Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Жданівської сільської ради, третя особа приватний нотаріус Магдалинівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Солодовник В.В..в якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай) в розмірі 5,06 умовних кадастрових гектарів, за рахунок земель КДСП «Нива», розташовану на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). В обґрунтування позову зазначено, що вона є донькою [PERSON] , який помер [INFO] , за життя батька за ним, на підставі рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 07.08.2017 року у справі 179/708/17 визнано прав на отримання земельної частки (паю) розміром 5,06 умовних кадастрових гектарів на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району, як колишнього члена КДСП «Нива», в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Однак оформити відповідні документи не встиг у зв`язку зі смертю. Позивач, як єдиний спадкоємець після смерті батька звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте постановою приватного нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме земельної ділянки з підстав відсутності правовстановлюючого документу. З урахуванням вказаного позивач просить визнати за нею право на земельну частку (пай), без визначення меж в натурі, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, відзив на позов не надав. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Жданівка, Магдалинівського району, Дніпропетровської області. Дошлюбне прізвище [PERSON] , згідно свідоцтва про народження батьками вказано: батько - [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] вбачається, що сертифікат на право на земельну частку (пай) видано громадянину України члену колективного сільськогосподарського підприємства КДСП «Нива» розташованого в с. Жданівка, Магдалинівського району, Дніпропетровської області [PERSON] , на підставі рішення Магдалинівської РДА від 08.05.1997 року № 338-р, в тому, що їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КДСП «Нива», розміром 5,06 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 07.08.2017 року у справі № 179/708/17 за позовом [PERSON] до Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, відділу Держгеокадастру в Магдалинівському районі Дніпропетровської області, Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про відновлення строку для звернення до суду та визнання права власності на земельну частку (пай) по праву спадкування за законом вирішено: -визнати за [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , право на отримання земельної частки (паю) розміром 5,06 умовних кадастрових гектарів, на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, як колишнього члена КДСП «Нива», в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . -зобов`язати Магдалинівську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області розглянути питання щодо видачі розпорядження про передання у власність [PERSON] земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) 5,06 умовних кадастрових гектарів на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області чи іншої вільної земельної ділянки на території Магдалинівського району Дніпропетровської області в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської ради. Рішення набрало законної сили 18.08.2017 року. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до інформації, яка міститься в спадковій справі після смерті [PERSON] 51/2018 встановлено, що із заявою про прийняття спадщини [INFO] звернулась донька [PERSON] (позивач у справі). Спадкова справ заведена приватним нотаріусом Магдалинівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Солодовник В.В. Згідно довідок Жданівської сільської ради, які містяться в справі [PERSON] проживав один на території Жданівської сільської ради, заповіт від його імені у виконкомі сільської ради не складався. В матеріалах спадкової справи також міститься рішення суду від 07.08.2017 року у справі № 179/708/17. Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомило нотаріуса про відсутність інформації про реєстрацію права власності, а саме земельної ділянки, що розташована на території Жданівської сільської ради на ім`я [PERSON] . Постановою від 05.10.2018 року приватний нотаріус Магдалинівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Солодовник В.В. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки не підтверджується належність йому спадкового майна, а саме земельної ділянки, що розташована на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. Вирішуючи питання щодо наявності достатніх правових підстав для визнання за позивачем права на земельну частку (пай), суд виходить з наступного. Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов`язки. Відповідно до ч.ч. 3,5 вказаної правової норми цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу. Способами\~захисту цивільних\~прав та\~інтересів можуть\~бути: визнання права. Відповідно до роз`яснень які містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною 1 статті 177 ЦК України передбачено, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Так, згідно норм\~статті 1216 Цивільного кодексу\~(далі за текстом\~ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, інших спадкоємців не виявлено, проте отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не змогла. Звертаючись до нотаріуса із заявою про отримання спадщини, серед якої вищевказана земельна ділянка позивач мала обґрунтовані сподівання на її отримання, оскільки вказане майно було визнаної за її батьком (спадкодавцем), проте з причин смерті який не отримав правовстановлюючий документ, не здійснив відповідну державну реєстрацію права. У відповідності до п.4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна. Відповідно до\~ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Пунктом 24\~постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року, №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК України, у тому числі й у випадку, коди з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Позивачем не надано відповідних доказів нотаріусу, про що зазначено в рішенні нотаріуса. Водночас вказана обставини не може бути перешкодою в реалізації права особи на отримання спадщини. Частиною 4 статті 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо). Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав. Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, Конституції України, Цивільного кодексу України, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки підстав, які б перешкоджали позивачу отримати у спадщину, після смерті батька вищевказане майно не встановлено. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved