Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ «Український прогресивний альянс» та ПП «Український прогресивний альянс» про визнання недійсними договорів з надання безвідсоткової позики та надання послуг в порядку захисту прав споживачів фінансових послуг. Позивач подала суду 14.02.2014 року клопотання про розгляд справи за її відсутності, підтримавши позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоч про час і місце судового розгляду повідомлялися у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідачі про причини неявки суд не повідомили, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.09.2013 року [PERSON] (замовник) уклала з відповідачем 2 ПП «Український прогресивний альянс» (виконавець) договір за №0166583, за умовами якого замовник доручає виконавцю а останній зобов'язується надати інформаційні, консультативні та послуги з пошуку інформації за суму 1375 грн. (а.с.7). На виконання даного договору підписано сторонами Акт здачі-прийняття робіт, наданих виконавцем (а.с.8), в підтвердження чого також оплачено позивачем суму визначену сторонами за надані послуги (а.с.6). Отже, сторони виконали умови договору та взяті на себе зобов'язання. При цьому, суд також вказує і на те, що відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, договір № 0166583 від 06.09.2013 року укладений між позивачем та відповідачем 2 ПП «Український прогресивний альянс» був виконаний сторонами щодо наданих консультацій, інших послуг за даним договором не передбачалось, а оплата позивачем 1375 грн. за Актом прийняття даних послуг підтверджує їх надання. А тому, оскільки договір між сторонами є дійсним, сторони свої зобов'язання один перед одним виконали, то немає підстав стягувати із відповідача оплачені позивачем кошти за надані послуги та застосовувати наслідки недійсності правочину. Окрім того, на запит суду до Державної служби статистики України, ПП «Український прогресивний альянс» видалений з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України по Харківській області в зв'язку з переїздом в м.Київ, а за даними Київського головного управління регіонально статистики, дана юридична особа не значиться (а.с.45, 48). 06.09.2013 року [PERSON] (як учасник) уклала з відповідачем 1 ТОВ «Український прогресивний альянс» (як товариство) договір за №0166583 за умовами якого товариство зобов'язувалося вчинити дії по наданню безвідсоткової позики в сумі 15000 грн. (додаток №1) на умовах діяльності програми «Б.А.Н.К. ERSTE» (додаток №2 до договору) (а.с.9-10,4-5). Даним договором визначалися обов'язки сторін, так згідно п.1.1 договору визначалися обов'язки товариства, в т.ч. забезпечити обслуговування учасника, проводити розподіл учасників, здійснити надання безвідсоткової позики та інше, а п.2.1 учасник зобов'язувався до 15 числа сплачувати загальний платіж та платіж за юридичний супровід тощо. Позивач в позові не зазначила, що сторони приступили до виконання двохсторонніх обов'язків за даним договором, в тому числі щодо внесків позивача як учасника загального платежу чи інших платежів з однієї сторони та розподіл учасників, здійснити надання безвідсоткової позики з другої сторони. Посилаючись на те, що вказані договори не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що забороняє включати несправедливі умови у договорі зі споживачем та забороняє нечесну підприємницьку практику, яка вводить споживача в оману, позивач просила застосувати наслідки недійсності правочину й стягнути з ПП «Український прогресивний альянс» на її користь 1375 грн., сплачених нею на рахунок відповідача. Суд зазначає, що у ст. 203 ЦК, визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до статей 203, 204 ЦК підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами. Проте положення зазначених статей необхідно застосовувати з урахуванням ст. 4 ЦК. Виходячи з буквального тлумачення норм статей 4 та 203 ЦК, зміст правочину має відповідати: ЦК; іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК. Як вказано в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд. За положеннями стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Частиною 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Що стосується договору укладеного позивачем як учасником з ТзОВ «Український прогресивний альянс» договір за №0166583 за умовами якого товариство зобов'язувалося вчинити дії по наданню безвідсоткової позики в сумі 15000 грн. (додаток №1) на умовах діяльності програми «Б.А.Н.К. ERSTE» (додаток №2 до договору), то до виконання даного договору сторони не приступили, наслідки по його укладенню відсутні, а згідно п.8 договору передбачається, що учасник може виявити бажання розірвати договір в односторонньому порядку, про що повідомляє товариство про свій намір (п.8.4). Отже, відмова від договору обумовлена договірними відносинами сторін і при відсутності сплати внеску зі сторони учасника, товариство не надало позику обумовлену додатками до даного договору. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі наведеного, відповідно до ст.203, 215, 216, 509, 528, 628, 638 ЦК України, ст..18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed