Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] майнову шкоду завдану вчиненням відносно неї кримінального правопорушення загальною сумою 3826 грн. 42 коп., з яких: 2613 грн. 26 коп. витрати на лікування, 1102 грн. 77 коп. - доходу втраченого внаслідок ушкодження здоровя фізичної особи-підприємця та 110 грн. 39 коп. дорожні витрати. На обгрунтування вимог зазначила, що внаслідок злочинних дій [PERSON] їй було завдане тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішньої лодижки лівої голені. За вказані дії вироком Конотопського міськрайонного суду від 18.04.2013 року [PERSON] був притягнутий до кримінальної відповідальності за ст.128 КК України необережне заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Після спричиненої травми вона неодноразово проходила курс лікування. Останній раз у Конотопській ЦРЛ у період з 02 по 17 липня 2013 року у травматологічному відділенні та з 11 по 23 липня 2014 року хірургічному відділенні. Вважає, що дане лікування є наслідком отриманої від [PERSON] травми, а тому просить стягнути понесені нею витрати та втрачений доход. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] заперечують задоволенню вимог, при цьому, кожен окремо, пояснив, що не спростовуючи факту заподіяння [PERSON] позивачу тілесних ушкоджень у вигляді перелому лівої лодижки причинного звязку між нанесеною травмою та подальшим курсом лікування не встановлено, а тому позов є безпідставним. Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, що завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Судом встановлено, що внаслідок злочинних дій [PERSON] позивачу було завдане тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішньої лодижки лівої голені. За вказані дії вироком Конотопського міськрайонного суду від 18.04.2013 року [PERSON] був притягнутий до кримінальної відповідальності за ст.128 КК України необережне заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості (а.с.26-31). Судом також встановлено, що [PERSON] проходила курс лікування у Конотопській ЦРЛ у період з 02 по 17 липня 2013 року у травматологічному відділенні та з 11 по 23 липня 2014 року хірургічному (а.с.4,6). Як запевняє позивач необхідність лікування у наведені періоди є наслідком заподіяної [PERSON] травми, а тому і просить стягнути з відповідача понесені витрати на лікування, дорожні витрати та втрачений доход. Отже, для стягнення наведених витрат необхідно встановити, що зазначений період лікування позивача був повязаний із заподіяною раніше відповідачем травмою, тобто встановити причинний звязок між нанесеною травмою і подальшим її лікуванням. За приписом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З метою сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи судом, за клопотанням позивача, була призначена судова-медична експертиза на предмет наявності причинного звязку між нанесеною [PERSON] травмою та подальшим проходженням у вказаний період курсу лікування. Проте, у звязку з відмовою позивача від оплати ухвала про призначення експертизи скасована. За таких обставин визнано необхідним допитати лікарів у яких [PERSON] проходила лікування. Так, у період з 02 по 17 липня 2013 року позивач перебував на лікуванні у травматологічному відділенні Конотопської ЦРЛ під наглядом лікаря-травматолога [PERSON] Останній пояснив, що [PERSON] лікувалася внаслідок після операційного загноєння рани, яке ніяким чином не повязане з переломом лодижки лівої голені. Лікар-хірург [PERSON], який здійснював лікування позивача у період з 11 по 23 липня 2014 року у хірургічному віддділенні Конотопської ЦРЛ, пояснив, що [PERSON] у наведений період перебувала на лікуванні з діагнозом посттромбофлебітичний синдром лівої нижньої кінцівки. Дане захворювання не може бути наслідком раніше отриманого перелому лодижки, оскільки є хронічною венозною патологією, обумовленою перенесенним гострим тромбозом глибоких вен. Отже, судом не встановлений, а позивачем не доведений причинний звязок між завданим тілесним ушкодженням і подальшим лікуванням, що є підставою для відмови у задоволенні вимог.

Outcome: dismissed