Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У цій квартирі зареєстрований її син [PERSON] , 1997 року народження та відповідач [PERSON] , який є її колишнім чоловіком. Відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає, він не є співвласником житла, не є членом її родини. Відповідач не має ніякого договроу з нею щодо користування спірною квартирою і з листопада 2018 року не проживає в ній.. Наявність реєстрації відповідача у квартирі порушує її права та інтереси, як власника квартири. Просила визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. 05.10.2021 року судом постановлено ухвалу про прийняття до розгляду позовної заяви, відкриття провадження у справі і призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. 15.11.2021 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору дарування квартири від 02.02.2002 року. [PERSON] та [PERSON] 10.10.2018 року зареєстрували шлюб. Шлюб був розірваний на підставі заочного рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18.04.2019 року по справі №428/710/19. Рішення набрало законної сили 21.05.2019 року. Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 26.08.2021 року №16525 за адресою: [ADDRESS] , станом на 26.08.2021 року зареєстрований [PERSON] , 1970 року народження з 22.01.2014 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 05.11.2014 року у справі №6-158цс14, від 16.11.2016 року у справі №6-709цс16. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом родини позивача, він не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з власником житла і ведуть з ним спільне господарство, він не проживає у спірній квартирі. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач перешкоджала проживанню відповідача в спірній квартирі. За таких обставин суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право користування спірним житлом. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. Згідно з ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 908 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved