Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну частку (пай). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в період з 1992 року до 1995 року позивач працювала в КСП ім.Шевченка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Вона була включена до списків пайщиків підприємства, якому згідно з рішенням Першотравенської сільської ради від 28 березня 1995 року було передано у колективну власність 4964,5 гектарів землі для сільськогосподарського використання, про що 3 квітня 1995 року видано державний акт на право колективної власності на землю. В сільській раді позивач дізналася про можливість виділення їй земельної ділянки з земель запасу. Сертифікат про право на земельну частку (пай) позивач не отримувала, оскільки на момент оформлення ти видачі сертифікатів в КСП вона вже не працювала. На підставі вищевикладеного [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку (пай) для сільськогосподарського використання на території Першотравенської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суду пояснив, що дійсно позивач була у списках пайщиків колгоспу, проте на момент розпаювання земель та оформлення сертифікатів на земельні частки (паї) позивач вже не працювала, а тому не отримала сертифікат. На території Першотравенської сільської ради є землі запасу, за рахунок яких можливо виділити земельну ділянку позивачу. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Управління держгеокадастру у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечувала, пояснюючи це тим, що позивач дійсно була включена до списку пайщиків, а тому має право на отримання земельної частки (паю). Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до трудової книжки [PERSON] до 25 вересня 1995 року вона працювала в КСП ім..Шевченка (а.с.4). 3 квітня 1995 року на підставі рішення Першотравенської сільської ради від 28 березня 1995 року № 17 КСП ім..Шевченка було передано у колективну власність 4964,5 гектарів землі для сільськогосподарського використання та видано державний акт на право колективної власності на землю (а.с.5). Згідно з додатком до державного акту [PERSON] була включена до списку пайщиків КСП ім..Шевченка (а.с.6). Довідкою ТОВ «Шевченко-Плюс» підтверджується, що [PERSON] на момент виготовлення державного акту на землю значилась в списках на розпаювання, а на момент паювання землі в натурі 5 лютого 1997 року в списках не значилась, так як на той час не працювала в КСП ім..Шевченка (а.с. 8). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. При цьому відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року, член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження її права на земельну частку (пай), як колишнього члена КСП ім..Шевченка, незважаючи на те, що сертифікат про право на земельну частку (пай) вона не отримувала. Згідно з довідкою виконавчого комітету Першотравенської сільської ради від 25 листопада 2016 року на території ради є землі резерву та запасу, що надає змогу для виділення часток (паїв) (а.с.7). Довідкою виконавчого комітету Першотравенської сільської ради від 3 січня 2017 року передбачено, що на території сільської ради розмір земельної частки (паю) складає 6,35 умовних кадастрових гектарів (а.с.18). Разом з тим суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про визнання за нею права власності на земельну ділянку, оскільки відповідно до положень ст. 81 Земельного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право власності на земельну ділянку виникає після виділення її в натурі, а у позивача виникло лише право на земельну частку (пай) з метою подальшого виділення в натурі земельної ділянки у відповідності до чинного законодавства. А тому позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до такого висновку. під час подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.(а.с.1). Згідно з довідкою виконавчого комітету Першотравенської сільської ради від 3 січня 2017 року вартість паю на території сільської ради становить 148585 грн. 88 коп. Отже, відповідно до положень ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову - 148585 грн. 88 коп. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції закону на момент подання позову) ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви з вимогами майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, на момент зверненння до суду позивач мала сплатити судовий збір в сумі 1485 грн. 86 коп. А тому недоплачена сума судового збору підлягає стягненню з позивача в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial