Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що вона є єдиним законним представником (опікуном) своєї малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Заявлені вимоги заявник обґрунтовує тим, що вона є матір`ю своєї рідної доньки [PERSON] , яка народилась [INFO] . Заявник стверджує, що на час народження дитини вона в шлюбі не перебувала. Прізвище, ім`я та по батькові батька дитини у відомостях про батька внесені з її слів згідно ст. 135 СК України, вказавши батьком дитини [PERSON] . Через те, що батька дитини встановити неможливо, опіка над донькою не призначалась. Заявник вказує, що 14.02.2020 вона уклала шлюб з громадянином Ізраїлю [PERSON] . На теперішній час вона має намір з дитиною виїхати на постійне місце проживання до держави Ізраїль та надати дозвіл на усиновлення її дитини чоловіком. Проте на території Ізраїлю для цього недостатньо витягу з державного реєстру актів цивільного стану та її письмового підтвердження факту запису даних про батька з її слів, оскільки Ізраїль та Україна входять до числа держав, які зв`язані Гаазькою конвенцією «Про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей». Для настання правових наслідків для отримання громадянства дитиною, усиновлення доньки її чоловіком, згідно законодавства Ізраїль необхідно рішення суду України про встановлення факту, що вона є єдиним законним представником (опікуном) дитини. Вона має офіційну письмову вимогу компетентного органу держави Ізраїль про те, що для вирішення питання встановлення статусу малолітньої її доньки для подальшого усиновлення дитини теперішнім її чоловіком повинне бути винесене рішення українським судом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.01.2021 року заява [PERSON] була залишена без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали (а.с. 19, 20). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.01.2021 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 26, 27). 19 березня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 49, 50). В судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали вимоги заяви та викладені у ній обставини. Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Про причини неявки представника заінтересованої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації суд не повідомлено. Заінтересована особа Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) суду подав заяву про розгляд справи без участі їхнього представника (а.с. 40). Суд, вислухавши пояснення заявника, її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; становлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 03.06.2020 Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] народилась [INFO] у місті Горлівка Донецької області, про що 18.05.2007 року Калінінським відділом державної реєстрації актів Центрального стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області було складено відповідний актовий запис № 46, батьки вказані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 5). Відповідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 10.03.2021 № 00029851759, державна реєстрація актового запису про народження дитини [PERSON] , дата народження - [INFO] , проведена відповідно до частини 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). Відомості про батька: [PERSON] . Відомості про матір: [PERSON] , дата народження - [INFO] , громадянка України. Відомості про батька записані за вказівкою заявника на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 43-44). За нормою частини 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (у редакції на час реєстрації народження дитини заявника), при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Заявник [PERSON] 14 лютого 2020 року зареєструвала шлюб з громадянином Держави Ізраїль [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 13). За повідомленням заявника, вона не може виїхати з дитиною на постійне місце проживання до свого чоловіка в Ізраїль та надати чоловіку дозвіл на усиновлення дитини, оскільки за законами Держави Ізраїль для цього необхідне судове рішення на підтвердження статусу одинокої матері, тобто, що вона є єдиним опікуном своєї дитини. За змістом ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статті 3, 11 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року покладають на Держави - учасниці цієї Конвенції зобов`язання забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, також вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону. Вимога Конвенції ООН про права дитини обумовлена потребою забезпечити вирішення питань, що стосуються виховання і піклування про дитину, у легітимний спосіб і таким чином гарантувати стабільне життя дитини і впорядкованість її відносин з батьками чи іншими піклувальниками. Багатостороннім міжнародним договором, спрямованим на захист дитини від незаконного переміщення чи утримання, є Гаазька Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року, до якої приєдналися Україна та Ізраїль. У Гаазькій Конвенції вживаються поняття «право піклування» і «право доступу», тлумачення яких обмежено виключно цілями Конвенції. Так, «право піклування» охоплює права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини, а «право доступу» включає право спілкуватися з дитиною, у тому числі переміщувати дитину на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання (стаття 5 Конвенції). Право піклування в контексті Конвенції охоплює не лише визначення місця проживання дитини, а й вирішення питань про тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон. Тобто, наявність документа, що визначає місце проживання дитини з одним із батьків, не є підставою для зміни дитиною держави проживання цим з батьків одноособово. Зміна країни проживання дитини вимагає окремого узгодження з тим з батьків, який проживає окремо (а за відсутності - потрібен дозвіл суду), адже такий переїзд, як правило, спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичного соціального, культурного, мовного середовища дитини, тобто впливає на питання, пов`язані з її подальшим життям, розвитком і вихованням. На підтвердження заявлених вимог щодо необхідності встановлення вищевказаного факту [PERSON] подала відповідь з Відділу реєстрації населення, еміграції та перетинання кордону Нетанія Міністерства внутрішніх справ Держави Ізраїль від 01.12.2020 у справі № FН194011, яка надавалась на запит її чоловіка [PERSON] про возз`єднання сім`ї, у якій зазначено, що для обговорення заяви про статус для [PERSON] та її неповнолітньої доньки [PERSON] має бути винесено та подано рішення суду, в якому зазначено, що мати є опікуном неповнолітньої дитини, а не заяву, яку подав її чоловік (а.с. 45-46). Згідно ст. 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цвітного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України (у редакції на час реєстрації народження дитини заявника), якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини; 3) за рішенням суду. Визначення походження дитини проводиться в момент державної реєстрації її народження, яке має бути здійснене у відповідності до ст. ст. 144-147 Сімейного кодексу України. Згідно частини 2 ст. 147 СК України, по батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком. Відповідно ст. 242 Цивільного кодексу України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа. Оскільки заявник [PERSON] є матір`ю доньки - [PERSON] , то відповідно до закону вона є законним представником своєї дитини, тому суд вважає можливим встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , є єдиним законним представником своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . З огляду на вищевикладене, заявлені вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, заява є обґрунтованою, тому підлягає задоволенню. Встановлення вказаного факту необхідно заявнику для виїзду її з дитиною на постійне проживання до країни Ізраїль та усиновлення дитини чоловіком заявника.

Outcome: approved