Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Острозької громадсько-політичної газети «Замкова гора» Острозької міської ради та [PERSON] про спростування недостовірної інформації поширеної по відношенню до неї [INFO] у статті «[INFO] !», яка була надрукована та розміщена на 8 сторінці газети [NUMBER], просить зобов'язати відповідачів у той же спосіб, в який було поширено недостовірну інформацію, спростувати її шляхом публікації повідомлення під заголовком «спростування». Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона перебувала з [PERSON] у шлюбі та від спільного подружнього життя у них є двоє малолітніх дітей. Подружнє життя між ними не склалося, чоловік вчиняв насильство в сім'ї, застосовував фізичну силу, заподіював тілесні ушкодження, ображав та погрожував їй, що й спонукало її звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. З приводу заподіяння їй [PERSON] тілесних ушкоджень вона зверталася до правоохоронних органів, однак у порушенні кримінальної справи було відмовлено. Шлюб між ними було розірвано в судовому порядку та дітей залишено проживати разом з нею. Після розірвання шлюбу вона переїхала проживати з дітьми в інше місто та згодом на прохання [PERSON] привезла на місяць дітей до нього, по закінченню якого останній не дозволив їй забрати дітей. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог [PERSON] остаточно просила визнати недостовірною інформацію, поширену відносно неї, яка викладена у вищевказаній статті в наступній частині : «…дружина його не дочекалась й знайшла собі іншого. Тоді він подав на розлучення», «долею дітей вона не вельми переймалася : діти не мали належного догляду ще й тоді, коли він працював у Києві», «Тому й не дивно, що коли мати намагалась їх відсудити, діти виявили бажання лишитись з батьком. І суд послухав їх дитячий голос, врахував всі «за» і «проти» і ось п'ять років тато самостійно виховує [PERSON] та [PERSON]». Поширення вказаної інформації принижує її честь та гідність, порушує її законні права та інтереси, у неї погіршились стосунки з оточуючими її знайомими людьми, які довідались про те, що вона ніби-то недотрималася подружньої вірності чоловікові та неналежним чином виховувала дітей. Позивачка в судове засіданні не з'явилася, про причин неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В поданій до суду письмовій заяві позовні вимоги, з урахування заяви про уточнення позовних вимог, підтримала, просила їх задовольнити, розгляд справи просила здійснювати у її відсутності. Представник позивачки в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданій до суду заяві позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи здійснювати у його відсутності. Представник відповідача - Острозької громадсько-політичної газети «Замкова гора» в судовому засіданні 16.04.2014 р. заперечив проти позову частково та пояснив, що обставини, викладені у статті відповідають дійсності, за виключенням вказівки про те, що ініціатором розірвання шлюбу був [PERSON] Зазначив, що працює головним редактором газети «Замкова гора» та до «Дня батька», який святкувався 15 вересня 2013 р., газета вирішила приурочити друк статті про батька, який самостійно виховує дітей без участі матері. З даного приводу кореспондент газети - [PERSON], яка на даний час в газеті не працює, провела інтерв'ю з [PERSON], яке за згодою останнього записувалося на диктофон. Зазначив, що після звільнення з газети автора статті, віднайти звукозапис інтерв'ю не вдалося. Перед запуском у друк номера газети, він надав [PERSON] та його дітям для ознайомлення відредаговану статтю, після ознайомлення з якою у [PERSON] зауважень до її змісту не було та останній підтвердив викладені у ній обставини. Після цього статтю було надруковано. Пояснив, що редакція газети і автор статті не перевіряли обставини, які повідомив [PERSON] і які були викладені та надруковані у газеті в статті під назвою «[INFO]». Зазначив, що журналіст, яка брала інтерв'ю у [PERSON], могла допустити вільне трактування слів останнього та він, як редактор газети, не співставляв записане на диктофон інтерв'ю із змістом статті, яку було надруковано. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні частково заперечив проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. В наданих суду поясненнях підтвердив факт надання журналісту газети «Замкова гора» інтерв'ю. Підтвердив, що відомості, викладені у газетній статті, які просить спростувати позивачка, стосуються саме її. Окрім того пояснив, що інформація поширена від його імені у газеті «Замкова гора» у статі «[INFO]» частково відповідає дійсності, за винятком того, що в дійсності ініціатором розірвання шлюбу була позивачка, а не він. В іншій частині обставини, викладені у статті, відповідають дійсності, оскільки позивачка неналежним чином ставилася до виконання сімейних обов'язків, вихованням дітей не займалась. Пояснив, що періодично в 2006-2007 роках він перебував на заробітках в м.Києві, та в цей час догляд за дітьми повинна була здійснювати позивачка. Вказав, що зі слів сусідів та знайомих йому стало відомо про те, що його дружина у його відсутності під час його перебування на заробітках зустрічалася з іншим чоловіком. Повідомив про поодинокі випадки, коли позивачка без попередження залишала дітей у його сестри або матері, а сама зникала на декілька днів. Вказав, що коли він повертався додому з роботи траплялися випадки, що за їхніми дітьми доглядала сусідка, а не позивачка, вдома не було приготовленої до споживання їжі, в тому числі для дітей, дитячий одяг був брудний, невипраний, в той час коли позивачка не працювала та мала достатньо часу для догляду за дітьми. З даного приводу в їхній сім'ї виникали суперечки та згодом позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, дітей було залишено проживати разом з нею. Після розірвання шлюбу діти проживали разом з позивачкою в [ADDRESS]. З листопада 2008р. діти час від часу на період канікул та під час свят навідувалися до нього в [ADDRESS], а з травня 2009 р. діти залишилися проживати разом з ним, та з вказаного часу він їх виховує самостійно. Вказує на те, що після розірвання шлюбу та в результаті неналежного догляду позивачкою за дітьми він звернувся до суду з позовом про зміну місця проживання дітей з ним. Думку дітей при вирішенні спору в суді не з'ясовували, проте заслуховували їхні пояснення на засіданні органу опіки та піклування. Зазначає, що після розірвання шлюбу позивачка участі у вихованні дітей не приймала, в школу чи в дитячий садок до дітей не навідувалася, батьківські збори не відвідувала. Пояснив, що після проведеного з ним інтерв'ю представник газети надав йому перед друком газети текст статті для ознайомлення, однак він не звернув ретельної уваги на зміст статті та читаючи пропустив неточності, які було викладено у ній. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 16.04.2014 р. заперечив проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з червня 2007 р. він з [PERSON] періодично їздив на заробітки до м.Києва, де до останнього періодично телефонували його сестра та матір, які повідомляли про те, що [PERSON] без попередження залишала дітей у них та додому ночувати їх не забирала. Зазначив, що [PERSON] була схильна залишати своїх дітей у родичів [PERSON], в той час як сама відвідувала розважальні міроприємства та заклади. Вказав, що у [PERSON] була відсутня прив'язаність до дітей. В присутності сторонніх осіб вона застосовувала до дітей фізичну силу. Після розлучення [PERSON] та [PERSON], остання дітьми не цікавилася, інтересу до них не проявляла. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що проживає по сусідству з [PERSON], який впродовж близько 6 років проживає з дітьми без [PERSON] Під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON], остання декілька разів зверталася до неї з проханням доглянути за її дітьми на короткий час, однак відлучалася на більш тривалий проміжок часу. Пояснила, що їй не було відомо, де перебувала [PERSON], коли вона доглядала за її дітьми. Коли вона приходила по місцю проживання [PERSON] для догляду за дітьми, вони були не нагодовані, приготованої їжі не було, вона приносила дітям їжу з власного дому. Зазначила, що [PERSON] висловлювала їй своє незадоволення подружнім життям з [PERSON], мотивуючи тим, що в неї немає з чоловіком перспектив в [ADDRESS]. Діти скаржилися на свою матір та про такі скарги їй було відомо від [PERSON] Пояснила, що після розірвання шлюбу діти проживали в [ADDRESS] з [PERSON] та згодом після скарг дітей - [PERSON] забрав їх до себе в [ADDRESS]. Вказала, що [PERSON] після переїзду дітей до [ADDRESS] їх вихованням не займалась, до дітей не навідувалася та не цікавилася ними. Діти особисто пояснювали їй, що для них буде найгірше, якщо їхній батько поверне їх до матері. Пояснила, що про подружню зраду [PERSON] з іншим чоловіком їй нічого не відомо, хоча чутки про це існували. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що її син [PERSON] впродовж декількох років проживає сам з дітьми [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] та її бувша невістка [PERSON] проживає в [ADDRESS]. З 2008 р. її син та невістка після розлучення проживають окремо. Ініціатором розлучення була [PERSON] До розлучення її син перебував на заробітках в м.Києві, в той час як невістка «гуляла». [PERSON] пояснювала їй, що не кохає її сина та має намір з ним розлучитися. Зазначила, що вона двічі-тричі на тиждень навідувалася до сім'ї сина, невістка за дітьми не доглядала, погано до них ставилася, інколи невістка привозила дітей до неї в село та залишала їх. Зі слів сусідів (по місцю проживання сина) їй відомо, що [PERSON] неодноразово залишала дітей у них. Онуки скаржилися їй на свою матір, вказуючи, що остання не хоче з ними сидіти, просили забрати їх до себе. Зазначила, що коли син забрав дітей з [ADDRESS] від невістки до себе в [ADDRESS], то вони були занедбані, у онучки [PERSON] був педикульоз. Зі слів вчителів школи, яку в [ADDRESS] відвідувала її онучка [PERSON], їй відомо, що до школи дитину відводив співмешканець [PERSON], який переважно перебував у нетверезому стані. Суд, заслухавши пояснення відповідача [PERSON], представників відповідачів, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Згідно ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є в тому числі честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України життя, здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст.275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Згідно ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Під поняттям «спростування» розуміється доведення неправильності, помилковості, хибності будь-чиїх тверджень, переконань. Спростування має відбуватись, як правило, у формі ідентичній поширенню інформації, а коли це неможливо чи недоцільно - в адекватній чи іншій формі, з урахуванням того, що воно повинно бути ефективним. Крім того, спростування обов'язково має бути проведено або підписано особою, яка поширила неправдиву інформацію і цим порушила немайнові права позивача. У протилежному випадку застосовуються інші способи захисту - відповідь, висловлювання своєї думки тощо. Згідно загальних засад змагальності, передбачених ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Так, згідно ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з роз'ясненнями, наданими у абзаці 2 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти : опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню, використання інших засобів масової інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. З матеріалів справи, пояснень відповідача та представників сторін судом встановлено, що 15 вересня 2013 р. на 8 сторінці Острозької громадсько-політичної газети «Замкова гора» Острозької міської ради [NUMBER] було надруковано статтю під назвою «[INFO]» (автор - [PERSON]), в якій викладено розповідь [PERSON] про самостійне виховання ним двох малолітніх дітей без колишньої дружини [PERSON], з твердженнями якого позивачка частково не погоджується, що й спонукало її звернутися до суду з вимогою про спростування недостовірної інформації. Як встановлено з матеріалів справи та пояснень відповідача, сторони з 25.07.2002 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в судовому порядку згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 06.05.2008 р. Під час спільного проживання та подружнього життя у позивача та відповідача народилося двоє дітей : [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], яких після розірвання шлюбу залишено проживати спільно з позивачкою, яка є їх матір'ю. Як вбачається з вищевказаного рішення суду ініціатором розірвання шлюбу виступала [PERSON] з підстав формального існування шлюбу та під час розгляду справи про розірвання шлюбу вона вказувала на відсутність ведення подружжям спільного господарства, виникнення між ними конфліктів, [PERSON] усунувся від виконання обов'язків по піклуванню сім'єю, зловживав спиртними напоями, в стані алкогольного сп'яніння влаштовував скандали, чим створював нестерпні умови для їх спільного проживання, водночас [PERSON] не заперечував проти розірвання шлюбу, вказуючи на неналежне ставлення [PERSON] до сімейного життя. В матеріалах справи відсутні та в ході судового розгляду судом не здобуто та відповідачами не надано доказів подружньої невірності позивачки та розірвання шлюбу з цих причин, а відтак з урахуванням пояснень [PERSON] про те, що з позовом про розірвання шлюбу він до суду не звертався, суд приходить до висновку про наявність підстав вважати, що викладене у зазначеній вище газетній статті твердження про те, що «…дружина його не дочекалась й знайшла собі іншого. Тоді він подав на розлучення» не відповідають дійсності, є недостовірними, а відтак підлягають спростуванню. З обставин, викладених у позовній заяві, пояснень [PERSON] та матеріалів справи судом встановлено, що позивачка та діти змінили місце проживання, проживали окремо від [PERSON] та на час розірвання шлюбу вони проживали у [ADDRESS], що об'єктивно підтверджується поясненнями відповідача, викладеними у рішенні Острозького районного суду Рівненської області від 06.05.2008 р. (справа про розірвання шлюбу). Дослідивши рішення Острозького районного суду від 17.06.2011 р. та матеріали цивільної справи № 2/1713/265/11 (справа про визначення місця проживання дітей) судом встановлено, що з ініціативи [PERSON] в судовому порядку було визначено нове місце проживання дітей з ним за адресою : [ADDRESS], у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] батьківських обов'язків щодо дітей. Як вбачається з рішення суду від 17.06.2011р. та досліджених у судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 2/1713/265/11, та не заперечується відповідачами, діти участі у розгляді справи не приймали, їх думку при визначенні місця проживання суд не з'ясовував, а відтак суд приходить до висновку про те, що твердження у газетній статті «Тому й не дивно, що коли мати ([PERSON].) намагалась їх відсудити, діти виявили бажання лишитись з батьком. І суд послухав їй дитячий голос…» не відповідає дійсності, є недостовірним та підлягає спростуванню. З пояснень відповідача [PERSON], показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] судом встановлено, що відповідач [PERSON] періодично в 2006-2007 роках перебував на заробітках в м.Києві та за дітьми догляд здійснювала [PERSON] Достовірних доказів, які б об'єктивно та в повній мірі вказували, що у вказаний період [PERSON] неналежним чином виконувала догляд за дітьми в матеріалах справи відсутні та в ході судового розгляду судом не здобуто, натомість надані відповідачем [PERSON] докази неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків стосуються періоду після розірвання шлюбу, тобто після травня 2008 р., а відтак наведене у газетній статті твердження «…діти не мали належного догляду ще тоді, коли він ([PERSON]) працював у Києві» в ході судового розгляду підтвердження належними та допустимими доказами не знайшло, є недостовірним, а відтак підлягає спростуванню. Як вбачається з рішення Острозького районного суду від 29.09.2011р. (справа про стягнення аліментів) за позовом [PERSON] з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання двох малолітніх дітей, оскільки мати дітей впродовж року не приймала участі у наданні матеріального утримання для дітей. Згідно довідки відділу ДВС Острозького РУЮ від 06.03.2014 р. заборгованість зі сплати [PERSON] аліментів на утримання дітей за період з вересня 2011 р. по лютий 2014 р. становить 20 944 грн. Відповідно до листа служби у справах дітей Острозької міської ради від 03.03.2014 р. [PERSON] не зверталася до служби у справах дітей та комісії з питань захисту прав дитини з приводу вчинення її колишнім чоловіком [PERSON] для неї перешкод у спілкуванні з малолітніми дітьми - [PERSON] та [PERSON]. Згідно характеристик учнів Острозької ЗОШ № 1 [PERSON] та [PERSON] від 07.05.2014р. діти проживають у неповній сім'ї, з батьком [PERSON], який цікавиться навчанням дітей, забезпечує їх усім необхідним для навчання та розвитку, постійно відвідує батьківські збори, мати дітей [PERSON] впродовж 2011-2013 років не цікавилась навчанням дітей, жодного разу не була присутня на батьківських зборах, з класними керівниками дітей не знайома. З досліджених в суді доказів, зокрема матеріалів цивільної справи №2/1713/265/11 (спір про визначення місця проживання дітей), судом встановлено, що після розірвання шлюбу у 2008 р. та зміни у 2011 р. місця проживання дітей, [PERSON] участі у вихованні дітей не приймала, їхніми інтересами не цікавилася, участі в їх утриманні не приймала, про наявність у неї об'єктивних та непереборних труднощів, які б були на заваді чи перешкоджали належним чином виконувати батьківський обов'язок суду не повідомила. Оцінюючи з точку зору належності та допустимості надані представником позивача копії епікризу та витягу з медичної карти амбулаторного хворого про перебування [PERSON] у період з 17.02.2011р. по 22.02.2011 р. на лікуванні в нейрохірургічному відділенні Рівненської центральної міської лікарні з приводу закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м'яких тканин, суд не приймає їх до уваги, з огляду на те, що як вбачається зі змісту вказаних документів, останні не мають жодного доказового значення у спорі, який вирішується судом, та період протягом якого [PERSON] перебувала на лікуванні був незначним та остання не наводить доказів, які б вказували на те, що після завершення лікування продовжували існувати перешкоди для її участі у належному виконанні батьківських обов'язків. З урахуванням встановлених судом обставин суд приходить до висновку, що твердження наведене у вищевказаній газетній статті про те, що «…долею дітей вона ([PERSON].) не вельми переймалась…», а також «…суд ... врахував всі «за» і «проти» і ось уже 5 років тато ([PERSON]) самостійно виховує [PERSON] та [PERSON]» є достовірними, відповідають дійсності, а відтак у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Беручи до уваги встановлені судом обставини та з урахуванням обставин, встановлених у рішенні Острозького районного суду від 06.05.2008 р. (спір про розірвання шлюбу), рішенні Острозького районного суду від 17.06.2011 р. (спір про визначення місця проживання дітей), рішенні Острозького районного суду від 29.09.2011 р. (спір про стягнення аліментів), суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial