Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в порядку\~ст. 317 ЦПК Україниіз заявою про встановлення факту смерті матері [PERSON], [INFO], яка померла 23.12.2018 року у м. СорокинеЛуганської області. У проведенні реєстрації факту смерті [PERSON] районним відділом державної реєстрації атів цивільного стану Головного територіального управлінняюстиціїу Луганській області, їй було відмовлено, оскільки предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення зазначеного факту зумовлене необхідністю отримання свідоцтва про смерть для реалізації спадкових прав. Заявник у судове засідання не зявилася, просила розглянути справу за її відсутності. Представник заінтересованої особи - Станично Луганськогорайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області - у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. Суд, дослідивши письмовіматеріали справи, приходить до наступного висновку. Родинний звязок заявниці [PERSON] з померлою [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження заявниці серії ІІІ- ЯР № 683904, виданим 24.12.1958 року /а.с. 8/, згідно якого 20.01.1957 року народилася [PERSON] та її матірю є [PERSON], та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-ЕД № 390777, яке видане 12.05.1993 року/а.с.9/, з якого слід, що [PERSON] 14.10.1978 року уклала шлюб з [PERSON] та їй присвоєно прізвище «Кравченко». Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, від 18.05.2017 року УСЗН Міловської районної державної адміністрації, заявниця фактично мешкає за адресою: [ADDRESS], 92500. /а.с.7/. Згідно довідки про причину смерті № 311 від 25.12.2018 року, виданої на тимчасово непідконтрольній території України, а саме у м. Сорокине Луганської області, [PERSON] померла 23.12.2018 року, причина смерті: хронічна серцева недостатність ІІІ, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба. /а.с.12/. Окрім того, смерть [PERSON] підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть № 311 від 25.12.2018 року /а.с. 11/ та свідоцтвом про смертьБалашової Є.І. серії І-ВВ № 075271, виданим26.12.2018 року/а.с.13/, які також видані на непідконтрольній території України.. Згідно копії паспорту [PERSON] серії ЕМ № 979295, вона була громадянкою України. /а.с. 10/. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~«Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.» Суд приймає до уваги висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.\~ Суд оцінює надані документи як докази, на підставі яких можливо встановити\~\~наявність факту смерті не зважаючи на те, що вони видані на тимчасово непідконтрольній території України і не відповідають встановленому зразку. Відповідно до п. 8 ч.1\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факт у смерті особи в певний час у\~\~разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ч.1\~ст. 317\~\~ ЦПК України\~вбачається, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. За змістом\~ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою, 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання». Відповідно п.10\~Постанови Пленуму Верховного суду України №5\~\~від 31 березня 1995 року\~\~«Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~зазначено, що суди можуть встановити факти реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадського стану». Факт такої відмови підтверджується листом Станично Луганського районного відділу ДРАЦС./а.с.14/. Згідно до п. 13\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року\~\~«Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Таким чином, заявницею було доведено, що вона є [PERSON], яка померла23.12.2018 року у м. Сорокине Луганської області, що на непідконтрольній території України, тому її вимогизаконні та підлягають задоволенню. Однак, стосовно вимоги, щодо місця проживання померлої за адресою:Луганська область, м. Сорокіно, вул. Баракова, буд. 37, суд приходить до висновку, що в цій частині вимог не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано документів, які б підтверджували факт саме проживання померлої за вказаною адресою, а не її прописки. Також в заяві мається неточність в написанні місця народження померлої, а саме замість «Петропавловського району» вказано «Петропавлівського району», та зазначено: «РФ», а тому суд приходить до висновку, що в рішенні необхідно правильно вказати місце народження на підставі паспортних даних, які надані суду як письмовий доказ, а саме, «Петропавловського району». На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial