Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, за час якого [INFO] у них народився син [PERSON] . Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 27.06.2002р. з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), по день його повноліття. Однак, відповідач протягом тривалого часу аліменти не сплачує, внаслідок чого станом на 01.07.2017р. виникла заборгованість по сплаті аліментів в сумі 44509,30грн., яку позивач, посилаючись на приписи ст.ст.187, 194 СК України, просить стягнути з відповідача з урахуванням пені за період з 27.06.2002р. по 01.07.2017р. в розмірі 13650,87грн.. В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання також не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій позов не визнав, посилаючись на те, що він досі сплачує аліменти на утримання сина за рішенням суду до його повноліття, при цьому, справу просив розглянути без його участі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановив наступне: відповідач є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , якому на час розгляду справи виповнилося 17 років, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 29.04.2002р. (а.с.6), який на час розгляду справи проживає біля позивача, що підтверджується довідкою Великокиріївської сільської ради Бершадського району Вінницької області №312 від 16.03.2016р. (а.с.9); згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 12.08.2002р. шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано 12.08.2002р. (а.с.8); з відповідача на користь позивача рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 27.06.2002р. стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), по день його повноліття, тобто до [INFO] . (а.с.7); з розрахунку заборгованості по аліментам, складеним головним державним виконавцем Савранського РВ ДВС Кравцем О.В. 11.07.2017р. вбачається, що станом на 01.07.2017р. за відповідачем встановлена заборгованість в сумі 44509,30грн. (а.с.20-23). Відповідно до ч.1 ст.5, ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, за правилами ч.ч.2, 3, 4 цієї статті у разі наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця та повідомити про розрахунок стягувачу і боржнику. Відповідно до ч.8 цієї статті Закону спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Також ч.3 ст.195 СК України встановлено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Аналіз зазначених правових норм, які регулюють спірні правовідносини, дає підстави зробити висновок про те, що при стягненні аліментів за виконавчим листом саме виконавець визначає розмір заборгованості аліментів виходячи з розміру доходів отриманих боржником за певний період. Такий розрахунок є обов`язковим для його виконання сторонами виконавчого провадження, якщо вони його не оспорюють. На час розгляду справи розрахунок заборгованості за аліментами, який обчислений державним виконавцем Кравцем О.В. станом на 01.07.2017р., сторонами по справі у встановленому порядку не оспорювався, зокрема, відповідач не звертався до суду з приводу спору щодо нарахування заборгованості за аліментами, не подав зустрічного позову з цього приводу, не оскаржив дії державного виконавця по нарахуванню заборгованості тощо, а тому суд вважає що спір про розмір заборгованості за аліментами між сторонами відсутній, а відтак суд не вбачає правових підстав для повторного стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду. Наявність у державного виконавця на виконанні виконавчого листа про стягнення аліментів та обчисленого ним розрахунку є підставою для проведення примусового стягнення наявної заборгованості у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості за аліментами. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, - недопустиме. Законом встановлено лише один випадок, коли заборгованість за аліментами може бути стягнута за рішенням суду. Цей випадок врегульований ст.187 та ч.3 ст.194 СК України, якими передбачено, що заборгованість за аліментами, які стягуються за заявою одного з батьків за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його доходів за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Щодо вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 13650,87грн., то суд виходить з того, що відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Проте, позивач не надала суду розрахунку по пені, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, а захист її порушеного права (в частині стягнення заборгованості по аліментам) можливий шляхом продовження державним виконавцем вчинення дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», спрямованих на виконання судового рішення у повному обсязі до моменту стягнення всіх визначених у межах цього виконавчого провадження грошових коштів.

Outcome: dismissed