Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рогатинського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві зазначено, що 23 грудня 1996 року між сторонами по справі у Конюшківській сільській раді Рогатинського району Івано-Франківської області було зареєстровано шлюб, про що було зроблено актовий запис за №13. Від спільного проживання в шлюбі в них народилася дочка [PERSON] [INFO], яка досягла повноліття та син [PERSON] [INFO], який проживає разом з позивачкою, перебуває на її утриманні і вихованні. Спільне проживання між нею і відповідачем склалося невдало. Побутові проблеми стали причиною непорозумінь та припинення між ними шлюбних відносин. На даний час вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин. Просила шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу присвоїти її прізвище [PERSON]. У судове засідання призначене на 11.05.2017 року позивачка не прибула, направила на адресу суду письмове клопотання про продовження слухання справи без її участі, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання, призначене на 11 травня 2017 року, не прибув і не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку. Суд, з письмової згоди позивачки по справі ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачкою, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про одруження серія [NUMBER], виданого 23 грудня 1996 року виконавчим комітетом Конюшківської сільської ради 23 грудня 1996 року було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], актовий запис за №13. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище [PERSON]. За час спільного проживання у шлюбі в подружжя народилася дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16 січня 1998 року та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим 18 березня 2002 року виконавчим комітетом Конюшківської сільської ради Рогатинського району Івано-Фанківської області. [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою - [ADDRESS], що підтверджується довідкою №20/1358/16, виданою 16 грудня 2016 року Рогатинським районним сектором управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області. За статтею 16 «Загальної декларації прав людини» від 10.12.1948 року чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності, чи релігії вступати у шлюб і створювати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо вступу в шлюб, під час перебування у шлюбі і під час його розірвання. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, чи інтересам їх дітей. За ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дані положення закріплені у ст.55 Сімейного кодексу України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до роз'яснень, даних в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якщо після закінчення призначеного судом строку, примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Відповідно до вимог ст.112 СК України при розірванні шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову. Бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, за час, наданий судом для примирення і збереження сім'ї не помирилися, у позивачки наявне стійке волевиявлення, направлене на припинення сімейних відносин. Викладені обставини свідчать, що подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї неможливе, суперечитиме інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому позов підлягає до задоволення. За ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У судовому засіданні позивачка просила після розірвання шлюбу присвоїти їй прізвище [PERSON] . Згідно статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved