Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 26 вересня 2008 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 2 по вул.Кооперативна у м.Словянську Донецької області. Продавцем за цим договором був [PERSON], а покупцем [PERSON] Фактично договір купівлі-продажу повинен був бути укладеним на її імя, оскільки будинок був придбаний за її грошові кошти та для її проживання, але у день укладення договору вона попросила свого сина відповідача [PERSON] оформити договір, оскільки вимушена була поїхати на роботу в Італію, де працює з 2003 року. У подальшому вона постійно надсилала та привозила сину гроші для сплати комунальних послуг та здійснення ремонтних робіт. Окрім того, вона придбала всі необхідні меблі та побутову техніку і має намір переїхати в цей будинок, але відповідач став заперечувати проти цього. Зазначає, що раніше вона обговорювала з сином питання щодо переоформлення будинку на її імя і він погоджувався здійснити таке переоформлення, але зараз заперечує проти цього. Посилаючись на положення ст.ст.215, 235, 238 ЦК України просила визнати вищезазначений договір купівлі-продажу недійсним та визнати за нею право власності на житловий будинок. Позивачка [PERSON] була належним чином сповіщена про дату, час та місце розгляду справи, проте не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, за участю її представника [PERSON], просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник позивача адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання юридичних /адвокатських / послуг № 23 від 16 вересня 2016 року, у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Зазначила, что саме позивачка придбала спірний житловий будинок за власні кошти та для власного проживання, але внаслідок збігу обставин відповідач [PERSON] виступив покупцем за договором купівлі-продажу. Просила визнати договір купівлі-продажу недійсним в частині покупця та визнати за позивачкою право власності на житловий будинок. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та пояснив, що дійсно житловий будинок № 2 по вул.Кооперативна у м.Словянську був придбаний за грошові кошти позивачки його матері [PERSON] та для її власного проживання. Зазначив, що він виступив покупцем за договором купівлі-продажу лише тому, що позивачка мала терміново виїхати на роботу в Італію. Проти задоволення судом позовних вимог заперечень не висловив. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] про місце, день та час розгляду справи. Зазначеним відповідачам неодноразово надсилалися судові повістки, однак вони жодного разу у судове засідання не прибули. Відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України виклик у судове засідання відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий курєр». Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] недобросовісно здійснюються їх процесуальні права, у звязку з чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідачів, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідачів у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи\~\~і дослідивши надані докази, суд у\~\~межах\~\~заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК\~\~України)\~\~встановив наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку № 5917 від 22 січня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], [PERSON], передав, а [PERSON] прийняв у приватну власність житловий будинок № 2 з господарськими та побутовими будовами і спорудами по вул. Кооперативній у м.Словянськ. Зазначений договір зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 22 січня 2009 р. /а.с.8/. Статтею 203 ЦК України\~встановлені загальні вимоги до правочинів. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними. Відповідно до\~ст. 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. У відповідності до\~ст. 235 ЦК\~удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно з п. 25 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді, встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Таким чином, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. При цьому відмінність полягає не тільки у характері правовідносин, а і у субєктному складі їх учасників. Відповідно до ч. 1\~ст. 10 Цивільного-процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, що передбачає свободу в наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та ч. 1\~ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, відповідно до якого кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та вважає, що рішення суду не може бути постановлено на припущеннях. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони протягом тривалого часу знайомі з позивачкою та відповідачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] Зазначили, що їм відомо, що у 2008 р. [PERSON] мала намір придбати для себе житловий будинок у м.Словянську, оскільки за 5 років роботи в Італії назбирала необхідну суму грошових коштів. Вона знайшла для себе будинок, попередньо домовилася з продавцем, але терміново мала повернутися на роботу в Італію, не встигнувши оформити договір купівлі-продажу. [PERSON] залишила гроші своєму сину [PERSON] для оформлення договору купівлі-продажу будинку та попросила його оформити цей договір замість неї, на що він погодився. З того часу відповідач [PERSON] і його дружина [PERSON] проживали у цьому будинку, а позивачка [PERSON] надсилала їм грошові кошти для сплати комунальних послуг та виконання поточних ремонтних робіт. Окрім того, факт надсилання позивачкою грошових коштів підтверджується також копіями квитанцій про пересилання [PERSON] грошових коштів /а.с.64-106/. Відповідно вимог\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку є удаваним правочином, тому необхідно договір купівлі-продажу визнати недійсним в частині покупця і як наслідок визнати право власності на спірний житловий будинок за [PERSON] На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved