Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, посилаючись на те, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі присуджено стягувати з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів з громадян до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18.04.2005 року. Стягнення аліментів з відповідача відбувалося в порядку виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2-1307/2005 року, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області. У зв`язку з досягненням нашим сином повноліття, відповідач перестав сплачувати аліменти з січня 2021 року. На даний час наш син, який проживає з нею мною та перебуває на її повному утриманні, продовжує навчання у Черкаському політехнічному технікумі, що підтверджується відповідною довідкою закладу освіти. Просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Зелений Бір, Васильківського району, Київської області, на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення двадцяти трьох років. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, дружина на даний час не працює, він отримує дуже маленьку заробітну плату. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі № 2-1307/2005 стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів з громадян до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18.04.2005 року. Стягнення аліментів з відповідача відбувалося в порядку виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2-1307/2005 року, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області. У зв`язку з досягненням сином повноліття, відповідач перестав сплачувати аліменти з січня 2021 року. На даний час повнолітній син проживає разом з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Відповідно до довідки від 22.07.2021 року № 07 [PERSON] дійсно навчається в Черкаському політехнічному коледжі на 4 курсі в групі ЕА 4-1 з 01.09.2018 на денній формі навчання за рахунок державного замовлення. Термін навчання закінчується 30.06.2022 року. Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той із батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, при розгляді вказаної категорії справ суду необхідно встановити сукупність таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 роки; 2) продовження нею навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у відповідача можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що позивач надає своєму сину матеріальну допомогу. При винесенні даного рішення суд враховував, що відповідач [PERSON] є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я, його працездатність, те що він не є інвалідом, не має тяжких захворювань (відсутність доказів, які могли б спростувати встановлені дані факти). Також суд враховує той факт, що відповідач має на утриманні двох неповнолітніх дітей, його дружина на даний час не працює, офіційно працює та отримує заробітну плату у розмірі 6000 грн. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік», у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить: з 1 липня - 2379 гривень. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із розрахунку наявності такої можливості у батьків надавати таку матеріальну допомогу. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, оскільки судом було встановлено, що повнолітній син проживає зі своєю матір`ю, перебуває на її утриманні та потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, а відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги у добровільному порядку, та враховуючи матеріальний стан відповідача, з урахуванням принципів розумності та справедливості, забезпечення найкращих інтересів дитини, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду з 04.08.2021 року і до закінчення навчання, але не більше чим до досягнення двадцяти трьох років. Крім того, в порядку, визначеному ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 980 грн. Також, суд вважає за необхідне на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: approved