Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третьої особи Тячівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право на житло та зняття з реєстраційного обліку. В позовній заяві зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 18 травня 2011 року їй в цілій часині належить на праві приватної власності домоволодіння - житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS]. У вказаному житловому будинку зареєстроване місце проживання її брата [PERSON], який вже 15 років не проживає по місцю реєстрації і його місцезнаходження невідоме ні їй, ні органам місцевої влади. Це підтверджується довідкою виконкому Солотвинської селищної ради за №1539 від 26.08.2015 року. Будь-якої домовленості між нею та відповідачем про збереження за ним житлової площі на період його відсутності по місцю зареєстрованого проживання не існує. На даний час паспортна реєстрація [PERSON] у її будинку шкодить її інтересам та не дає можливості в повній мірі використовувати свої права. Зокрема, вона не має можливості оформити субсидію, адже її оформлення та сума субсидії залежить від кількості мешканців, які зареєстровані в будинку та сукупності їх доходів. У добровільному порядку відповідач заяву про зняття його з реєстраційного обліку не подає. На даний момент відповідач [PERSON] не проживає у житлі, яке належить їй на праві власності, більш тривалий термін ніж той, протягом якого за ним зберігається право на користування жилим приміщенням в будинку. З огляду на вищенаведене, відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування житлом та проживання у житловому будинку [ADDRESS] у зв'язку з його відсутністю по місцю реєстрації місця проживання більше року. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом у будинку [ADDRESS] та зобов'язати Тячівський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області зняти відповідача з реєстраційного обліку в даному житловому будинку. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.. Представник Тячівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився повторно, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 18.05.2011 року, виданого виконкомом Солотвинської селищної ради та згідно витягу про державну реєстрацію прав від 03.06.2011 року за №30188751, є власником домоволодіння [ADDRESS] Тячівського району Закарпатської області. Довідкою виконавчого комітету Солотвинської селищної ради від 26 серпня 2015 року за №1539 стверджено, що [PERSON], [INFO], який зареєстрований в [ADDRESS], тривалий час (більше п'ятнадцяти років) не проживає по місцю реєстрації і його місце знаходження не відоме. Відповідно до письмового повідомлення Тячівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області від 04.09.2015 року за №2824 в будинку [ADDRESS], значиться зареєстрованим [PERSON], [INFO]. Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Так, у відповідності до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності і власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира ( ст.ст. 379 , 382 ЦК України). Права власника жилого будинку , квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання , проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Передбачаючи право власника жилого будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника чи членів його сім'ї до нового власника в частині збереження права користування житлом. Згідно ст.405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також, в судовому засіданні матеріалами справи стверджено, що відповідач [PERSON] вже більше п'ятнадцяти років не проживає в належному позивачці [PERSON] будинку [ADDRESS] Згідно до ст.60 Цивільного Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. А згідно до ст.ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що позивачкою доведено факт порушення з боку відповідача [PERSON] її права користування та розпоряджання своїм майном, а саме будинком [ADDRESS], оскільки відповідач значиться зареєстрованим в її будинку, а тому позовні вимоги в частині визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на житло в будинку [ADDRESS] Закарпатської області, України, слід задовольнити. Що стосується позовних вимог щодо зобов'язання зняття відповідача з реєстраційного обліку, то відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, який набрав чинності з 15 січня 2004 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У разі якщо особа з поважної причини не може самостійно звернутися до органу реєстрації, зняття з реєстрації може бути здійснено за зверненням іншої особи на підставі доручення, посвідченого в установленому порядку. А згідно до ст.. 16 цього Закону місце проживання особи, яке на день набрання чинності цим Законом підтверджувалося пропискою, вважається зареєстрованим. Оскільки після визнання відповідача таким, що втратив право на житло у будинку [ADDRESS], позивачка не зверталася з вимогами до органу реєстрації про зняття відповідача з реєстраційного обліку і їй не відмовлялося в цьому, то вимогу позивачки щодо зобов'язання зняття з реєстраційного обліку відповідача [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS], суд вважає передчасною, а тому в задоволенні вимог в цій частині слід відмовити. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивачку.

Outcome: partial