Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначила, що 29.03.2003 року за договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори , реєстр №846 вона отримала у дар житловий будинок по [ADDRESS] і стала його власником. В даному будинку вона проживала разом з матір`ю [PERSON] та дідом [PERSON]. 28.01.2011 року її мати [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і 23.03.2011 року він був зареєстрований в будинку по [ADDRESS] Більше півтора року назад [PERSON] зібрав свої речі та виїхав з будинку на постійне місце проживання в м.Гнівань Вінницької області. 02.02.2015 року шлюб між її матір'ю та [PERSON] було розірвано. Але по даний час відповідач залишається зареєстрованим у будинку і добровільно знятися з реєстрації місця проживання не бажає. В утриманні будинку та оплаті житлово-комунальних послуг участі не бере. Тому [PERSON] просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач, представник позивача в судове засідання не з'явилися. Представник позивача подала до суду заяву згідно якої просила справу розглянути в її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує . Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. В поштовому повідомленні, яке повернулося з поштового відділення до суду, розписалася представник позивача [PERSON], так як відповідач не проживає за вищезазначеною адресою. За таких обставин, відповідно до ст. 74 ЦПК України, суд вважає, що судовий виклик відповідача вручено йому належним чином. Зважаючи на неявку відповідача, повідомленого належним чином, судом, за згодою представника позивача, було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] що підтверджується: копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 514665 від 08.05.2003 року; копією договору дарування житлового будинку, з якого вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок, розташований в [ADDRESS] З копії свідоцтва про шлюб видно, що 15.09.2012 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Ісак». Відповідач [PERSON] з 25.03.2011 року зареєстрований в будинку [ADDRESS] що підтверджується довідкою №2099 виданою 10.07.2015 року виконкомом Ладижинської міської ради Вінницької області. Також з копії домової книги видно, що відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] З копії рішення Ладижинського міського суду Вінницької області вбачається, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому суд вважає, що [PERSON], як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування своїм майном шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації місця проживання. Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11. Відповідно до вказаного рішення Верховного Суду України, зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є наймачем житлового приміщення в належному [PERSON] житловому будинку[ADDRESS] Договір найму жилого приміщення у вказаному будинку між сторонами не укладався. Відповідач не є членом сім'ї власника будинку. А тому він не має права користування житловим приміщенням у даному будинку. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], будучи зареєстрованим в належному позивачці будинку та не маючи при цьому права користування даним будинку, обмежує право позивача на користування даним будинком. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved