Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» у якій просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 71240,70 грн. В обґрунтування таких позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 26 лютого 2015 року набрало законної сили рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська у справі № 202/10323/14-ц про стягнення з відповідача на її користь компенсації за час вимушеного прогулу, допомоги на оздоровлення і компенсації за невикористану відпустку, сум недоплачених платежів із заробітної плати. Цим рішенням суду, серед іншого, також встановлено, що відповідач допустив по відношенню до неї порушення, а саме упродовж значного часу (протягом більше року) без законних підстав позбавив її грошового утримання і інших грошових коштів, які належали їй до виплати. Після встановлення згаданим судовим рішенням порушень з боку відповідача, останній подовжуючи протиправну та завідомо для себе незаконну діяльність, відмовився добровільно усунути порушення по відношенню до неї та грошові кошти були стягнуті лише у порядку примусового виконання судового рішення. Особлива зухвалість відповідача полягала у тому, що відповідач усвідомлюючи протиправність своїх дій, будучи впевненим у тому, що вона звернулася за захистом своїх прав до суду, як вона це робила неодноразово протягом останніх двох років, продовжив вчинювати вказане діяння з намірами спричинити їй хоча б моральну шкоду. Такі дії відповідач вчинював рівно до тих пір, поки вони не були припинені силами державної влади. Аналогічні порушення були встановлені рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 02.03.2015 року у справі № 202/11754/14-ц про стягнення компенсації за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні. Вважає, що своєї мети спричинити їй моральної шкоди відповідач досяг. У вказаний період вона залишилася цілком без засобів до існування при наявності на своєму утриманні сина. Вона перебувала у стані юридичної невизначеності, і будучи доцентом кафедри, викладачем, була позбавлена можливості вести викладацьку діяльність, спілкуватися зі студентами. Для підтримання своєї життєдіяльності вона була вимушена протягом усього вказаного періоду позичати гроші у знайомих, друзів і просто у позику в батьків. Це призвело до того, що деякі її знайомі, які були неспроможні позичити їй кошти, відмовляли їй та уникали із нею зустрічей через неможливість задовольнити її прохання. Також ситуацію погіршував її моральний стан, оскільки вона будучи професіоналом з науковим ступенем і педагогом, не тільки відчувала себе позичальником, але й вимушена була зазнати різке обмеження кола соціальних звязків, а й самі по собі прохання про матеріальну допомогу в ситуації невизначеності строку, коли вона взагалі зможе повернути кошти, є принизливими навіть і тоді, коли вони спрямовані до батьків та знайомих. Отже вищеописані обставини не можуть кваліфікуватися інакше, аніж моральна шкода, яка має бути компенсована на її користь відповідачем. Зазначений нею розмір моральної шкоди (71240,70 грн.) явно є спів мірним моральній шкоді, яка описана у справі «Бурдов проти Росії» (скарга № 59498/00), де він склав 3000,00 [PERSON], що складає на момент предявлення позову 71240,70 грн. В судовому засідання позивачка підтримала позовні вимоги та посилаючись на викладені у позовній заяві обставини просила її вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував у повному обсязі зауважуючи на безпідставності та недоведеності позовних вимог [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 26.02.2015 року у справі № 202/10323/14-ц за позовом [PERSON] до Державного закладу Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України, про стягнення компенсації за час вимушеного прогулу, допомоги на оздоровлення і компенсації за невикористану відпустку, суми недоплачених платежів із заробітної плати, позовні вимоги [PERSON] були задоволені у повному обсязі, присуджено: стягнути з Державного закладу Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2013 року по 14.08.2014 року в розмірі 71532 (сімдесят одна тисяча пятсот тридцять дві) грн. 00 коп.; стягнути з Державного закладу Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України на користь [PERSON] невиплачену допомогу на оздоровлення за 2014 рік в сумі 2914 (дві тисячі сто сорок) грн. 00 коп.; стягнути з Державного закладу Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України на користь [PERSON] компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 10315 (десять тисяч триста п'ятнадцять) грн. 07 коп.; стягнути з Державного закладу Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України на користь [PERSON] недоплачену заробітну плату за період з червня по серпень 2013 року в розмірі 839 (вісімсот тридцять дев'ять) грн. 85 коп., та за період з 15 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року за десять робочих днів в сумі 502 (пятсот дві) грн. 09 коп. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 02.03.2015 року у справі № 202/11754/14-ц за позовом [PERSON] до Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України», про стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, позовні вимоги [PERSON] були задоволені, присуджено стягнути з Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 38150,48 грн. Згадані судові рішення набрали законної сили. Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що позичали у різних сумах [PERSON] грошові кошти на її прохання. Остання неодноразово їх просила позичити кошти, пояснюючи свої прохання відсутністю засобів до існування, яких її незаконно позбавив роботодавець відповідач. Статтею 43 Конституції України кожному гарантується право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частина 2 ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов'язкову працю. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Завдання моральної шкоди іншій особі, з огляду на п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної шкоди. За змістом ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі… відшкодовується особою, яка її завдала… Згідно із вимогами постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 р. суди при розгляді цивільних справ про відшкодування моральної (немайнової) шкоди повинні керуватися наступним: п. 4 позивач повинен зазначити, в чому саме полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується; п. 5 ч. 2 - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні; п. 9 - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи, що відповідач у 2013-2014 рр. допустив порушення трудових прав позивачки щодо своєчасної та у повному обсязі виплати компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2013 року по 14.08.2014 року, допомоги на оздоровлення за 2014 рік, компенсації за невикористану відпустку, недоплаченої заробітної плати, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивачки моральної шкоди законні обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, оскільки внаслідок порушення трудових прав [PERSON] відчувала переживання та душевні страждання, перебувала у стані хвилювання та стресу, що були повязані із позбавленням можливості реалізовувати своє законне право на працю, та отримати заробітну плату і компенсаційні виплати у повному обсязі, що також безумовно негативно вплинуло на її моральний стан, здоровя, в решті вона не могла вести звичний для себе образ життя, не мала змоги повною мірою забезпечувати як свої особисті потреби так і потреби своєї родини, підтримувати життєві звязки та була змушена прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, довготривалий час позичала кошти у родичів та своїх знайомих. Однак, суд вважає, що зазначена позивачем сума в розмірі 71240,70 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди є завищеною, а грошові кошти в розмірі 3000,00 грн. повною мірою компенсують її моральні страждання та переживання у звязку із порушенням її трудових прав з боку відповідача. Заява представника відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача не заслуговує на увагу, оскільки позивачкою строки позовної давності не пропущені. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: partial