Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, який у подальшому неодноразово уточнювала, останній раз 30.03.2018 року позивач звернулася з уточненою позовною заявою, з якої вбачається, що [PERSON] працювала у Структурному підрозділі «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» з 04.07.2001 року на посаді інспектора відділу кадрів, згодом була переведена з 13.03.2008 року на посаду техніка (з розшифрування швидкостемірних стрічок), з 05.11.2010 року на посаду техніка. Наказами Структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 49/с від 24.04.2017 року та № 82/с від 31.07.2017 року [PERSON] техніка з розшифрування швидкостемірних стрічок, було двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догани. Позивач вважає вказані накази відповідача про притягнення її до дисциплінарної відповідальності безпідставними, неправомірними та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, які свідчать про невчинення нею дисциплінарних проступків, а також такими, що не відповідають вимогам чинного трудового законодавства України, в звязку з чим просить суд дані накази визнати неправомірними та скасувати. Також позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10\~000,00 грн. та судові витрати по справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, також надала пояснення щодо того, що вона у грубій формі відповіла [PERSON]. Так позивач зазначила, що вона в сторону [PERSON] не казала ніяких лайливих слів. Так 12.04.2018 року, коли вранці прийшла на роботу, вона висказалась щодо ситуації, яка сталась з нею у маршрутному таксі. Коли вечорі чи після обіду [PERSON] повідомила про прибирання території депо, вона їй нічого не відповідала, так як дане питання адресувалось всім трьом технікам. Також зауважила, що своє робоче місце вона прибирала щодня, коли приходила на роботу, кабінети прибирають прибиральниці, так як це є їхньою роботою. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, відповідно до обставин, викладених в уточненому позові від 30.03.2018 року, та просила позов задовольнити в повному обсязі. У судовому засідання 10.07.2018 року представник позивача уточнила, що вони не заперечують, що запис до журналу № 2 було внесено старшим техніком [PERSON], але акцентують увагу на те, що це є її безпосереднім обовязком вести цей журнал та контролювати, слідкувати за своєчасністю внесення записів техніками до журналу. Також звернула увагу на те, що посадові інструкції техніка та старшого техніка передбачають можливість ведення цього журналу, але так як у позивача були сумніви стосовно робочого моменту, вона його відклала на перевірку, в подальшому старший технік по результатам розгляду внесла даний запис до журналу, але це є її обовязком. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову, зауваживши, що позовні вимоги позивача є безпідставними та тому не підлягають задоволенню, у своїй промові посилався на обставини, викладені неодноразово у відзивах на позов. У судовому засіданні 04.05.2018 року представник відповідача підтвердив той факт, що у журналі № 2 є запис. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову, зауваживши, що позовні вимоги позивача є безпідставними та тому не підлягають задоволенню, у своїй промові посилалася на обставини, викладені неодноразово у відзивах на позов. Акцентувала увагу на те, що у колективному договорі Криворізького локомотивного депо передбачено, що працівники повинні приймати участь у прибирання закріпленої за ними території. Вважає вимогу позивача щодо перекладення даної роботи на когось іншого такою, що не відповідає умовам колективного договору. Щодо запису у журналі № 2, то цей запис у журналі дійсно є, але він вже зроблений не позивачем, а старшим техніком [PERSON], вона контролювала це питання, тому пізніше була змушена внести цей запис до журналу. Допитана в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює старшим техніком у Криворізькому локомотивному депо. Відносини з позивачем не нормальні. Запис по швидкостемірній стрічці був внесений до журналу № 1 [PERSON], після ревізії запис до журналу № 2 вносила вона. Внести первісні дані до журналу № 2 мала позивач. Вона вже це зробила після перевірки, коли їм вказали на цей недолік. За кожною дільницею закріплена певна територія, це розпорядження начальника депо, їх відділу це розпорядження заходить та каже про нього помічник начальника відділу кадрів. Це усні розпорядження. Була середа, вона запропонувала прибрати територію в середу, так як на наступний день працювала у зміні одна людина, дівчата вийшли, але [PERSON]- ні. У відділі працює 35 років, і раніше були образи з боку позивача, але в цей раз вона її обізвала «бидлом», тому не витримала та написала рапорт, де вказала і про це, та про відмову прибирати територію. Також позивача просили вийти у другу зміну, так як в тій зміні працює одна людина, але позивач вийшла у свою зміну. Про наказ про переведення у іншу зміну вона нічого не знає. Позивач не виконала наказ [PERSON] вийти на прибирання території та усний наказ [PERSON] про перехід до іншої зміни. Вона не дає таких наказів, тільки передала. [PERSON] передав розпорядження начальника депо Лози. Наказу не було, це була бесіда у колективі. Наказу про прибирання території вона не бачила. Їй не відомо чи є документ про закріплення території по прибиранню за робітниками. Вона не знала, що в її посадовій інструкції вказаний обовязок по прибиранню території. Вона записує до журналу № 2 після перевірки ревізора. Допитаний в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він працює помічником начальника з кадрових питань, з позивачем відносини нормальні. На нараді о 900 годині в середу начальник сказав, що треба провести у четвер прибирання закріпленої території. Він безпосередньо передав цей наказ іншим відділам. На шляху до свого кабінету він зайшов до відділу швидкостемірних стрічок та передав це розпорядження [PERSON]. Після обіду [PERSON] зайшла пояснила по змінах, що різна кількість людей, та запропонувала провести в середу, на що він відповів, що це їх внутрішні справи, вона має іти до [PERSON]. Потім він дізнався про конфлікт, про відмову позивача прибирати територію. Ця територія два на три метра, треба було тільки зібрати недопалки та коробки від цигарок. План про закріплення території знаходиться в кабінеті головного інженера, але розпорядчого документу про закріплення таких територій за відділами не має. Службовий розбір конфлікту проводився в кабінеті у начальника депо, позивач відмовився від пояснень, сказала, що дасть письмове пояснення. Безпосереднім керівником позивача є [PERSON] та заступник начальника з експлуатації. У штаті є прибиральники. Письмового наказу щодо прибирання території не було, було усне розпорядження. Вислухавши сторін по справі, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Положеннями ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 2 ст.\~78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працювала у Структурному підрозділі «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» з 04.07.2001 року на посаді інспектора відділу кадрів, згодом була переведена з 13.03.2008 року на посаду техніка (з розшифрування швидкостемірних стрічок), з 05.11.2010 року на посаду техніка (а.с. 110 копії наказів). Згідно ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Згідно ст.\~148\~КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця після його виявлення, не рахуючи часу тимчасової непрацездатності чи відпустки; та не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно ст.\~149\~КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник повинен зажадати від порушника письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівнику під розписку. Як розяснив Пленум Верховного суду України в Постанові № 9\~від 06.11.1992\~р.\~«Про практику\~розгляду судами\~трудових спорів» із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 26.10.1995 р., № 15 від 25.05.1998 р., - у спорах з приводу порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147, 148, 149\~КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень. З аналізу норм трудового права, що регулює дані правовідносини, зокрема порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності, слід дійти висновку, що для правомірного притягнення до дисциплінарної відповідальності необхідна наявність сукупності таких умов: Порушення має стосуватися лише тих обовязків, які є складовими трудової функції працівника і які прямо випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку та повязані з ним, та прямо на нього покладені; Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обовязків як проступок має бути винним і не повязаним з поважними причинами; Для накладення дисциплінарного стягнення має бути встановлена подія (проступок) і обовязково вина працівника, і дані обставини (подія і склад порушення) мають бути доведені саме роботодавцем, є неприпустимим перекладення на працівника обовязку по доказуванню своєї невинуватості. Щодо процедури застосування дисциплінарного стягнення працівнику має бути надана можливість дати письмові пояснення; для надання пояснень працівник повинен знати конкретно за який проступок він притягається до дисциплінарної відповідальності. У трудовому спорі в суді обовязок по доказуванню законності і обґрунтованості накладення дисциплінарного стягнення, покладається не на позивача, а на відповідача. Наказом Структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 49/с від 24.04.2017 року (далі наказ № 49/с) [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності (а.с. 5 копія наказу). У п. 1 резолютивної частини наказу № 49/с вказано, що: «За відмову виконувати розпорядження безпосереднього керівника, невиконання п. 1.2. посадової інструкції, п. 9 Правил внутрішнього трудового розпорядку, що є грубим порушенням трудової дисципліни, та на підставі ст. 147 КЗпП України техніку [PERSON] оголосити догану». У пункті 1.2. посадової інструкції техніка з розшифрування швидкостемірних стрічок Криворізького локомотичного депо (далі посадова інструкція техніка) зазначено, що технік безпосередньо підпорядковується заступнику начальника депо (з експлуатації) та старшому техніку-розшифрувальнику швидкостемірних стрічок. Пункт 9 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Криворізького локомотивного депо Придніпровської залізниці (далі Правил внутрішнього трудового розпорядку) зазначає, що працівникам треба дотримуватись правил і моралі гуманізму, загальнолюдських цінностей, з гідністю вести на роботі і поза роботою, утримувати інших від порушень трудової дисципліни та громадського порядку, сприяти зміцненню дисципліни в трудовому колективі. Одночасно в описовій частині вказаного наказу щодо суті допущеного позивачем дисциплінарного проступку зазначено наступне: «На оперативній нараді 20.04.2017 року під головуванням начальника депо по розгляду випадку порушення трудової дисципліни було встановлено, що 12 квітня 2017 р. помічник начальника з кадрових питань [PERSON], доводячи розпорядження начальника депо по виробничим підрозділам, в відділенні розшифрування швидкостемірних стрічок оголосив про необхідність наступного дня, 13.04.2017 року працівникам відділення вийти і зробити приборку своєї закріпленої території. На той момент, через захворювання певних працівників, склалася така ситуація, що в зміні № 2 працювало 3 особи, а в зміні № 1 одна особа, на яку і припадав «чистий четвер». Природньо, що [PERSON] запропонувала зробити приборку 12.04.2017 р. Техніки [PERSON] та [PERSON] згодилися, а технік [PERSON] відмовилася, обґрунтовуючи свою відмову тим, що приборка запланована на 13.04.2017 р., тобто у її вихідний день. На умовляння техніка [PERSON] про необхідність врахувати ситуацію, що склалася з контингентом, і попрацювати на прилеглій території сьогодні [PERSON] відмовилася, а коли отримала від [PERSON] наказ, то брутально обізвала її». Отже, з описової частини наказу випливає, що [PERSON] відмовилась виконувати розпорядження безпосереднього керівника [PERSON] щодо прибирання закріпленої території та при відмові обізвала останню брутально. Як зясувалося у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона не давала наказів позивачу щодо прибирання «закріпленої» території, вона лише передала те, що їй сказав помічник начальника по кадрам [PERSON], який також як свідок у судовому засіданні засвідчив, що розпорядження про прибирання «закріпленої» території начальником депо не виносилось у письмову вигляді, воно було дано усно для передачі в усному порядку по відділам депо. Також у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що у відділі була «бесіда», вона передала технікам те, що сказав їй [PERSON], в подальшому ж техніки [PERSON] та [PERSON] вийшли прибрати територію, а [PERSON] ні. Тому суду не зрозуміло яке розпорядження [PERSON], як свого безпосереднього керівника, не виконала позивач, внаслідок чого її в подальшому було притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідачем надано розпорядження Криворізького міського голови «Про проведення заходів щодо забезпечення чистоти та порядку в м. Кривому Розі в 2017 року» № 48-р від 14.03.2017 року. Пунктом 1.1.3. розпорядження передбачено проведення на території районів міста щотижневих заходів у межах акції «Чистий четвер». Також в матеріалах справи наявний розпорядчий документ вх. ТПр3-3/1405 від 07.04.2017 року за підписом в.о. начальника Придніпровської залізниці [PERSON], п.1 якого зобовязано: «1.Організувати у підпорядкованих виробничих (структурних) підрозділах проведення: у квітні всеукраїнської акції з благоустрою «За чисте довкілля»; з 12.04 (13.04) та 22.04.2017 Дня довкілля з благоустрою територій населених пунктів та виробничих підрозділів. Залучення працівників до робіт з благоустрою у цей день (з 12.04 (13.04.) та 22.04.2017) здійснювати за їх згодою та оформляти наказами (розпорядженнями) відповідних керівників». У судовому засіданні не знайшов свого підтвердження той факт, що був письмовий наказ чи розпорядження щодо прибирання території депо, та не підтверджено, що з працівників брали згоду на прибирання. Натомість судом встановлено, що це було усне розпорядження начальника депо, яке не було оформлено а ні наказом, а ні розпорядженням. Також суду не було надано докази того, що за відділом швидкостемірних стрічок була закріплена