Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду 05 травня 2014 року з позовними вимогами про визнання договору довічного утримання недійсним, вказавши 15 квітня 2014 року померла її бабуся [PERSON], яка за життя проживала в [INFO]. Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є син померлої, батько позивачки [PERSON], який подав заяву про відмову від спадщини на її, позивачки, користь. Після смерті [PERSON] їм стало відомо, що вона за життя 09 жовтня 2013 року таємно від родини нотаріально уклала з [PERSON] договір № 2985 про довічне утримання, відповідно до якого остання отримала від [PERSON] після її смерті у власність квартиру [ADDRESS]. В останні роки [PERSON] хворіла, у неї розвився віковий склероз, почастішали випадки не сприйняття дійсності, в звязку з чим вона перебувала на лікуванні в Криворізькій міській клінічній лікарні № 1 та на обстеженні в Криворізькому психоневрологічному диспансері, в звязку з чим її батько, [PERSON], домовився з відповідачкою [PERSON], як сусідкою, про догляд за [PERSON] за грошову оплату пенсійного забезпечення самої [PERSON]. Оскільки відповідачка була добре обізнана про дійсний стан здоровя [PERSON] після перебування останньої в Криворізькій міській клінічній лікарні № 1 з діагнозом «органічна астенія на фоні хронічних, часто прогресуючих органічних (неврологічних), психічних та системних захворювань внаслідок шизофренії, внаслідок проявів враження головного мозку як порушення судинних процесів після порушення мозкового кровообігу, що в клінічних проявах з емоціональним компонентом проявляється в виражених самото вегетативних порушень когнитинних та конативних змін (поведінки)», вона умисно ввела в оману [PERSON] та уклала з нею спірний договір. Тому позивач вважає, що [PERSON] скористалася безпорадним станом здоровя [PERSON], яка не усвідомлювала значення своїх дій і просить визнати недійсним договір довічного утримання, укладеного між померлою [PERSON] та [PERSON], стягнути з відповідачки судові витрати (т. 1 а.с. 2-3). 05 вересня 2014 року позивач [PERSON] свої вимоги уточнила, вказавши, що її бабуся [PERSON] проходила лікування в КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 2 ДОР», а не в Криворізькій міській лікарні № 1. Просила визнати договір № 2985 від 09.10.2013 р. про довічне утримання недійсним в звязку з неправомірними діями відповідача [PERSON] відносно відчужувача [PERSON], не повідомивши про фізичну особу яка потребує опіки, та в звязку з порушенням вимог ст. 43 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом Криворізького нотаріального округу [PERSON] при укладенні та посвідченні договору, не визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи (т. 2 а.с. 16-17). В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, просить визнати договір довічного утримання недійсним на підставі того, що її бабуся з-за психічного стану не усвідомлювала значення своїх дій. Підтвердила той факт, що в той же день, коли був укладений договір довічного утримання, бабуся оформила договір дарування належної їй іншої квартири на імя батька. Але вважає, що договір дарування був оформлений законно. Представник позивача [PERSON] вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] заявлені вимоги не визнала з підстав, викладених в письмових поясненнях, що містяться в матеріалах справи, доповнивши, що [PERSON] своєю матірю не цікавився так же, як і його донька, позивачка. До померлої [PERSON] ті зверталися, коли їм потрібні були кошти, не зважаючи на те, що син [PERSON] проживав з нею в одному будинку. Договір довічного утримання було укладено [PERSON] добровільно, тому просила в задовленні вимог відмовити. Представник третьої особи нотаріуса [PERSON] [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що нотаріусом додержавно всі вимоги закону щодо укладення спірного договору і ознак порушення норм чинного законодавства при укладенні договору не вбачається. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволені позову необхідно відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є онукою [PERSON] (а.с. 5 копія свідоцтва про народження [PERSON]С.). \~\~\~\~\~\~ 15 квітня 2014 року [PERSON] померла (а.с. 6 копія свідоцтва про смерть). Після її смерті 25 квітня 2014 року син померлої [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про відмову від спадщини за законом, що залишилася після смерті [PERSON] на користь онуки померлої [PERSON] (а.с. 9 копія заяви), [PERSON] 06 травня 2014 року звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (а.с. 13 копія заяви). За життя, 29 жовтня 2013 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір довічного утримання (догляду), посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до умов договору відчужувач [PERSON] передала у власність на умовах цього договору набувачеві [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON] на праві приватної власності, а [PERSON] взамін цього зобовязувалась в порядку та на умовах, визначених цим договором довічно забезпечувати [PERSON] матеріальним забезпеченням в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідною допомогою (а.с. 35-36 копія договору). Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов»язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. На момент укладення договору згідно довідки КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР» від 17.09.2013 р., [PERSON] під наглядом на обліку у лікаря-психіатра не перебувала (а.с. 50 копія довідки). Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» судам роз'яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 145 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. Актом судово-психіатричного експерта № 7 від 10.03.2015 р. встановлено, що [PERSON] в момент укладання договору довічного утримання 09.10.2013 року, тяжким психічним розладом не страждала, а виявляла ознаки легкого когнітивного розладу. Тобто [PERSON] в момент укладання договору довічного утримання 09.10.2013 р. усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (а.с. 74-87 акт). Крім того, як вбачається з повідомлення КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» від 19.05.2014 р., [PERSON] була оглянута на дому лікарем-психіатром 16.09.2013 р. згідно заяви сина [PERSON], призначене амбулаторне лікування. В подальшому за медичною допомогою не зверталась, стаціонарне лікування в диспансері не проходила (а.с. 88 повідомлення). Відповідно до повідомлення Довгинцівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, що за заявою [PERSON] проведено перевірку та встановлено, що у конфлікті, який виник у [PERSON] з його матірю [PERSON] та сусідкою [PERSON] відсутні ознаки кримінального проступку, а вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, які підлягають вирішенню в суді (а.с. 177 повідомлення, а.с. 178 висновок). Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. З врахуванням викладеного, дослідивши матеріали справи суд встановив, що оспорюваний договір є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки позивачем не було доведено як того, що [PERSON] на час укладання договору довічного утримання 09 жовтня 2013 року, не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, так і неправомірності дій відповідача [PERSON] відносно відчужувача [PERSON] та порушенням вимог ст. 43 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом Криворізького нотаріального округу [PERSON] при укладенні та посвідченні договору.

Outcome: dismissed