Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якій просить суд визначити місце проживання дітей - [PERSON] та [PERSON] з матір`ю - [PERSON] , за адресою її місця проживання: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] та [PERSON] , у розмірі 2318 грн на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Позов мотивований тим, що з 24.02.2007 сторони перебувають у шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який є дитиною-інвалідом. Наразі сторони спільно не проживають, до суду подано позов про розірвання шлюбу. Відповідач наразі має намір виїхати на постійне місце проживання за кордон, відтак його участь у справах дітей невдовзі стане дуже ускладненою. Тому в позивача є необхідність у самостійному врегулюванні питань щодо виховання дітей. З цією метою й заявлено вимогу про визначення місця проживання дітей з матір`ю. Позивач офіційно працевлаштована, має власне житло. Діти проживають з матір`ю у фактично двокімнатній квартирі. Відповідач власного житла не має. Крім того, відповідач добровільно не приймає участі в утриманні дітей, у зв`язку з цим позивач вимушена заявити вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. На думку позивача, заробіток батька дітей є достатнім для їх утримання в рекомендованому розмірі - один прожитковий мінімум на кожну дитину. Інших утриманців відповідач не має, стан його здоров`я задовільний. Визначаючи бажаний розмір аліментів - 2318,00 грн на кожну дитину щомісяця, позивач також враховує стан здоров`я дітей, наявність певних захворювань. 06.11.2020 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків (а.с. 28-29). 23.11.2020 ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у вказаній цивільній справі, призначено підготовче засідання (а.с. 40-42). 22.01.2021 ухвалою суду витребувано у Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради висновок щодо розв`язання спору у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 189, ст.ст. 198, 223 ЦПК України, продовжено строк проведення підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання (а.с. 65-66). 10.03.2021 ухвалою суду, постановленою у підготовчому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, долучено до матеріалів справи висновок третьої особи про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 89-92). 10.03.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження у вказаній справі (а.с. 93-94). Позивачем 01.04.2021 подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності представника позивача, в якій вона підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачем 13.11.2020 подано до суду заяву, в якій він визнав позовні вимоги в повному обсязі та просив проводити судові засідання без його присутності (а.с. 37). Третьою особою - Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради, 09.3.2021 надано суду пояснення, в яких Департамент підтримує позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, у зв`язку з тим, що вона виконує свої батьківські обов`язки, створила належні умови для проживання малолітніх дітей, а також просили справу розглядати без участі представника Департаменту (а.с. 80). Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.02.2007, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 1 Харківського міського управління юстиції 24 лютого 2007 р. (а.с. 6). Від вказаного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають двох малолітніх дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції 07 вересня 2007 р., та серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 12 серпня 2009 р. (а.с. 7, 8). [PERSON] , [INFO] , має інвалідність з дитинства (а.с. 9). Наразі сторони проживають окремо, їх малолітні діти [PERSON] та [PERSON] залишилися разом з матір`ю - [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS] , яке належить позивачеві на праві приватної власності (а.с. 10, 11, 12, 13, 20). Діти знаходяться на утриманні позивача, відповідач матеріальної допомоги не надає. З довідки про доходи [PERSON] за № 84 від 01.02.2021 вбачається, що остання працює в Харківській дирекції АТ «Укрпошта», ВПЗ № 4 (2 гр) на посаді листоноші 2 класу (а.с. 87). Згідно листа адміністрації Харківської загальноосвітньої шкоди І - ІІІ ступенів № 54 Харківської міської ради Харківської області від 29.01.2021 № 10-11/46-21, мати, [PERSON] , приводить до школи ученицю 8-А класу, [PERSON] , [INFO] , та учня 5-В класу, [PERSON] , [INFO] , відвідує батьківські збори, підтримує контакти з класними керівниками (а.с. 84). Як вбачається з листа адміністрації Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 2» від 04.02.2021 № 156/0/535-21/01-14, в родині [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , виховується двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які перебувають під наглядом фахівців дитячої поліклініки. Згідно інформації, наданої лікарем-педіатром, з яким підписана декларація про надання первинної медичної допомоги [PERSON] та [PERSON] , рекомендації медичних працівників щодо проведення медичного огляду, профілактичних щеплень, обстеження та лікування дітей виконує мати, [PERSON] , яка також супроводжує [PERSON] та [PERSON] під час їх відвідування дитячої поліклініки (а.с. 85). 05.02.2021 [PERSON] складено заяву, в якій дитина пояснила, що вона мешкає разом з мамою та надалі бажає проживати разом з нею (а.с. 86). Актом обстеження умов проживання від 19.02.2021 співробітниками Служби у справах дітей по Новобаварському району ДССД ХМР встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , проживають [PERSON] та діти - [PERSON] , [PERSON] . Квартира складається з двох кімнат, обладнана усіма необхідними комунікаціями, побутовою технікою, меблями. Діти мають окрему кімнати з двохярусним ліжком, окремими місцями для навчання з комп`ютером та ноутбуком, книжки та сезонний одяг в наявності (а.с. 83). Висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 24.02.2021 № 160 встановлено, що малолітні [PERSON] та [PERSON] мешкають разом з матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де створено належні умови для проживання та розвитку дітей. [PERSON] займає посаду листоноші 2 класу в Харківській дирекції АТ «Укрпошта», має самостійний дохід. Питання щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розглянуто з врахуванням віку дітей, наданих документів, проведеної співбесіди з малолітньою [PERSON] , наданої [PERSON] до суду заяви про визнання позовних вимог та рекомендацій Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, згідно яких Департамент вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей разом з матір`ю, [PERSON] (а.с. 81-82). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно положень ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 171 Сімейного кодексу України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. На даний час батьки [PERSON] та [PERSON] проживають окремо. Згідно з положенням ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Європейський суд з прав людини 11.07.2017 у справі «М.С. проти України» виніс рішення де визначив «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи зібрані докази у справі з приводу визначення місця проживання дітей в їх сукупності, а також, враховуючи, що батько дітей не заперечує проти визначення місця проживання дітей з матір`ю, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви в цій частині та визначити місце проживання дітей разом із матір`ю [PERSON] . Крім того, при розгляді питання про стягнення аліментів, суд приходить до наступного. Виходячи з приписів ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст. 180, 181, 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Таким чином, розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 1197,50 грн, а з 1 липня 2021 року - не менше 1255,00 грн, з 1 грудня 2021 року - не менше 1309,00 грн. Статтею 184 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач позов визнав у повному обсязі, що підтверджується його письмовою заявою (а.с. 37). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідача і дітей, вважає за необхідне позов задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі по 2318,00 грн на кожну дитину, щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подачі позову, з 04.11.2020, до досягнення дітьми повноліття. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений нею судовий збір у сумі 840,80 грн за позовну вимогу щодо визначення місця проживання дітей (а.с. 5). Також судовий збір у розмірі 840,80 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави за вимогу щодо стягнення аліментів. На підставі викладеного та

Outcome: approved