Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищеназваною заявою та просить суд постановити рішення, яким визнати недієздатною її доньку - [PERSON], [INFO] та призначити її, заявницю, опікуном над [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є її дочкою та являється інвалідом з дитинства довічно. Проживають вони разом в одному домоволодінні за адресою: [ADDRESS]. Донька повністю перебуває на утриманні заявниці, яка здійснює за нею догляд. В зв'язку з особливістю наявного у доньки захворювання, остання не здатна до самообслуговування, не може в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не може самостійно розпоряджатися пенсією по інвалідності, яку вона отримує. Зазначене стало приводом для звернення до суду з названою заявою. Заявниця в судове засідання 02.06.2016 року - не прибула, повідомлена належним чином (а.с.46), причини неявки суду не повідомила. Представник заінтересованої особи [PERSON], пояснила, що в зв'язку з відсутністю висновку судово-психіатриної експертири відносно стану здоров'я [PERSON], заява задоволенню не підлягає. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] (а.с.5), згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 2-18 ОВ № 061511 від 27.09.2007 року, та посвідчення [NUMBER] від 08.10.2007 року є інвалідом І групи з дитинства безстроково (а.с.4, 6). Згідно довідок Болградської ЦРЛ Одеської області [PERSON] має захворювання з діагнозом «ДЦП. Глибока розумова відсталість», хворіє з раннього дитинства (а.с.9, 10). Заявниця [PERSON] є її матір'ю (а.с.4), мешкає разом з донькою [PERSON] однією сім'єю та здійснює догляд за нею (а.с.8). Батько [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] (а.с.7). Ухвалою суду від 07.12.2015 року призначено по справі амбулаторну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» (а.с.34). При цьому заявниця була попереджена про необхідність забезпечення явки в дану установу хворої [PERSON] для огляду експертами. Листами від 01.03.2016 року та 20.04.2016 року (а.с.38, 40) КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» просив забезпечити явку [PERSON] на амбулаторну судово-психіатричну експертизу у відділення № 14 судово-психіатричних експертиз, про що була повідомлена заявниця письмово (а.с.42). 10 травня 2016 року матеріали цивільної справи повернуті до суду без виконання ухвали суду, в зв'язку з неявкою [PERSON] в експертний заклад (а.с.44) Відповідно до вимог ст. 39 ЦК України, суд визнає особу недієздатною, якщо вона, внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу, не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Визнання фізичної особи недієздатною, поряд з обмеженням цивільної дієздатності фізичної особи, є способом охорони та захисту прав суб'єктів цивільних відносин. Єдиною підставою для визнання фізичної особи недієздатною є наявність у неї хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок якого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров'я людини, якщо інше не буде встановлено в законному порядку. Відповідно до ст. 3 Закону «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Стаття 1 зазначеного Закону визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам'яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан і поведінку. При цьому діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов'язаних зі станом її психічного здоров'я (ч. 1 ст. 7 Закону). Одним з основних доказів для прийняття судового рішення є висновок судово-психіатричної експертизи, яка призначається судом за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи (ст. 239 ЦПК України). Незважаючи на те, що жоден з доказів за процесуальним законом не повинен мати вирішального значення для вирішення справи і прийняття рішення, суддя, не маючи спеціальних знань, фактично засновує рішення на судово-психіатричній експертизі. Враховуючи, що заявниця самоусунулася від забезпечення явки [PERSON] до КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» для проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи, і у суду відсутній відповідний висновок, що позбавляє суд можливості прийняти рішення про задоволення заяви [PERSON], та вважає за необхідне відмовити. Відповідно до ст. 240 ч.2 ЦПК України судові витрати, пов'язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed