Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач з 2011 року зовсім не спілкується з дочкою, не займається її вихованням; не цікавиться станом здоров'я, фізичним та духовним розвитком; матеріально не допомагає. Шлюб між батьками дитини розірвано 26.11.2012 року, після розлучення неповнолітня дочка залишилася проживати із матір'ю та перебуває на її утриманні. Виходячи з наведеного через те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, позивач вбачає підстави для позбавлення його батьківських прав. У судовому засіданні [PERSON] посилалася на обставини, викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити та на цьому наполягала. Аналогічну позицію підтримав прокурор Гошовський М.В. Представник третьої особи служби у справах дітей виконкому Самбірської міської ради Кіт М.І. також підтримала позов [PERSON] Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав: Спірні правовідносини регламентовані ст. 164 СК України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У судовому засіданні встановлено, що відповідач вихованням дочки не займається; зв'язок із нею не підтримує, матеріально не допомагає, не виявляє до дитини жодної батьківської уваги та турботи; аліментів не сплачує. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичних розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Факт неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітньої дочки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Дана обставина також підтверджується висновком служби у справах дітей виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Згідно довідки №3958 від 04.07.2014р. виданої комунальним підприємством Самбірської міської ради «Житлово-експлуатаційний комбінат» відомо, що [PERSON] з неповнолітньою дочкою зареєстрована і проживає в [ADDRESS]. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. ст. 3, 6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. принцип 6, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові, розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Ураховуючи все вище наведене в сукупності суд вважає, що існують всі законні підстави для задоволення позову про позбавлення батьківських прав, зокрема, відповідача [PERSON] відносно неповнолітньої дочки - [PERSON], оскільки він свідомо ухиляється від виконання свого обов'язку по її вихованню, відтак, позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved