Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду з цивільним позовом до Ліквідатора арбітражного керуючого Товариства з обмеженою відповідальністю «Фриз ЛТД» [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.09.2012 року дійсним та визнання права власності на нерухоме майно згідно вказаного договору. В обґрунтування свого позову позивач вказала, що 20.09.2012 року вона уклала угоду з ліквідатором арбітражним керуючим ТОВ «Фриз ЛТД» [PERSON] про купівлю об'єкту нерухомого майна - будівлі складу продовольчих товарів - літ. «А-1 н,а,Пд,п», загальною площею 339,1 кв.м.; компресорної - літ «Б», загальною площею 28,2 кв.м., навісу - літ. «В,в», площею 32,9 кв.м., смотрової ями, огорожі №1, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Менделєєва, 1-А. Відповідно до умов вказаного договору купівлі-продажу вона оплатила відповідачеві вартість складу продовольчих товарів в сумі 80000 грн., що підтверджується квитанцією № 1 від 21.09.2012 року. Згідно з актом-прийому передачі від 21.09.2012 року ліквідатор ТОВ «Фриз ЛТД» [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу передав їй вказане нерухоме майно. Документи на склад продовольчих товарів відповідач обіцяв підготувати до 01 жовтня 2012 року, і у цей період часу він повинен був нотаріально засвідчити договір купівлі-продажу нерухомого майна. Проте, у зазначений час відповідач необхідні документи по договору не підготував. Вона неодноразово пропонувала відповідачеві з'явитися до нотаріальної контори і оформити угоду у нотаріуса, проте, з незалежних від мене причин відповідач до теперішнього часу необхідні документи не підготував, при цьому факт продажу складу продовольчих товарів їй він не заперечує. Вважає, що відповідач ухиляється від нотаріального засвідчення угоди, що перешкоджає їй оформити право власності на вказане нерухоме майно. Враховуючи ті обставини, що вона з відповідачем домовилась щодо всіх важливих умов договору і що повне виконання договору купівлі-продажу підтверджується письмовими доказами, вважає, що на даний момент існують перешкоди у здійсненні нею свого права власності, і усунути їх вона може тільки за допомогою підтвердження в судовому порядку факту належності їй майна на правах власності. Позивач в судове засідання не зявився причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити з підстав, викладених у позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до протоколу № 5 збору комітету кредиторів ТОВ «Фріз ЛТД» було розглянуто питання щодо продажу обєкту нерухомості за договірною ціною, та шляхом голосування було отримано на це дозвіл. З копії договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.09.2012 року вбачається, що ТОВ «Фриз ЛТД» в особі ліквідатора арбітражного керуючого [PERSON] в якості продавця та [PERSON] в якості покупця підписали вказаний договір. Згідно умов договору продавець зобовязується передати покупцю у власність обєкт нерухомого майна: будівлю складу продовольчих товарів - літ. «А-1 н,а,Пд,п», загальною площею 339,1 кв.м.; компресорну - літ «Б», загальною площею 28,2 кв.м., навіс - літ. «В,в», площею 32,9 кв.м., смотрову яму, огорожу №1, що знаходяться за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул.Менделєєва, 1-А, а покупець зобовязується прийняти обєкт та сплатити за нього суму в розмірі 80000 гривень. Згідно копії акту прийому-передачі від 21.09.2012 року ТОВ «Фриз ЛТД» в особі ліквідатора [PERSON] передало, а [PERSON] прийняла відповідно до договору купівлі-продажу від 20.09.2012 року наступний обєкт нерухомості: будівля складу продовольчих товарів - літ. «А-1 н,а,Пд,п», загальною площею 339,1 кв.м.; компресорна - літ «Б», загальною площею 28,2 кв.м., навіс - літ. «В,в», площею 32,9 кв.м., смотрова яма, огорожа №1. Згідно із копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 21.09.2012 року ТОВ «Фриз ЛТД» прийняло від [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2012 року суму в розмірі 80000 гривень. Позивач просить суд визнати вищевказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна від 20.09.2012 року дійсним на підставі ч.2 ст.220 ЦК України, у звязку із чим суд зазначає наступне. Згідно із ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 вказано, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно із ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Таким чином, не є вчиненим договір купівлі-продажу нерухомого майна від 20.09.2012 року у звязку із відсутністю його державної реєстрації, а отже норма частини другої статті 220 ЦК України щодо визнання договору дійсним не може бути застосована до спірного договору і відповідна позовна вимога про визнання спірного договору дійсним задоволенню не підлягає. Стосовно позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на обєкт нерухомого майна за спірним договором купівлі-продажу від 20.09.2012 року суд зазначає, що згідно із ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Враховуючи те, що державна реєстрація договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.09.2012 року відсутня і вказаний договір не є вчиненим, суд вважає необґрунтованою і такою, у задоволенні якої необхідно відмовити, позовну вимогу про визнання за позивачем права власності на обєкт нерухомого майна за спірним договором купівлі-продажу від 20.09.2012 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що відповідачем не було надано доказів понесення судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed