Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради про позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області 09.02.2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та призначено у справі судове засідання. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що відповідач є донькою позивача. Дівоче прізвище [PERSON], є інвалідом третьої групи дитинства з психічного захворювання. Вона неодноразово лікувалася у тому числі в примусовому порядку за рішенням суду. [INFO] у відповідача народився син [PERSON]. На час народження дитини відповідач у шлюбі не перебувала, тому запис про батька дитини у свідоцтві про народження був зроблений відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, зі слів матері. З дня народження дитини відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов'язків відносно сина та вихованням сина не займалася. Вихованням та утриманням [PERSON] з часу його народження фактично займається позивач. Рішенням виконавчого комітету Гірської міської ради Луганської області від 30.01.2012 року [PERSON], [INFO], був наданий статус дитини позбавленої батьківського піклування та позивач була призначена опікуном [PERSON] У зв'язку з необхідністю постійного догляду за дитиною позивач змушена була неодноразово оформляти відпустку по догляду за дитиною та займатися вихованням дитини. Відповідач не працювала, але отримувала державну соціальну допомогу як інвалід дитинства та одержувала пенсію у зв'язку з втратою годувальника, при цьому усі кошти витрачала тільки на себе та на утримання дитини матеріальної допомоги не надавала. Рішенням Первомайського міського суду Луганської області від 19.04.2012 року були стягнені з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини. З серпня 2014 року відповідач жодного разу не приїжджала у м. Гірське, щоб побачитися з сином та не цікавилася його життям. Перебуваючи у м. Сєвєродонецьку відповідач створила нову сім'ю, 15.04.2016 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та [INFO] народила другу дитину. На даний час відповідач не працює, отримує допомогу як переміщена особа на проживання, державну соціальну допомогу як інвалід з дитинства та щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини. З відповідача на утримання [PERSON] стягуються аліменти у розмірі 500 гривень. Таким чином, відповідач повністю самоусунулася від виконання батьківських обов'язків відносно свого сина [PERSON], [INFO], не приймає участі в його вихованні та матеріальному забезпеченні. У зв'язку з викладеним, позивач звернулася з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись при цьому на доводи, викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, додатково зазначила, що своїм сином - [PERSON] вона цікавиться, часто йому телефонує. Надсилає сину поштові відправлення з подарунками. У розмові з позивачем, остання їй повідомила, що син бажає мати велосипед. Відповідач придбала дитячий велосипед та відвезла його сину. Відповідач бажає виховувати сина самостійно. На даний час вона перебуває у шлюбі та має іншу дитину, виконує свої батьківські обов'язки належним чином, здійснює за дитиною належний догляд, регулярно відвідує педіатра та робить дитині щеплення. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що відповідач бажає виховувати сина. Підстави для позбавлення її батьківських прав відсутні, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Також, відповідачем в судовому засіданні було заявлено клопотання про допит у якості свідка - [PERSON], яке протокольною ухвалою було задоволено. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що згідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 12.10.2011 року Виконавчим комітетом Гірської міської ради м. Первомайська Луганської області, [PERSON] народився [INFO]. Батьком записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON]. У відповідності до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00009977658 від 17.01.2012 року [PERSON], [INFO]. Матір'ю записана [PERSON], відомості про батька внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Згідно рішення виконавчого комітету Гірської міської ради від 30.01.2012 року [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. [PERSON] призначено опікуном над [PERSON], [INFO]. Рішенням Первомайського міського суду Луганської області від 19.04.2012 року стягнено з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 13.03.2012 року і до повноліття дитини. [PERSON] 15.04.2016 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON]. Вказане підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.04.2016 року. З висновку Первомайської міської ради №158 від 05.02.2014 року вбачається, що враховуючи інтереси дитини, служба у справах дітей Первомайської міської ради вбачає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно [PERSON], [INFO] У відповідності до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №919056034 від 09.06.2016 року [PERSON] перемістилася разом з малолітнім [PERSON], [INFO], з [ADDRESS] та фактично проживає за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 31.03.2017 року у справі №423/354/17 [PERSON] визнано такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки УПФУ в м. Сєвєродонецьку №115 від 08.02.2018 року [PERSON] з 01.09.2015 року сплачує аліменти в розмірі 500 грн. [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO]. У відповідності до акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного 27.02.2018 року депутатом Гірської міської ради, [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS]. Квартира приватизована, є холодна вода, централізоване опалення. У квартирі зареєстрована донька з дитиною, але не мешкає з 2010 року. У квартирі зареєстрований онук - [PERSON], [INFO] Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї, затвердженого начальником служби у справах дітей Попаснянської РДА 14.03.2018 року встановлено, що [PERSON] мешкає у приватизованій 2-х кімнатній квартирі зі всіма зручностями. Разом з [PERSON] проживає її онук [PERSON], [INFO] У хлопчика є окрема кімната, яка обладнана меблюю. Дитина забезпечена одягом, взуттям. Мати дитини - [PERSON], [INFO], вихованням та утриманням дитини не займається, не телефонує, станом здоров'я дитини не цікавиться. Висновок: з метою соціального захисту дитини [PERSON], [INFO], є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її дитини. У відповідності до довідки Амбулаторії загальної практики-сімейної медицини