Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила розірвати договір позики від 11 лютого 2011 року укладений між [PERSON] та нею, стягнути з [PERSON] на її користь: борг в сумі 239790 гривень; 3 відсотки річних в сумі 15611 гривень; витрати на правову допомогу в сумі 3500 гривень; судовий збір в сумі 2795 грн. 61 коп. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували. Заслухавши сторін, їх представників та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню на підставі наступного. В судовому засіданні встановлено, що 11.02.2011р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, суттєві умови якого викладені у розписці, складеній власноручно відповідачем. Відповідно до вказаної розписки відповідач взяв у борг у Позивачки гроші в сумі 36000 доларів США та зобов'язався повернути на протязі трьох років рівними частками, що становить 1000 доларів США на місяць. Відповідач повертав вказаний борг частинами і таким чином повернув [PERSON] 10000 доларів США, що позивачка сама підтвердила в судовому засіданні. Таким чином, на даний час заборгованість відповідача перед позивачкою становить 26000 доларів США. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Так, в судовому засіданні відповідач особисто підтвердив, що він дійсно підписував розписку від 11 лютого 2011 року, в якій зазначається, що він взяв в борг у [PERSON] 36000 доларів США. Але заперечуючи проти позову вказав, що між сторонами по справі насправді не укладався договір позики. Відповідач зазначив, що у лютому 2011 року він фактично купив у гр. [PERSON] (чоловік позивачки) мікроавтобус марки «Мерседес-Спринтер», який на праві спільної власності належав як позивачці так і її чоловікові. Так, у розписці було зазначено, що відповідач взяв у борг у позивача 36000 доларів США, а саме у таку суму був оцінений двома сторонами мікроавтобус, і зобов'язання повертати позивачу щомісячно на протязі 3-х років по 1000 доларів США або по 8000 гривень, тобто, як зазначає відповідач, де-факто - був придбаний в кредит терміном на 3 роки мікроавтобус і кожен місяць повинен був сплачувати певну суму. Суд вважає зазначені твердження відповідача непідтвердженими, так як позивачка заперечувала, що розписка про надання грошей в сумі 36000 доларів США [PERSON] була складена з якимсь скритим мотивом, та наголосила, що вона дійсно складалася в підтвердження наданої відповідачу позики, і тому, суд робить висновок, що пояснення відповідача стосовно придбання мікроавтобуса марки «Мерседес-Спринтер» стосуються якогось іншого випадку, а не того який розглядається в даному позові. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Припинення відповідачем повернення боргу в січні 2012р. рівними частками, як було зазначено у розписці є істотним порушенням договору позики, що змушує позивачку просити суд розірвати договір позики та стягнути суму боргу, яка залишилася у відповідача. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з вимогами повернути борг, але завжди він відповідав відмовою. Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на 02.12.2013р. офіційний курс НБУ гривні до долара США становить 799,3000 грн. за 100 доларів США, що дорівнює 7,993 грн. США за 1 долар США. Борг в 26000 доларів США за вказаним офіційним курсом становить 26000 х 7,993 = 207818 грн. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він збов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, з дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно і статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума 3-х відсотків річних за період з 01.08.2011р. по 02.12.2013р. становить 5746 грн., виходячи із наступного розрахунку: 207818 х 3% : 365 х 338 = 5746 грн., де - 207818 грн. - сума основного боргу; - 365 - кількість днів у році; - 338 - кількість днів прострочення (з 01.01.2013 р. по 02.12.2013 р.). Враховуючи викладене, необхідно розірвати договір позики від 11 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 207818 гривень, а також 3 відсотки річних в сумі 5746 гривень. Стосовно вимоги про стягнення з відповідача витрат за надання правової допомоги в розмірі 3500 гривень, суд вважає, що з урахуванням складності справи та незначного часу перебування адвоката в судовому процесі, в достатній мірі буде відшкодування зазначених витрат у розмірі 1000 гривень. Також, необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки понесені останньою витрати на сплату судового збору.

Outcome: partial