Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Добринівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та про визнання права власності на земельні ділянки, які розташовані на території Добринівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обгрунтування позову зазначено, що за життя батько позивачки [PERSON] набув право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського иробництва, що розташовані на території Добринівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області. [INFO] [PERSON] помер. 25 вересня 2001 року на його ім`я Добринівською сільською радою Рогатинського району видано Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ІФ № 012948. Позивачка є спадкоємцем за заповітом даного майна та даний час бажає нотаріально оформити свої спадкові права, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено у зв`язку з тим, що державний акт на право на землю на ім`я [PERSON] видано після його смерті. У зв`язку з чим позивачка змушена звертатися із даним позовом до суду. У підготовче засідання позивачка не прибула, направила на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Представники відповідача у підготовче засідання не прибув, направив на адресу суду заяву про визнання позову, клопотання про розгляд справи за його відсутності За ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 03 лютого 2000 року Добринівською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області. Згідно копії Державного акта на право приватної власності на землю серії І - ІФ № 012948, виданого Добринівською сільської радою Рогатинського району Івано-Франківської області 25 вересня 2001 року, [PERSON] на підставі рішення Добринівської сільської ради від 12 травня 2001 року передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,85 га в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Добринівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області. Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Добринівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області 30 червня 1997 року за реєстровим № 28, [PERSON] все належне йому майно і все майно на яке він матиме право на день смерті заповів позивачу по справі [PERSON] Державним нотаріусом Рогатинської районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Андрейків Т.В. 15 липня 2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Добринівської сільської ради, оскільки Державний акт на право власності на землю виданий після смерті спадкодавця [PERSON] . Згідно постанови нотаріуса із документів спадкової справи №185/2017 вбачається, що окрім [PERSON] , [INFO] , яка має право на спадкування відповідно до чинного законодавства, інших спадкоємців [PERSON] , який помер [INFO] немає. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. За змістом ст. 25 ЦК України, здатність фізичної особи мати цивільні права та нести цивільні обов`язки є правоздатністю. Зміст правоздатності складає сукупність тих цивільних прав та обов`язків, які можуть мати фізичні особи. Цивільна правоздатність є невіддільною від самого існування людини, виникає в момент народження і припиняється зі смертю. Право власності на землю гарантується відповідно до положень ст. 14 Конституції України. Відповідно до п. г ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з роз`ясненнями Пленуму ВСУ, наданими в п. 10 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», та відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ч.2 ст.14 Конституції України та ч.2 ст.1 Земельного Кодексу України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Спадкуванням за ст.1216 ЦК України є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Згідно ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст.1221 ЦК України). За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ст. 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні відповідні правовстановлюючі документи. У відповідності до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З огляду на викладене, враховуючи, що позивачка прийняла спадщину в установлений законом строк, але не може реалізувати своє право на оформлення спадкових прав в позасудовому порядку, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved