Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання правочину дійсним та визнання права власності на квартиру, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.12.2001 року [PERSON] придбав у [PERSON] за договором купівлі-продажу квартиру №1, що розташована по вул. Козіївка, 12 в м. Лебедині Сумської області. Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований Лебединським відділом реєстрації Української товарної біржі. В подальшому [PERSON] зареєстрував своє право власності на вказану квартиру в бюро технічної інвентаризації. Після продажу квартири відповідачка звільнила її та передала ключі. З того часу [PERSON] користується придбаною квартирою, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує її в належному санітарно-технічному стані. На момент укладення вказаного договору купівлі-продажу сторони не знали про те, що він підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинний Закон України «Про товарну біржу» відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. Тому представник позивача просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири №1, що розташована по вул. Козіївка, 12 в м. Лебедині Сумської області від 08.12.2001 року укладений між [PERSON] та [PERSON], а також визнати за [PERSON] право власності на вказану квартиру. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися. Представник позивача в адресованій суду заяві просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачка в наданій заяві вказала, що проти задоволення позову не заперечує, справу також просить розглянути у її відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не зявився і від нього не надійшло повідомлення про причину неявки. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги повязані зі спорами про право власності на нерухоме майно, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. 08.12.2001 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири №1, що розташована по вул. Козіївка, 12 в м. Лебедині Сумської області. Зазначений договір був зареєстрований Лебединським відділом реєстрації Української товарної біржі за реєстраційним номером 185833 від 08.12.2001 року (а.с. 9). З технічного паспорта на квартиру№1, що розташована по вул. Козіївка, 12 в м. Лебедині Сумської області, вбачається, що її власником зазначений [PERSON] (а.с. 10-11). З будинкової книги для прописки громадян, вбачається, що в квартирі №1, яка розташована по вул. Козіївка, 12 в м. Лебедині Сумської області, зареєстрований [PERSON] з 30.10.2002 року (а.с. 11-15). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 4 ЦК Української РСР, цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Відповідно до ст. 41 ЦК Української РСР, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Згідно зі ст. 153 ЦК Української РСР, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 227 ЦК Української РСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що на час укладення позивачем та відповідачкою договору купівлі продажу квартири існували суперечливі норми законодавства, якими по-різному врегульовувався порядок укладення даного виду договорів, зокрема щодо їх нотаріального посвідчення. Разом з тим, суд вважає, що норма ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» є спеціальною, тому саме вона підлягає застосуванню в даних правовідносинах. Згідно п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, позивач зі свого боку виконав взяті на себе зобовязання, сплативши вартість придбаного майна та прийняв його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі передумови для визнання дійсним даного договору та визнання за [PERSON] права власності на спірне майно.

Outcome: approved