м. Гірське КУ «Попаснянський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], доглядала за онуком - [PERSON], [INFO], з дня народження, оскільки мати дитини - [PERSON], інвалід ІІІ групи, страждає епілепсією, за дитиною не доглядала, груддю не кормила, часто уходила з дому. З січня 2012 року бабуся оформила опікунство над онуком. У лікарню на догляд та щеплення приводила онука тільки бабуся. Згідно наказу ВУ ЖКГ Гірської міської ради № 59 від 23.05.2012 року [PERSON], яка працює з благоустрою, відпустку по догляду за дитиною до 3-х років, строком на 868 календарних днів з 23.05.2012 року по 07.10.2014 року. З наказу ВУ ЖКГ Гірської міської ради № 97 від 08.10.2014 року вбачається, що [PERSON], яка працює з благоустрою, відпустку по догляду за дитиною згідно ст. 179 Кодексу законів про працю України строком на 364 календарних дні з 08.10.2014 року по 07.10.2015 року. До роботи стати 08.0.2015 року. 16.12.2013 року відповідачем [PERSON] власноручно було написано заяву до Первомайського міського суду, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її малотінього сина [PERSON], [INFO] Питання про позбавлення її батьківських прав просить розглядати у її відсутність. У відповідності до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 15.06.2016 року [PERSON], [INFO], з 01.06.2016 року встановлено ІІІ групу інвалідності на строк до липня 2018 року. Причина інвалідності: інвалідність з дитинства. З висновку Сєвєродонецької міської ради №1430 від 16.03.2018 року вбачається, що Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради вважає доцільним позбавлення [PERSON], [INFO], стосовно її малолітнього сина - [PERSON], [INFO] Згідно листа Сєвєродонецького міського ВДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області № 10343 від 26.03.2018 року повідомлено, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 500 грн. щомісячно. У відповідності до довідки УПФУ м. Сєвєродонецька №916 від 20.03.2018 року [PERSON] отримує аліменти з пенсіонера [PERSON] за січень 2017 року у розмірі 663,32 грн., з лютого 2017 року до листопада 2017 року - 500 грн. щомісяця, з грудня 2017 року до лютого 2018 року - 595 грн., березень 2018 року - 615 грн. Згідно відомостей про відрахування УПФУ в м. Сєвєродонецьку з [PERSON] стягуються аліменти, які одержує поштовим переводом [PERSON]. Початковий борг складав 1613 грн. Залишок боргу 0 грн. Відрахування здійснюються щомісяця у період з січня 2016 року по березень 2018 року включно. У розписці від 19.08.2015 року, написаній власноручно [PERSON], зазначено, що остання отримала борг зі сплати аліментів у сумі 1000 грн. від [PERSON] Борг, що залишився складає 5500 грн. Копіями експрес-накладних від 26.05.2016 року, 08.08.2017 року та від 19.09.2017 року підтверджується факт надсилання посилок [PERSON] з м. Сєвєродонецьк [PERSON] у м. Гірське. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років. За змістом ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ці підстави є вичерпними. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що відповідач є матір'ю [PERSON], [INFO]. Дитина на даний час проживає разом з позивачем, яка є його опікуном, за адресою: [ADDRESS]. Відповідач разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO], та чоловіком проживає за адресою: [ADDRESS]. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка - [PERSON], зазначив, що відповідач є його дружиною. Вони мають спільного сина - [PERSON], [INFO] Відповідач бажає спілкуватися з сином - [PERSON], [INFO], але спілкуванню перешкоджає позивач. Постійні телефонні дзвінки зі сторони позивача супроводжуються нецензурною лайкою. Відповідач сплачує аліменти, хвилюється про стан здоров'я дитини, купує йому подарунки. Свідок та відповідач бажають, щоб син відповідача - [PERSON] проживав разом з ними однією родиною. Також, відповідачем було надано суду докази на підтвердження того, що відповідач намагалася направляти на адресу позивача новою поштою відправлення з речами та іграшками для дитини, які, з незалежних від відповідача причин, не були отримані позивачем. Крім того, позивачем не заперечується той факт, що відповідач купувала для своєї дитини - [PERSON] подарунки та привозила їх до м. Гірське, зокрема дитячий велосипед, який бажав отримати [PERSON] Судом також встановлено, що відповідач на користь позивача щомісяця сплачує аліменти на утримання сина - [PERSON] та заборгованість станом на час розгляду справи відсутня. Таким чином, не можна також стверджувати, що відповідач свідомо ухиляється від матеріального забезпечення дитини. Також, під час судового розгляду справи знайшли своє підтвердження обставини, що відповідач не веде аморальний спосіб життя, належним чином виконує батьківські обов'язки відносно дитини - [PERSON], який проживає разом з нею, що дає суду підстави вважати, що почуття материнської любові і відповідальності відповідачу відомі. Разом з тим, зі сторони відповідача дійсно має місце факт відсутності постійного спілкування з дитиною та постійної турботи за її життя, але позбавлення батьківських прав є дуже крайньою мірою та можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суд звертає увагу на те, що причиною обмеженого спілкування може бути не небажання матері спілкуватися з сином, а неприязні стосунки між матір'ю та бабусею, яка є опікуном малолітнього [PERSON]. При цьому, суд не бере до уваги заяву відповідача від 16.12.2013 року адресовану Первомайському міському суду про згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки, відповідач в судовому засіданні відмовилася від неї, зазначивши при цьому, що вона бажає самостійно виховувати свою дитину. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007 року визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьків обов'язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом лише тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що при позбавленні батьківських прав суди повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Крім того, у даному рішенні Європейським судом звернуто увагу, що при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов'язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007 року визначено, що відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відмовити та попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, поклавши на Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов'язків відносно її сина [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed