Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в травні 2018 року до Яремчанського міського суду з позовом до [PERSON] та просила: встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по жовтень 2017 року; визнати за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,1 кв.м, житловою площею 31,1 кв.м. та стягнути з відповідача на її користь сплачені судові витрати. Свої вимоги обгрунтовує тим, що з 06.03.1988 року по 17.08.1995 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час спільного проживання у сторін народилося четверо дітей. Одночасно, фактично шлюбні відносини сторін навіть після реєстрації розірвання шлюбу не припинялися, вони продовжили проживати однією сім`єю, вести спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, відпочивали разом у відпустках, виховували дітей та сприймали спільне проживання як законний шлюб. Фактичні шлюбні відносини сторін тривали з 1988 року і до жовтня 2017 року безперервно. За час фактичного проживання однією сім`єю, 23.04.2010 р. відповідач, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Фріс І.П., придбав квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,1 кв.м, житловою площею 31,1 кв.м., вартістю 63850 гривень. Вказане майно було придбано відповідачем в інтересах сім`ї за кошти спільного сімейного бюджету та використовувалося для оздоровлення членів сім`ї. Тому позивач вважає, що вказана квартира є спільною сумісною власністю сторін. Тому вона просить задовольнити позов. Згідно розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку із закінченням повноважень судді Іванова А.П. (закінчення терміну його відрядження), вказана справа передана у провадження судді Польської М.В. та призначена до розгляду. Позивач та її представник в підготовче судове засідання 30.07.2019 року не з`явилися, але подали суду заяву, за змістом якої позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в підготовчому судовому засіданні 21.05.2019 року позовні вимоги визнав, в наступні судові засідання 30.07.2019 року не з`явився, але 25.07.2019 року направив суду заяву про визнання позову. Судом встановлено, що згідно позовної заяви та доданих письмових доказів, позивач з 06.03.1988 року по 17.08.1995 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Після розірвання шлюбу сторони продовжили спільно проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу до жовтня 2017 року, вели спільне господарство, перебували у фактичних шлюбних відносинах, що визнається сторонами. Згідно ч. 2 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Позов в частині встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по жовтень 2017 року - відповідач визнав, надавши суду відповідну заяву. Отже, суд вважає факт спільного проживання в період з 01.01.2004 року по жовтень 2017 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] доведеним та таким, що не підлягає доказуванню. Згідно положень ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині вимоги про встановлення факту проживання сторін по справі однією сім`єю без реєстрації шлюбу підлягає задоволенню. Судом встановлено, що в період перебування у фактичних шлюбних відносинах, відповідач придбав на підставі договору купівлі-продажу від 23.04.2010 року квартиру в [ADDRESS] , загальною площею 44,1 кв.м, житловою площею 31,1 кв.м., вартістю 63850 гривень, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.54). Дані обставини відповідачем також не заперечуються. Таким чином, набуте відповідачем у власність спірне нерухоме майно, придбане як за час спільного проживання сторін однією сім`єю, так і за рахунок спільних коштів. Згідно ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 74 СК України, на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. В правових позиціях постанови Верховного Суду України від 08 червня 2016 року № 6-2253цс15 визначено, що згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, що проживають однією сім`єю, але не перебувають в шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, оскільки придбання спірної квартири було здійснено у період перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах, то таке майно, а саме спірна квартира визнається судом спільним майном набутим за час проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу. А тому, вимогу за позовом про визнання об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача нерухомого майна - квартири в [ADDRESS] , суд вважає такою, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи те, що судом задоволено вимогу про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу , відповідно задоволенню підлягає і вимога позивачки щодо визнання за нею Ѕ частки вказаної квартири. За змістом вимог ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати у розмірі сплати судового збору за позовну заяву та заяву про забезпечення позову становлять 1762грн. (1409,60+352,40), тому їх слід стягнути з відповідача на користь позивача. Ухвалою судді Яремчанського міського суду від 15.05.2018 року з метою забезпечення позову в цивільній справі за вказаним позовом накладено арешт на 1/2 квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,1 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м., реєстраційний номер майна: 28683849 і яка належить [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] , житель [ADDRESS] ) на праві власності. У зв`язку із постановленням рішення та задоволення позову, вказані заходи забезпечення позову підлягають скасуванню. На підставі ст.ст. 60, 61, 70, 74 СК України та

Outcome: approved