конкретна територія для прибирання. Так [PERSON] та [PERSON] зазначили, що це невелика територія, перед двома вікнами відділу, але письмово даний факт ніяк не підтверджено. Стаття 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно з ст. 30 КЗпП України працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством. Наведеним обовязкам працівника кореспондує зустрічне зобовязання роботодавця, передбачене ст. 141 КЗпП України, а саме - власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Відповідно до ст. 31 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. У посадовій інструкції техніка серед обовязків відсутній такий посадовий обовязок як прибирання закріпленої території підприємства. Натомість п. 2.21. Посадової інструкції старшого техніка [PERSON] передбачає, що старший технік [PERSON] «прибирає закріплену територію депо». Заперечення представників відповідача щодо того, що Колективним договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку (п. 7) передбачено, що «Працівник має утримувати своє робоче місце, устаткування і пристрої в порядку, чистоті та в справному стані, а також забезпечувати чистоту на дільниці, цеху (відділі), на території депо, дотримувати установлений порядок збереження матеріальних цінностей і документів», суд вважає необґрунтованими та не бере до уваги. Так як слова «утримувати» та «прибирати» мають різне значення. Та виходячи, з того, що у судовому засіданні зясувалось, що позивач мала позбирати недопалки та пачки від цигарок, то це вже не «утримувати своє робоче місце, устаткування і пристрої в порядку, чистоті та в справному стані, а також забезпечувати чистоту на дільниці, цеху (відділі), на території депо», а саме «прибирати» саме за тими, хто не зміг та не захотів утримати територію депо у чистоті. Також суд погоджується з запереченням представника позивача щодо того, що позивачу було запропоновано прибирання у робочий час, що є недопустимим. Відповідно до п. 6 Правил внутрішнього трудового розпорядку: «Забороняється в робочий час: Відволікати працівників від їх безпосередньої роботи: викликати чи знімати з роботи для виконання громадських обовязків і проведення різного роду заходів не повязаних з виробничою діяльністю», тобто наведене положення містить імперативну заборону на залучення працівника у робочий час до виконання будь-якої роботи, не повязаної з його безпосередніми робочими обовязками, в звязку з чим відмова [PERSON] залишити 12.04.2017 року своє робоче місце в робочий час, припинити виконання своїх посадових обовязків та приступити до прибирання території, яке не входить до кола її посадових обовязків, перш за все направлена на дотримання вимог Правил внутрішнього трудового розпорядку, а не на їх порушення, що виключає наявність в таких діях позивача складу дисциплінарного правопорушення, про яке стверджується відповідачем в оскаржуваному наказі. Таким чином, враховуючи вищевказане суд не вбачає дисциплінарний проступок в діях позивача щодо відмови у здійсненні прибирання території підприємства у робочий час 12.04.2017 року на підставі усної вказівки [PERSON], та вважає, що позивач ніяким чином не порушила п. 1.2. Посадової інструкції та п. 9 Правил внутрішнього трудового розпорядку. Наказом Структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 82/с від 31.07.2017 року (далі наказ № 82/с) [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності (а.с. 49 копія наказу), а саме «За невиконання своїх посадових обовязків та неодноразове порушення вимог п. 6.3. Інструкції ЦТ-0033, що є грубим порушенням трудової дисципліни, на підставі ст. 147 КЗпП України техніку [PERSON] оголосити догану» (п. 1 наказу № 82/с). У пункті 6.3. Інструкції № ЦТ-0033 з експлуатації локомотивних швидкостемірів 3СЛ2М, приводів до них і по розшифровуванню швидкостемірних стрічок, затвердженої наказом Укрзалізниці № 19-Ц від 18.01.2002 року (далі Інструкція № ЦТ-0033), зазначено, що: «У журналі № 2 реєструються швидкостемірні стрічки, на яких виявлені порушення технології ведення поїзда, виконання маневрових пересувань, керування гальмами, у тому числі: - усі випадки екстрених і автостопних гальмувань; - повне службове гальмування виконане машиністом в один прийом при прямуванні на заборонний сигнал; - відсутність або порушення встановленого порядку проведення перевірок і випробування гальм при прийманні локомотива, після причіплювання до составу, у шляху прямування; - припинення машиністом розпочатого автостопного гальмування (вимикання ЕПК) і інші випадки порушення правил керування гальмами і ведення поїзда, вказані у розділі 9 цієї Інструкції; - перевищення встановлених швидкостей руху на шляху прямування або при виконанні маневрової роботи; - вимикання або пізнє вмикання машиністом справних пристроїв АЛС; - усі випадки прямування з несправними пристроями АЛС при виході їх із ладу на шляху прямування; - порушення порядку користування приладами безпеки на шляху прямування або при виконанні маневрової роботи; - порушення порядку заповнення або відсутності поїзних документів; - відсутність протягування швидкостемірної стрічки у встановлених випадках; - втручання машиніста в роботу справно діючих реєструючих пристроїв швидкостеміра, примусова зміна параметрів запису або їхнє виправлення (підчищання, підтирання, тощо); - відсутність запису на стрічці хоча б одного писця протягом 30 хвилин і більше ». Виходячи з наведеного вище, пункт 6.3. Інструкції № ЦТ-0033 містить знеособлене визначення випадків, за настання яких швидкостемірна стрічка підлягає реєстрації в журналі № 2 та жодним чином не визначає будь-яких обовязків техніка з розшифрування швидкостемірних стрічок, які могли бути порушені, в тому числі не визначає обовязку техніка щодо здійснення будь-яких записів до журналу № 2 або вчинення ним певних дій, в звязку з чим суд вважає, що посилання відповідача в наказі № 82/с на неодноразове порушення позивачем п. 6.3. Інструкції № ЦТ-0033 є безпідставним та необгрунтованим. Натомість обовязок техніка щодо внесення записів до журналів визначено абзацом 8 п. 5.17. та п. 6.1. Інструкції № ЦТ-0033. Проте, наказ № 82/с не містить посилання ані на абз. 8 п. 5.17., п. 6.1. Інструкції № ЦТ-0033, ані на будь-який пункт посадової інструкції [PERSON], який нею порушений, що свідчить про необґрунтованість висновку відповідача про невиконання позивачем своїх посадових обовязків, про що зазначено в оскаржуваному наказі. Також суд бере до уваги те, що як технік [PERSON], так і старший технік [PERSON] відповідно до їх посадових інструкцій можуть вносити виявлені порушення до журналу форми ТУ-133 № 1, 2, 3, 4. Але в посадовій інструкції старшого техніка [PERSON] зазначено, що вона має щодня контролювати правильність заповнення журналів ф. ТУ-133 № 1, 2, 3, 4, дотримання термінів розслідування стрічок, записаних у цих журналах (п. 2.12.). Але відповідно до свідчень [PERSON] у судовому засіданні, вона порушила даний пункт своє посадової інструкції, так як пояснила, що внесла запис до журналу № 2 лише після проведеної ревізії, після виявлення недоліка, на який вказав ревізор. Отже, суду не зрозуміло, якщо позивач вчинила дисциплінарний проступок, так як не внесла запис до журналу № 2, тоді чому відносно старшого техніка [PERSON] також не було винесено догану та не притягнуто до дисциплінарної відповідальності, тому що остання також порушила п. 2.12. своєї Посадової інструкції та відповідно до п. 5.2. Інструкції несе відповідальність за ведення журналів ф. ТУ-133. Суду не зрозуміло такий вибірковий, упереджений підхід до пошуку винних з боку відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наказ № 82/с є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, так як резолютивна частина наказу не містить обєктивної сторони дисциплінарного порушення позивача. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Абзацом 2 пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до абзаців 1, 3 пункту 9 постанови Пленуму розмір відшкодування (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Згідно з абзацу 1 пункту 13 постанови Пленуму відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин Неодноразове безпідставне притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності є порушення її трудових прав з боку Структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», що призвели до моральних страждань позивача. Та як дані дії відповідача нанесли непоправну шкоди діловій репутації позивача, яка на момент виникнення спірних правовідносин була співробітником відповідача понад 16 років, протягом яких зарекомендувала себе сумлінним працівником, вихованою та доброзичливою людиною. Моральну шкоду суд оцінює у розмірі 2\~000,00 грн. Згідно частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави за вимоги про скасування дисциплінарного стягнення. Однак, згідно частини 1 статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Тому в частині вимоги немайнового характеру, судовий збір у розмірі 1\~280,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки сплачений останньою при подачі позову (а.с. 9). Пунктом 5 частини 3 статті 133\~ЦПК України встановлено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст.\~137\~ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Позивачем надано в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу договір про надання правової допомоги від 23.05.2017 року, ордер, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 41 від 23.05.2017 року. Тому з відповідача на користь позивач підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 5\~000,00 грн.

Outcome: partial