Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій після уточнення позовних вимог зазначила, що в жовтні 2018 року вона познайомилась з відповідачем та між ними виникло почуття любові один до одного. З січня 2019 року вони почали проживати разом, орендували спільне житло, вели спільне господарство. В жовтні 2019 року позивач завагітніла. Спочатку стосунки складались добре, але згодом вони погіршились та в листопаді 2019 року відповідач вирішив припинити стосунки та покинув позивача. [INFO] в позивача народився син. Коли дитині виповнилось 2 місяці, вони вирішили знову жити разом, вони піклувались про дитину, вели спільний побут. Відповідач піклувався про дитину, робив всі необхідні покупки. Вони прожили разом сім місяців та відповідач вирішив знову залишити родину. Позивач зазначає, що відповідач є батьком дитини, але з незрозумілих причин не бажає подати до органів РАЦС заяву про реєстрацію батьківства. Просить встановити, що відповідач є батьком їхньої спільної дитини та внести відповідні записи до актового запису про народження дитини. Також позивач вказує на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання та на утримання дитини, тому просить стягувати аліменти на утримання дитину у розмірі 1/4 частини та на своє утримання у розмірі 1/4 частини. Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 15.04.2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 25.06.2021 року прийнята до розгляду заява про збільшення позовних вимог. В підготовче засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.34). Відповідач [PERSON] також надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, уточнені вимоги позову визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення (а.с. 37). Третя особа Енергодарський МВДРАЦС надала заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника, рішення просять прийняти на розсуд суду (а.с. 35). Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти. Будь-які інші заяви чи клопотання сторонами не заявлялись, та судом не вирішувались. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вказує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено наступне. Позивач по справі мешкала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем та [INFO] народила від нього дитину. Вказана обставина визнається сторонами, з огляду на визнання позову відповідачем, тому в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Так, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Разом з цим, оскільки сторони не перебували у шлюбі, запис про батька у актовому записі про народження дитини, зроблено в порядку ст.135 СК України. Так, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини (ч.ч.2, 3 ст.128 СК України). При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (ч.1 ст.135 СК України). Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду (ст.125 СК України). Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч.1 ст.126 СК України). Згідно із ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду . Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. З огляду на те, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, про що надав відповідну письмову заяву, а отже визнав зокрема своє батьківство щодо [PERSON] , [INFO] , в даному випадку не потребується проведення судово-медичної генетичної експертизи, та вимоги позивача щодо визнання батьківська підлягають задоволенню. Також, оскільки відповідачем визнано своє батьківство відносно [PERSON] , [INFO] , з нього підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини та матері дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Отже, сімейним законодавством передбачено право матері дитини на утримання батьком дитини до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. На підставі викладеного, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у зв`язку з тим, що відповідач визнав позов та визнання позову є безумовним, та не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Крім того, в порядку ст..141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, понесені нею судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved