Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду із позовною заявою до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що рішенням Рівненського міського суду від 14.05.2020 року у справі № 569/1718/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу і на сьогоднішній день проживає разом з нею в будинку, який належить її бабусі [PERSON] . На сьогоднішній день вони з відповідачем не змогли дійти згоди щодо місця проживання їхньої дитини - [PERSON] . Син виховується в Закладі дошкільної освіти (ясла-садок) №6 (м. Рівне) Національної поліції України, вона приводить і забирає дитину з даного дитячого садочку, відвідує батьківські збори та свята дитини . Вона є повністю дієздатною, здоровою фізичною особою; ніколи не притягувалась до будь-якої відповідальності; має стабільний дохід і постійне місце проживання, що дає можливість забезпечити всі матеріальні потреби дитини.. Спиртними напоями не зловживає, добре ставиться до сина, турбується про нього, знає весь розпорядок дня дитини і особливості організму, проводить спільний час із сином, відвідує лікарів. За місцем проживання нею створені для сина комфортні умови для життя, виховання та розвитку. Відповідач, в свою чергу, під час спільного сімейного життя взагалі не цікавився життям дитини, не займався його вихованням, уникав виконання своїх батьківських обов`язків, час від часу вживав спиртні напої і постійно влаштовував сімейні конфлікти. Син негативно реагує на батька та не бажає проживати з ним . Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Додатково пояснила, що майже рік разом не проживають, відповідач не заперечував, щоб дитина проживала з нею, проте вважає, що дане питання слід урегулювати рішенням суду. Представник позивачки адвокат Хмара М.В. позовні вимоги підтримала в межах доводів позовної заяви, просила позов задовольнити. Пояснила, що її довірителька зверталася до відповідача з метою нотаріально узгодити питання про визначення місця проживання дитини та участь батька у вихованні дитини, проте дане питання не було врегульоване поза межами суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Ним було подано до суду письмовий відзив. Свою правову позицію обґрунтовував тим, що з січня 2020 року по даний час його син [PERSON] постійно проживає з матір`ю за її фактичним місцем проживання по [ADDRESS] . За цей період часу не дивлячись на те, що місце проживання їхнього сина офіційно зареєстровано за його адресою у [ADDRESS] , однак, він жодним чином не заперечував проти проживання дитини з матір`ю, не чинив жодних перешкод у цьому, не вчиняв жодних дій, які б перешкоджали позивачці чи дитині у здійсненні будь-яких їхніх прав чи інтересів, оскільки глибоко переконаний , що малолітня дитина має проживати з матір`ю, а батько, які б стосунки не склалися між матір`ю і батьком дитини, зобов`язаний опікуватися дитиною, брати активну участь у її утриманні та вихованні. Саме тому питання щодо місця проживання сина ніколи не піднімалося, і ними не обговорювалося . Доводи позивачки, що вони не змогли дійти згоди щодо місця проживання дитини, не відповідають дійсності і спростовуються його письмовою заявою до органу опіки та піклування щодо того, що він не заперечує , щоб син проживав з матір`ю. Таким чином, звернення позивачки до суду з даним позовом є безпідставним, грунтується не на законних підставах, а виключно на її особистих амбіціях , які виражаються у звичайному небажанні звертатися до нього , як до батька дитини , за відповідними дозволами, які у певних ситуаціях має дати батько дитини, наприклад, щодо виїзду сина за кордон . Вважає, що за таких обставин витрати по справі має нести сама позивачка. Представник відповідача адвокат Сурікова С.І. в судовому засіданні позов визнала не заперечила проти задоволення позову, проте заперечила проти підстав звернення до суду. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, будучи повідомленим про час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання не з`явився. Згідно поданого до суду висновку № 08-1000 від 04.09.2020р. вважають за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Представник третьої особи Рівненської міської ради , будучи повідомленим про час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання не з`явився. Ухвалою суду від 29.09.2020 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. В судовому засіданні було задоволено клопотання представника позивачки адвоката Хмари М.В. про долучення до матеріалів справи письмових доказів. Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що 03.04.2015 р. складено відповідний актовий запис № 870, зареєстрований Рівненським міськрайонним відділом ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів ). Рішенням Рівненського міського суду від 14.05.2020 року у справі № 569/1718/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Вказаним рішенням суду було встановлено, що відповідач вчиняв стосовно позивачки фізичне насильство, яке призвело до погіршення та припинення сімейних відносин. Судом встановлено, що син сторін [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] в будинку за адресою [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №10391614 від 07.10.2013 р. Згідно педагогічної характеристики дитини, [PERSON] відвідує дитячий садок «Чебурашка» з 2018 р., дитина завжди охайна, доглянута. Головну роль у вихованні дитини виконує мама [PERSON] . Вона спілкується з вихователями, цікавиться життям дитини в садочку, допомагає дитині у виконанні навчальних завдань, бере участь у батьківських зборах і заходах, що організовуються в дошкільному закладі. Дитину до садочка приводять і забирають: мама, бабуся та дідусь. Встановлено, що [PERSON] надає операторські послуги з обробки обслуговування вхідних/вихідних контактів згідно договору № ЦБПКК000120 від 24.04.2020 р. укладеного між ТОВ «ПРЕТТІ КУЛ КОНТАКТ» та [PERSON] . Згідно довідки від 20.03.2020р. № 01-15/121, виданої Рівненським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді [PERSON] та її син [PERSON] з 05.03.2020р. перебувають під соціальним супроводом Рівненського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Рівненськгго міськвиконкому, як сім`я, що опинилася у складних життєвих обставинах, з метою подолання наслідків психотравматичних подій від пережитого домашнього насильства. Рішенням Рівненського міського суду від 17.09.2020 року ухвалено видати обмежувальний припис щодо [PERSON] , [INFO] , строком на три місяці, яким визначено тимчасові обмеження його прав, а саме: - заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання [PERSON] та місці проживання спільного сина [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , за винятком встановлених розпорядженням міського голови № 680-р від 2 вересня 2020 року днів та побачень з дитиною; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та сином [PERSON] , [INFO] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, за винятком встановлених розпорядженням міського голови № 680-р від 2 вересня 2020 року днів та годин побачень з дитиною. З дослідженого судом висновку органу опіки вбачається, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син [PERSON] . За позовом [PERSON] рішенням Рівненського міського суду від 14.05.2020 у справі № 569/1718/20 шлюб між батьками дитини був розірваний. Місце проживання дитини під час розгляду справи не визначалося. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився проживати з матір`ю. Мати [PERSON] , 1994 р.н., зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Фактично з малолітнім сином [PERSON] проживає у будинку своєї бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Помешкання з усіма зручностями. За вказаною адресою хлопчик забезпечений усім необхідним для проживання, виховання і розвитку. Дитина займає окрему кімнату, в якій є місце для сну та відпочинку. Малолітній забезпечений одягом та іншими необхідними речами, продуктами харчування. [PERSON] має багато іграшок, дитячих книжок. Мати [PERSON] працює та має самостійний дохід. Під час бесіди з працівниками служби малолітній [PERSON] повідомив, що надалі хоче проживати з мамою. Батько [PERSON] , 1993 р.н., надав службі у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради пояснення, в якому вказав, що не заперечує проти визначення місця проживання сина [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначають, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п. 1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини). У ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» передбачено, що кожна людина, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 Сімейного кодексу України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 Сімейного кодексу України), у тому числі й на рівне виховання батьками. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом ст. 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року. Ухвалюючи рішення в справі «М. Є. проти України» від 11 липня 2017 року, Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Також ЄС в своєму рішенні у справі «М.С. проти України» зробив висновок, що під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватися ст. 51 Конституції України, яка гарантує кожному з подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. У відповідності з ч.ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У зв`язку з цим зазначений орган необхідно залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог . Велика Палата ВС відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 Сімейного кодексу України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судді Великої Палати ВС вважають, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Велика Палата ВС зауважує, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, і не є частиною національного законодавства України. А законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Таким чином, аналізуючи в сукупності достовірно встановлені судом докази і враховуючи інтереси дитини, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позову [PERSON] та визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного, ст.ст. 141,150, 160 СК України,

Outcome: approved