні, а тому позов підлягає задоволенню. Питання про повернення судових витрат, понесених позивачем, при зверненні до суду з даним позовом, не ставилося.

Outcome: approved