Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та зобовязати Відділ реєстрації атів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції внести зміни до актового запису про народження [PERSON], вказавши прізвище «[PERSON], імя «Антоній», по-батькові «Віталійович». На обґрунтування у позовній заяві зазначала, що з листопада 2008 року позивач з відповідачем фактично припинили шлюбні відносини, дитина проживає з позивачем. Більш ніж 5 років відповідачем виявлена повна байдужість до життя, здоровя, утримання та виховання дитини. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 24.07.2009 року було розірвано шлюб між сторонами та стягнуто аліменти на утримання сина. З моменту предявлення виконавчого листа [PERSON] жодного разу не було сплачено щомісячного аліментного платежу. Позивач у судовому засіданні вимоги, викладені в позовній заяві підтримала в повному обсязі, просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON]. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи в судовому засіданні не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що не заперечувала проти позбавлення відповідача батьківських прав. В судовому засіданні [PERSON] не заперечив проти позбавлення його батька батьківських прав, зазначаючи, що останній не виконує щодо нього належним чином батьківські обовязки та не цікавиться його життям та існуванням. Заслухавши пояснення позивача, дитини, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 03.08.2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 8). 16.08.2001 року народився син у позивача [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запиту змін, доповнень від 10.12.2013 року на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31.08.2007 року внесено зміни, щодо відомостей про дитину, а саме: по-батькові Віталійович змінено на Сергійович, виключено відомості про батька та додано відмітку про прізвище дитини, що змінено на підставі спільної заяви батьків № 48 про визнання батьківства від 31.08.2007 року (а.с. 11-12). Згідно виписки з рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.07.2009 року шлюб між сторонами було розірвано, що також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 30.09.2009 року (а.с. 9, 10). На підставі виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області 24.07.2009 року виконавчого листа з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], 16.08.2001 року в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 15.04.2009 року і до повноліття дитини, тобто до 16.08.2019 року (а.с. 18). Згідно довідки старшого державного виконавця Темянської Т.В від 16.09.2014 року [PERSON] має заборгованість станом на 01.09.2014 рік по сплаті аліментів в розмірі 33795 грн. (а.с. 13). Відповідно до довідки від 25.03.2014 року виданої загальноосвітнім навчальним закладом І-ІІІ ступенів № 9 відповідач зі слів матері не бере участь у виховані сина, матеріально не допомагає, не цікавиться його життям, за час навчання [PERSON] батько не зявлявся у школу, не цікавиться навчанням дитини, батьківські збори не відвідував (а.с. 19). Факт невиконання батьком [PERSON] своїх батьківських обовязків підтверджуються в письмових поясненнях мешканців м. Олександрія [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та поясненнями допитаних свідків в судовому засіданні 13.05.2015 року [PERSON] та [PERSON] (а.с. 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30). Відповідно з актом обстеження житлово-побутових умов, складеним адміністрацією загальноосвітнього навчального закладу І-ІІІ ступенів № 9 [PERSON] міської ради Кіровоградської області від 19.05.2014 року, дитина [PERSON], [INFO], проживає з матірю [PERSON], бабою [PERSON] та дідом [PERSON] [ADDRESS], умови проживання задовільні, усі члени сімї добре ставляться до дитини, піклуються про нього (а.с. 22). Інформацією, що міститься в клопотанні загальноосвітнього навчального закладу І-ІІІ ступенів № 9 [PERSON] міської ради Кіровоградської області та витягах засідання малої педагогічної ради, та протоколу засідання батьківського комітету 7-А класу підтверджено, що вихованням дитини [PERSON] займається мати [PERSON] Батько [PERSON] більше шести років не бере участі у вихованні сина, не цікавиться його успіхами, до навчання закладу не звертався (а.с. 32, 33, 34). Згідно висновку Служби у справах дітей, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 20-21). В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобовязуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обовязки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею № 11 цього ж Закону вказано, що «Сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.». Згідно статті № 12 згаданого вище закону вказано, що «Виховання в сім»ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до статті №15 цього ж Закону встановлено, що «Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею». При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою що відповідач, свідомо не виконує своїх обовязків по вихованню дитини, не спілкується з нею і перешкод в спілкуванні йому з нею, ніхто не чинив. Також, байдужість батька до долі сина підтверджується його неявкою в судове засідання, його не бажання боротись за право називатись батьком, що виразилось у відмові давати пояснення та відсутність бажання проявити дії по спростуванню доводів позивача на обґрунтування позову. Згідно ст. 150 СК України батьки зобовязані виховувати дітей, турбуватися про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечити отримання дітьми повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя. \~\~ \~Батьки можуть бути позбавлені батьківських прав судом, згідно ст. 164 Сімейного \~Кодексу України на підставі, що ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно ч. 2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Все вищевикладене, є ні що інше, як ухилення відповідача від своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а тому суд, враховуючи те, що позивач характеризується позитивно, добре ставиться до сина і займається його вихованням і матеріальним забезпеченням, створила всі умови для нормального життєзабезпечення, при задоволенні позову зможе розраховувати на державну підтримку, оскільки позбавлена такої підтримки від відповідача, вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON]. \~ Суд розяснює, що відповідно до ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відмовляючи у позовній вимозі, щодо зміни прізвища та по-батькові дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 148 СК України у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. Згідно до ч. 5 ст. 148 СК України у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органам опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обовязків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. За наведеного дана вимога є передчасною, оскільки після набрання рішення законної сили, відсутні докази наявності перешкод у зміні прізвища та по-батькові дитини. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає на користь позивачки присудити з відповідача понесені нею і документально підтвердженні судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі п. 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною 27.09.1991 року, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402 та

Outcome: partial