Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька. Позовні вимоги мотивовано тим, що з 29.04.2012 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області розірвано.[INFO] у них народилась донька - [PERSON]. Після припинення їх шлюбних відносин донька залишилась разом із нею і по даний час перебуває на її утриманні. Після розірвання шлюбу вона звернулась до суду про стягнення аліментів на утримання дитини та рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.06.2014 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання доньки в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 14.04.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач ухиляється від сплати аліментів, має заборгованість по аліментах в сумі 4 607, 00 грн., участі у вихованні дитини не приймає. Її батько постійно проживає та працює у Російській Федерації, є громадянином Російської Федерації, має там житло і запросив її разом із донькою пожити до себе. Вважає таку поїздку доцільною, оскільки дитина зможе побути із дідусем, який її дуже любить, відвідати своїх родичів. Для виїзду доньки за кордон необхідна нотаріально посвідчена згода обох батьків, однак отримати згоду від відповідача на виїзд доньки за кордон вона не може, оскільки він ставить їй умови, які стосуються особистих стосунків і є для неї психологічно та морально неприйнятними. У зв'язку з цим, вона звернулася до суду із вказаним позовом та просить суд дозволити тимчасовий виїзд за державний кордон України до Російської Федерації неповнолітній [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO] на три місці з дня набрання рішенням суду законної сили. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак разом із позовною заявою подала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує. Також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, а саме рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак попередньо через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Зі згоди позивача суд ухвалює провести розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 29.04.2012 роки сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.01.2014 року розірвано (а.с.10). [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 05.10.2012 року, згідно якого матір'ю дитини являється позивач - [PERSON], а батьком відповідач - [PERSON] (а.с. 11). Дитина проживає разом із позивачем, що підтверджується довідкою, виданою квартальним комітетом «Тяжилів» від 20.11.2014 року за №449 (а. с. 8). Як вбачається із копії свідоцтва про зміну імені, [NUMBER] від 26.03.2014 року, позивач змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», про що 26.03.2014 року складено відповідний актовий запис (а.с.12). З виконавчого листа, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 06.07.2014 року вбачається, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 14.04.2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.14). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 07.11.2014 року відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 4607, 13 грн. (а.с.15). Із письмової заяви відповідача, яка міститься в матеріалах справи (а.с.27) вбачається, що він не дає згоду на виїзд за кордон доньки, оскільки нестабільна ситуація в Україні. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 151 СК батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Стаття 152 СК України передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання. Згідно з ст. 154 СК України батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом. Відповідно до ч. 3 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України», постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Враховуючи обставини справи, інтереси малолітньої дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька підлягають задоволенню, оскільки це не буде суперечити інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved