Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. Позовні вимоги мотивує тим, що 01 серпня 2015 року виконкомом Великобичківської селищної ради Рахівського району між сторонами було зареєстровано шлюб, про що 01.08.2015 зроблено відповідний актовий запис за №37 та видано відповідне свідоцтво. За період перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO]. У відповідності до акту обстеження матеріально-побутових умов від 19.02.2018, з жовтня 2016 року по день обстеження відповідач з сім'єю не проживає, а малолітній син сторін на день звернення до суду проживає з нею та фактично перебуває на її повному утриманні. У листопаді 2016 року, вона зверталася до суду з заявою про стягнення аліментів на утримання сина. Ухвалою суду від 17.11.2016 по справі №305/1862/16-ц було відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 16.02.2017 по вищевказаній справі її позовну заяву було залишено без розгляду, у зв'язку з повторною неявкою позивача у судове засідання. Таким чином, вважає, що у неї наявне право на отримання від відповідача аліментів на утримання сина та своє утримання починаючи з 17.11.2016. З дня народження дитини до дня звернення до суду, вона ніде не працює, не має іншого доходу, крім разової допомоги при народженні сина і є такою, що потребує матеріальної допомоги. Таким чином, вважає, що починаючи з дати першого звернення до суду, а саме з 17.11.2016 до досягнення сином трьох років, тобто до [INFO], вона має право вимагати від боржника коштів на своє утримання. Натомість боржник є здоровою, працездатною особою та фактично має можливість сплачувати аліменти у сумі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття так і у розмірі прожиткового мінімуму для непрацездатного стягувача до досягнення дитиною трьох років. На підставі викладеного просила винести рішення, яким з 17.11.2016 стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина, [PERSON], [INFO], щомісячно, у твердій грошовій сумі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Стягувати починаючи з 17.11.2016 з відповідача на її користь аліменти на її утримання, щомісячно, у твердій грошовій сумі відповідного розміру прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність до [INFO]. В судове засідання позивач, [PERSON], не з'явилася, однак 20.02.2018 подала клопотання, в якому просила розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Крім того, 26.04.2018 позивачем надіслано до суду електронною поштою заяву про уточнення позовних вимог. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився. Був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Відзив на позов не подавав. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений судом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до наступного висновку. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01 серпня 2015 року, у виконкомі Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис №37. Від шлюбу у сторін народилася одна дитина - син [PERSON], [INFO], батьком якого було записано відповідача, [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 січня 2016 року. Наразі дитина перебуває на утриманні матері, яка є позивачем у справі. Відповідач, в порушення своїх батьківських обов'язків, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Вказана обставина підтверджується довідкою виконавчого комітету Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області №844 від 19.02.2018 та актом обстеження матеріально-побутових умов гр.[PERSON] від 19.02.2018. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі цього, суд вважає, що відповідач зобов'язаний надавати дитині утримання, достатнє для задоволення її розумних потреб, виходячи зі стану здоров'я дитини, її матеріального становища, а також зі свого стану здоров'я та матеріального становища. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач надала достатньо доказів того, що малолітній син, [PERSON], [INFO], знаходиться на її утриманні та не має самостійного доходу, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Натомість, відповідач не надав жодних доказів про стан свого здоров'я та матеріальне становище, наявність у нього інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, дочки, сина, відсутність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. [PERSON], у відповідності до ст.180 СК України зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З урахуванням положення частини 2 статті 182 СК України, суд, дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Аліменти на утримання дитини згідно з ч.1 ст. 191 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Поряд з цим частина 2 даної статті зазначає про те, що якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більше як за один рік. Позивач у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини за минулий час, починаючи з 17 листопада 2016 року. При цьому, як на підставу стягнення аліментів за минулий час, посилається на те, що вона у листопаді 2016 року зверталася до Рахівського районного суду із позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, однак ухвалою суду від 16.02.2017 її позов залишено без розгляду. З мотивувальної частини ухвали Рахівського районного суду від 16.02.2017 по справі №305/1862/16-ц, провадження по справі №2/305/189/17, слідує, що підставою для залишення без розгляду позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, слугувало те, що позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, повторно, не з'явилася в судове засідання та не надала заяви про розгляд справи без її участі. Згідно даних документообігу суду, ухвала позивачем не оскаржувалася та 03.03.2017, набула законної сили. Беручи до уваги вище викладене, суд констатує, що позивач [PERSON] не отримує аліментів від відповідача [PERSON] на утримання малолітнього сина, починаючи з листопада 2016 року, через недотримання нею своїх процесуальних обов'язків, щодо явки в судові засідання. Більше того, позивачем не надано жодних доказів того, що відповідачу було відомо про той факт, що вона зверталася в суд з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, як і не надано доказів того, що вона зверталася до відповідача особисто про стягнення аліментів, однак не могла їх одержати, у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягненення аліментів за минулий час слід відмовити та присудити аліментивід дня подання позовної заяви, в даному випадку, з 20.02.2018. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, яка втратила працездатність до досягнення дитиною трьох років, слід зазначити наступне. Право дружини на утримання від чоловіка передбачено ст. 75 СК України (право одного з подружжя на утримання) та ст. 84 СК України (право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини). Позивач у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог не конкретизувала, який саме вид утримання вона просить отримати від чоловіка. Відповідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. За положеннями ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, за змістом вказаних норм права, таке утримання залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу. Для виникнення права на утримання потрібна сукупність вказаних вище фактів, які має довести позивач (ст. ст. 12, 81 ЦПК України). Оскільки позивач не довела жодними доказами ту обставину, що чоловік може їй надавати матеріальну допомогу, тому в задоволенні вимоги про стягнення аліментів на її особисте утримання слід відмовити. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в спеціальний фонд Державного бюджету України, судовий збір у розмірі 704,80 гривень. В силу п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial