Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частину земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,063 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. В обґрунтування вимог позивач вказує, що вказана земельна ділянка належала на праві спільної власності: її матері [PERSON] - ? частина, бабці [PERSON] - ? частина та [PERSON] - ? частина. Після смерті [PERSON], яка померла [INFO], частину належної їй земельної ділянки в рівних частках успадкували [PERSON] та [PERSON] по ? частині. [INFO] померла її матір [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, у тому числі на ? частину спірної земельної ділянки. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] та вона [PERSON] [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті [PERSON], про що 07 жовтня 2014 року написав письмову заяву. Вона у встановлений законом порядку прийняла спадщину. Постановою нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину спірної земельної ділянки у зв'язку з розбіжністю у правовстановлюючих документах. Посилаючись на наведене, просить задовольнити позов. 17 липня 2018 року, до початку розгляду справи по суті, відповідач [PERSON] подала відзив, згідно з яким позовні вимоги позивача визнала у повному обсязі, не заперечила проти визнання за позивачем права власності на ? частину спірної земельної ділянки. Просила справу слухати без її участі. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, попередньо подала заяву про визнання позову та слухання справи без її участі. Судом встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,063 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належала на праві спільної власності: [PERSON] - ? частина, [PERSON] - ? частина, [PERSON] - ? частина, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 08 квітня 2008 року, виданим Тернопільською міською радою. [INFO] померла [PERSON] Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 грудня 2012 року, виданого державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за №1502 встановлено, що належну [PERSON] ? частину земельної ділянки в рівних частинах успадкували її доньки [PERSON] та [PERSON] Вказане свідоцтво видане на ім'я [PERSON] на ? частина спадкового майна, а саме на ? від ? частини земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,063 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, [PERSON] за життя належала ? частина земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,063 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], а саме: ? частки належала їй згідно державного акту, а ? частки успадкувала після смерті [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції від 15 грудня 2015 року, актовий запис №655. Після її смерті відкрилася спадщина за законом на належне їй майно, у тому числі на належну їй 1/2 частину спірної земельної ділянки. Спадкоємцями першої черги за законом є чоловік [PERSON] та дочка [PERSON] З матеріалів спадкової справи, заведеної 07 жовтня 2014 року Першою тернопільською державною нотаріальною конторою за №56618204 встановлено, що [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON], шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Факт прийняття спадщини [PERSON] встановлено нотаріусом на підставі довідки №934, виданої ДП «Фаворит-3» ПП «Дружба сервіс-житло 1» від 03 жовтня 214 року, що підтверджується заявою [PERSON] від 24 квітня 2015 року, зареєстрованою за №717. 07 жовтня 2014 року [PERSON] подав до Першої тернопільської державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини. 24 квітня 2015 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS]. 24 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до Першої тернопільської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку після смерті матері [PERSON] Постановою державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори від 02 квітня 2018 року за №1265/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку земельної ділянки, площею 0,0630 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], у зв'язку із розбіжністю у правовстановлюючих документах та інформацією, яка міститься у Державному земельному кадастрі. З державного акту про право власності на земельну ділянку і свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що [PERSON] належала ? частина спірної земельної ділянки. Однак, у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку у графі «Частка у спільній власності» розмір частки вказаний за допомогою звичайного арифметичного числа «25», який не відповідає розміру частки земельної ділянки, яка належить спадкодавцеві [PERSON] Як слідує з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6103614942017 від 09 червня 2017 року, земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER], площею 0,063 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], знаходиться у приватній власності [PERSON] - частка у спільній власності «25» та [PERSON] - частка у спільній власності «25» та [PERSON] - ? частка у спільній власності. Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В силу вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. [PERSON] у встановлений законом строк подав заяву про відмову від спадщини за законом після смерті [PERSON] Інших спадкоємців за законом чи за заповітом не має, що стверджується матеріалами спадкової справи. Крім того, [PERSON] частково оформила спадкові права після смерті [PERSON], отримавши свідоцтво про право на спадщину на ? частину житлового будинку по [ADDRESS]. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на належну їй частку спірної земельної ділянки у нотконторі не може, у зв'язку із розбіжністю у правовстановлюючих документах та інформацією, яка міститься у Державному земельному кадастрі. Згідно з вимогами ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до норм Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», підтвердженням права власності на земельну ділянку є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з вимогами ст. 125 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1, 2 ст. 126 ЗК). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що за позивачем слід визнати право власності на ? частину земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,063 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, слід зазначити наступне. Відповідач [PERSON] 17 липня 2018 року, до початку розгляду справи по суті, подала відзив, згідно з яким позовні вимоги позивача визнала у повному обсязі, не заперечила проти визнання за позивачем права власності на ? частину спірної земельної ділянки. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при пред'явлені зазначеного позову було сплачено судовий збір у розмірі 1388,68 гривень. Враховуючи наведене та приймаючи до уваги те, що відповідач [PERSON] визнала позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачу [PERSON] слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого нею згідно квитанції ПАТ КБ «Приватбанк», №0.0.1044582719.1 від 23 травня 2018 року у розмірі 694 (шістсот дев'яносто чотири) гривні 34 копійки.

Outcome: approved