Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , права користування житлом, яке знаходиться в [ADDRESS] , та зняти її з реєстрації. Свої вимоги обгрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить 3/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями за вказаною адресою. Вона з відповідачкою працювала в м. Києві й на її прохання дозволила їй деякий час пожити з одночасною реєстрацією в своєму житлі, де 15 червня 2018 року зареєструвала [PERSON] . Однак через декілька днів відповідачка виїхала з с. Пам`ятне Борзнянського району Чернігівської області в невідомому напрямку, змінила номер телефону, на зв`язок не виходить, невідомо де перебуває, хоча продовжує бути зареєстрованою в її житловому приміщенні, чим порушує права власника житла. Позивачка, як і її представник, в судове засідання не з`явились, представник надав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує і просить їх задовольнити з вищевказаних підстав; уточнив правову підставу позову - ст.406 ЦК України; не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України) та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ч.11 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та відповідною публікацією від 31.12.2019р., але в судове засідання не з`явилась, про причини неприбуття не повідомила, відзиву на позов не подала. Тому, зі згоди представника позивачки суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено органом реєстрації за наявності відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.317, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Приписами ст.391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз положень гл.32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється власником 3/5 частин житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] ; власником решти 2/5 частин даного домоволодіння є [PERSON] . Відповідачка по справі [PERSON] з 15 червня 2018 року значиться зареєстрованою в зазначеному будинку, але фактично там понад один рік не проживає, комунальними послугами не користується, участі в утриманні житла не бере, ніяких зв`язків з позивачкою не підтримує. Зазначені обставини підтверджуються копіями паспорту, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.09.2008р., висновком КП «Ніжинське МБТІ», інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.12.2019р., довідками Печівської сільської ради №373 від 22.10.2019р., №380 від 25.10.2019р., №365 від 26.11.2019 р., картки прописки. Відповідачкою всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження поважності причин її тривалого непроживання у житловому помешканні позивачки. Таким чином, оскільки [PERSON] не має наміру надати належний їй на праві спільної часткової власності житловий будинок для проживання відповідачці, а вона спільним побутом з позивачкою не пов`язана й не проживає в її будинку без поважних причин понад один рік і в добровільному порядку не бажає вирішити питання про зняття з реєстраційного обліку з даного помешкання, що перешкоджає позивачці використовувати всі правомочності власника житла, порушуючи цим самим її законні права та інтереси, то суд вважає вимоги [PERSON] обгрунтованими й такими, що підлягають задоволенню. Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 14.08.2019р. по справі №702/101/18. На підставі викладеного,

Outcome: approved