Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 09.11.2001 року, актовий запис №1462. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали в повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на те, що в позивача з відповідачем часто виникають непорозуміння, у них різні погляди та інтереси на життя і сім'ю. На примирення не згідна. Сина [PERSON], [INFO], просила залишити на проживання з нею. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти розірвання, вказавши на те, що він бажає зберегти сім'ю та відсутні підстави для розірвання шлюбу, а дитина повинна проживати з батьком спільно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.11.2013 року, виданого відділом РАЦСу Івано-Франківського міського управління юстиції, між позивачем та відповідачем зареєстрованого шлюб (а.с.6) Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], що посвідчується копією Свідоцтва про народження (а.с.7). В ході судового розгляду справи встановлено, що між позивачем та відповідачем постійно виникало непорозуміння, шлюб існує формально, позивач зазначила про те, що їхні цінності та погляди на життя суттєво відрізняються. Позивач також зазначила про те, що зі сторони відповідача є фізичний та психологічний примус в сімейних відносинах. Згідно з ч. 2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. В ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України). Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). В судовому засіданні відповідач заперечив проти розірвання шлюбу, просив відмовити в задоволенні позову, оскільки він бажає зберегти сім'ю. Вважав , що позивач повинна сама зазначити факт підтримання позовних вимог, а тому було судом визначено явку позивача обов'язкову. Однак, позивач в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги про розірвання шлюбу, вказуючи однією із причин розірвання шлюбу позивач вказала те, що відповідач дозволяв собі застосовувати щодо неї фізичну силу. Окрім того, збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1. ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Також суд звертає увагу на те, що ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.03.2014 року було зупинено провадження у справі та надано сторонам строк для примирення на 3 місяці. Але як було підтверджено позивачем в судовому засіданні, вона з відповідачем примиритися не бажає. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що збереження сім'ї є неможливим, миритися вони не бажають, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, в тому числі інтересам позивача, а збереження шлюбу є недоцільним. З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Позивач просила залишити проживати з нею неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved