Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16 червня 2004 року було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON]. Вони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Протягом останніх 4 років сімейне життя поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен має різні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідач нехтує сімейними цінностями та за його ініціативи між подружжям постійно виникають сварки, свідком яких є також донька, що негативно впливає на її психічний стан. Окрім того відповідач часто вживає алкогольні напої. Позивач вважає неможливим підтримання подальших сімейних відносин та просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснила, що не проживає разом з відповідачем останні 4 роки. Весь цей час вона мешкала разом з дитиною в [ADDRESS]. Спочатку переїхали до Дніпродзержинську у зв'язку з навчанням доньки, але потім відносини з чоловіком погіршилися і зараз вони не мають жодних спільних інтересів. Влітку 2014 року намагалася налагодити відносини з чоловіком, проте відносини між ними не покращились. Окрім того з початку 2015 року вона мешкає однією сім'єю з іншим чоловіком, дитина також проживає разом з нею. Вважає, що відповідачу взагалі байдуже їхнє майбутнє, тому вважала примирення неможливим, оскільки це суперечить її інтересам. Жодних перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачу вона не чинить. Спору про поділ майна не має. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі. В письмових запереченнях позов не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вважає, що непорозуміння, які виникають з дружиною не є підставою для розірвання шлюбу та вважає, що несподіване розірвання відносин між батьками негативно вплине на психологічний стан дитини. Просив суд врахувати тривалість шлюбу, наявність малолітньої дитини та відмовити позивачу у задоволенні позову про розірвання шлюбу. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, наполягала на тому, що збереження шлюбу необхідне в інтересах дитини. Дійсно останні 4 роки подружжя не проживало разом, проте не через їх відносини,а зв'язку з навчанням доньки. Звернувшись до суду з позовом про розірвання шлюбу, позивач перешкоджає спілкуванню відповідача з донькою, проте до органів опіки та піклування з цього приводу не звертався. Спір про місце проживання дитини позивач має намір вирішити в судовому порядку. Спору про поділ майна не має. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 26 червня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] виконкомом Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за № 17 та видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] (а.с. 5). Сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с.8). Подружжя не проживає разом останні 4 роки, проте фактично шлюбні відносини припинено з січня 2015 року і з того часу сторони стосунки не підтримують та не ведуть спільне господарство. Дана обставина визнана сторонами, а тому згідно зі ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння подружжя та небажання позивача зберегти шлюб. Також в судовому засіданні позивач підтвердила, що фактично мешкає однією сім'єю з іншим чоловіком, що також не заперечувала представник відповідача. Суд вживав заходи для примирення подружжя та надавав час на примирення протягом двох місяців, проте за цей час позивач від позову не відмовилася та наполягала на розірванні шлюбу. Таким чином, фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. При цьому суд не приймає до уваги заперечення відповідача та його представника проти розірвання шлюбу, оскільки згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Окрім того, подальше збереження шлюбу, на думку суду, суперечить моральним засадам суспільства, оскільки позивач фактично створила нову сім'ю з іншим чоловіком. У зв'язку з чим суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та не відповідає принципу добровільності шлюбу. Також суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що збереження шлюбу необхідне в інтересах дитини, оскільки як було встановлено судом останні чотири роки дитина фактично проживала разом з матір'ю та окремо від батька. В той же час згідно з ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. А тому вимоги позивача про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про поділ майна подружжя не має. Спір про місце проживання дитини відповідач має намір в майбутньому вирішити в судовому порядку. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивачем було понесено судові витрати, а саме сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.1), суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені нею судові витрати.

Outcome: approved