Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку №32 по вул. Новоспасівська (до перейменування вул. Леніна) в с. Осипенко Бердянського району Запорізької області, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 21.10.2006 року. Співвласником вказаного житлового будинку є її донька [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.02.2017 року №79400086. В зазначеному вище житловому будинку зареєстрований попередній співвласник [PERSON], який відповідно до п. 1 мирової угоди, затвердженої ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18.04.2016 року по справі №310/10564/15-ц, зобовязався протягом двох тижнів з моменту затвердження мирової угоди знятися з реєстрації місця проживання за даною адресою. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком №32 по вул. Новоспасівська (до перейменування вул. Леніна) в с. Осипенко Бердянського району Запорізької області. В судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, письмові заперечення на позов не надав. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що [PERSON] з 2013 року не проживає за місцем реєстрації. За згодою позивача, суд розглядає справу в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Заслухавши позивача, допитав свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що право власності на житловий будинок №32 по вул. Новоспасівська (до перейменування вул. Леніна) в с. Осипенко Бердянського району Запорізької області зареєстровано у рівних частках за [PERSON] та [PERSON]. У відповідності до матеріалів справи, на даний час у вказаному вище житловому будинку зареєстрований попередній співвласник [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11). Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. З огляду на наведені вище приписи закону, право користування житловим приміщенням є похідним від права власності на нього. З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, суд вважає, що позивач довів наявність підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved