Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Позов мотивований тим, що 05 травня 2015 року чоловік [PERSON] [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 євро в якості авансу за придбання житлового будинку, що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Берегівський р-н, с. Косонь, вул. Кошута, 115 (далі Будинок), на підтвердження чого останнім було написано відповідну розписку. Втім, як згодом виявилося, у відповідача відсутні правовстановлюючі документи на Будинок, а його право власності на зазначену нерухомість не оформлено. Дізнавшись про це, позивачка додатково передала відповідачу 3 800 доларів США на оформлення правовстановлюючих документів на Будинок, про що останнім дано розписку. Проте відповідач замість того, щоб витратити одержані кошти на підготовку необхідних документів для продажу Будинку, витратив їх на придбання автомобіля для свого сина. Довідавшись про це, позивачка відразу ж стала вимагати від відповідача повернути їй сплачений нею раніше аванс. Однак, останній категорично відмовився повертати одержані кошти та запропонував позивачці надати додаткові кошти на підготовку необхідних документів. Впавши у відчай, позивачка з чоловіком вирішили звернутися до правоохоронних органів, щоб заявити про шахрайські дії відповідача. На даний час Берегівським РВ УМВС України в Закарпатській області проводиться перевірка за вищевказаним зверненням. В судове засідання позивачка не зявилася, однак її представником за договором адвокатом [PERSON] подано заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечили. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча був повідомлений належним чином, своєчасно про час та місце розгляду справи, згідно ст. 74 ЦПК; причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення розгляду справи не подавала, тому на підставі ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечує представник позивачки. Дослідивши письмові докази по справі, оцінивши всі обставини, що мають значення для правильного її вирішення, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статті 570 Цивільного кодексу України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отже, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови. Однак, договір купівлі-продажу вищевказаного Будинку укладений не був, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати передані позивачкою кошти завдатком, незважаючи на те, що в наданій відповідачем розписці зазначено, що такі кошти були передані в якості завдатку. Законодавець установив, що в такому випадку ці кошти є авансом (ч. 2 ст. 570 ЦК України). Аналогічну правову позиціювисловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 10 липня 2013 року в справі № 6-11081св13. Відтак, сплачений позивачкою аванс у розмірі 3 800 доларів США підлягає поверненню останній, оскільки правова підстава, на якій відповідач їх отримав, відпала внаслідок неможливості укладення договору купівлі-продажу Будинку через відсутність правовстановлюючих документів на нього. При цьому слід зазначити, що відповідач одержав вищевказані кошти без достатньої правової підстави шляхом обману, оскільки на момент отримання ним авансу він навіть не був власником зазначеного Будинку. Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Зважаючи на все вищенаведене, з відповідача підлягає стягненню наданий йому аванс у розмірі 3\~800 доларів США, що на день предявлення позову згідно встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до долару США становило 79\~876 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved