Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даною заявою мотивуючи тим, що 12.01.2009 року померла [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина, яка з 2003 року по день смерті проживала з нею однією сімєю. Коли остання померла, постало питання оформлення спадщини, так як вона є спадкоємицею четвертої черги, але оформити свої спадкові права в органах нотаріату неспроможна оскільки, постало питання встановлення факту проживання однією сімєю із спадкодавцем. Також вона не спроможна отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріуса, оскільки оригінал державного акта на право приватної власності на землю серії Р2№647095 був втрачений. Просила встановити факт постійного проживання із спадкодавцем понад пять років з 2003 року по 12.01.2009 року на час відкриття спадщини, а також визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 3,7535 га з кадастровим номером 5920987900:07:002:0015, що належала померлій. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в заяві, уточнивши, що [PERSON] була далекою родичкою її батька. Своєї сімї вона не мала, у шлюбі не перебувала, дітей у неї не було. В листопаді 2003 року, коли в [PERSON] погіршився стан здоровя, вона забрала її до себе і вони почали проживати однією сімєю. Вона доглядала її, так як остання мала хвороби суглобів. [PERSON] проживала з нею до самої смерті. Представник відповідача в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмовою заявою. Свідок [PERSON] показала, що багато років знає позивачку. З листопада 2003 року вона забрала до себе проживати [PERSON], яка жила з нею однією сімєю до самої смерті. Дітей чи інших родичів померла не мала. Свідок [PERSON] підтвердив, що [PERSON] проживала однією сімєю з позивачкою з 2003 року. Остання піклувалася про неї, доглядала, а після смерті здійснила поховання та відбула інші обряди повязані з цим. Вислухавши пояснення позивачки, покази свідків та дослідивши обставини справи, представлені докази і давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що позивачка з 09.04.1981 року проживає та зареєстрована за адресою [INFO] (стара назва вул. Свердлова), що підтверджується копією паспорта останньої (а.с.5,6). 12.01.2009 року померла [PERSON], яка з листопада 2003 року проживала з позивачкою однією сімєю за вищевказаною адресою, ведучи з нею господарство, маючий спільний побут, взаємні права та обовязки, що підтверджується показами позивача, свідків, свідоцтвом про смерть, довідкою Хустянської сільської ради (а.с.8,9). Після смерті останньої відкрилася спадщина, до якої ввійшла земельна ділянка з кадастровим номером 5920987900:07:002:0015, площею 3,7535 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Хустянської сільської ради Буринського району Сумської області, яка на праві власності належала [PERSON], що вбачається з копії державного акта на право приватної власності серії Р2 №647095, довідки відділу у Буринському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області, довідки відділу Держгеокадастру в Буринському районі, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.7,10,15-19). Згідно ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту , визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини. Частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Як вбачається\~з розяснень,\~які містяться\~в п.24\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України \~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» від\~30.05.2008\~року №7,\~ при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сімєю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сімї, тощо. Відповідно до п.23 цієї ж Постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Як вбачається з доводів позивачки, при її зверненні до органів нотаріату постало питання доведення вищевказаного факту в судовому порядку, оскільки кровними родичами вони із спадкодавцем не були, а проживали однією сімєю. Згідно з витягів зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, заповіт за життя вона також не посвідчувала. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В силу ч.2 цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. З врахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про доведеність фактів, які просить встановити позивачка та необхідності задоволення позову в цій частині. Також, позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права, а саме на земельну ділянку, після смерті [PERSON] в органах нотаріату, оскільки оригінал державного акта на право приватної власності на землю серії Р2 №647095, що був виданий 05.12.2002 року Хустянською сільською радою і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №95, втрачений, а видача його дублікату не передбачена нормами чинного законодавства, що також підтверджується листом приватного нотаріуса [PERSON] з приводу оформлення спадщини та повідомленням відділу у Буринському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області (а.с.11,12). Між тим, право власності [PERSON] на вищевказану земельну ділянку сумнів у суду не викликає, оскільки воно підтверджено вищенаведеними належними та допустимий доказами. Статтею 131 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При цьому ч. 2 ст.373 цього Кодексу встановлено, що право на землю гарантується Конституцією. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. В силу ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч.1 ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав проводиться, в тому числі, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Частиною 3 статті 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на зміст зазначених норм права та їх аналізу, враховуючи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та необхідності захисту її права, у звязку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved