Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та стягнення суми додаткових витрат на дитину. Свій позов обґрунтовує тим, що з 10 листопада 2007 року по 21 жовтня 2016 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають двох синів- [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею та знаходяться на її утриманні. [PERSON] є дитиною інвалідом з народження. В зв`язку з цим, він проходить вартісне та тривале лікування. Зазначає, що постійно їздить з ним на лікування до м.Харків, що підтверджується квитками на потяг, а також проходить лікування в Охматдит. Даний факт підтверджується медичними документами та випискою з генетичної карти від 11 лютого 2019 року. Також вказує, що на лікування дитини витрачаються кошти на придбання вартісних ліків. Так відповідно до Меморіального ордеру від 2 березня 2019 року № МАВ9250947 позивачем сплачено 4750 грн., згідно квитанції від 28 серпня 2018 року №ПН1444074 сплачено 3735 грн., також відповідно до гарантійного талону від 9 червня 2018 року №СТ-30988 сплачено 3496,50 грн., оплачено наркоз згідно рахунку №СТ-30987 від 9 червня 2018 року в сумі 4500 грн. Крім того, дитина проходить зайняття з дефектологом, що згідно з актом виконаних робіт складає 8550 грн. Вважає, що відповідач ухиляється від покладених на нього обов`язків. На потреби дітей коштів не надає, Зазначає, що відповідач працює на ПРАТ «Фрау Марта» та має заробітну плату у розмірі 6000 грн. Крім того вказує, що у відповідача на утриманні інших дітей не має. Їй одній важко утримувати дітей, враховуючи, що одна дитина хворіє, до того ж враховуючи вік дітей та їхні потреби, проте відповідач будучи обізнаним про хворобу дитини, її незадовільний стан та скрутне матеріальне становище, ніякої допомоги на утримання не надає. Просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1013,50 грн. на кожну дитину, а також додаткові витрати на дитину в розмірі 28 169,96 грн. 10 червня 2019 року ухвалою суду позовні вимоги залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою суду від 13 вересня 2019 року провадження у даній справі відкрито та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. Також зазначила, що всі необхідні докази на підтвердження додаткових витрат знаходяться в матеріалах справи. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував частково, вказуючи на те, що позивачкою на надано доказів, які б свідчили про його витрати. Вказав, що він надає кошти на утримання дітей. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 21 жовтня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. При реєстрації шлюбу прізвище позивача з [PERSON] змінено на дівоче [PERSON] . Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 25 червня 2008 року та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 1 червня 2010 року. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України). Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. За матеріалами справи встановлено, що позивачем не надано жодних належних доказів, які давали б підставу вважати, що відповідач в змозі надавати матеріальну допомогу в розмірі 1013,50 грн. щомісячно на утримання, на кожну дитину. Таким чином, на думку суду, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 7 червня 2019 року і до [INFO] , до повноліття [PERSON] . Якщо після досягнення повноліття [PERSON] ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на іншу дитину, аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , слід стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, починаючи з 20 червня 2026 року і до [INFO] , тобто до повноліття [PERSON] . Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини; вони необхідні для того щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обгрунтовуватись відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до посвідчення від 23 травня 2017 року [PERSON] являється дитиною інвалідом по зору. Згідно копії виписок з генетичної картки стаціонарного хворого [PERSON] від 11лютого 2019 року, копії виписного епікризу із історії хвороби № 127, № 631, № 1266, № 184 останній має захворювання, в зв`язку з чим призначено відповідне лікування. Відповідно до копії виписки з генетичної картки від 11 лютого 2019 року [PERSON] встановлено діагноз Гидроцефальний синдром. В поданих до суду позивачем документах пред`явлено вимоги про стягнення з Відповідача додаткових витрат на дитину - інваліда [PERSON] в сумі 28 169,96 грн., пов`язаних з лікуванням дитини, здачею аналізів, купівлею ліків, проходженням індивідуальних зайнять з дефектологом, витрачених коштів на придбання квитків на потяг для відвідування медичного центру в м.Харків, відвідування індивідуальних занять у Центрі «Мій Монтессорі світ». Так відповідно до Меморіального ордеру від 2 березня 2019 року №МАВ9250947 позивачем сплачено 4750 грн., згідно квитанції від 28 серпня 2018 року №ПН1444074 сплачено 3735 грн., також відповідно до гарантійного талону від 9 червня 2018 року №СТ-30988 сплачено 3496,50 грн., оплачено наркоз згідно рахунку №СТ-30987 від 9 червня 2018 року в сумі 4500 грн. Згідно з актом виконаних робіт за проходження тренувань з дефектологом, сплачено 8550 грн., а також відповідно до чеків про придбання ліків позивачем витрачено на лікування коштів на загальну суму 28 169,96 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства України, виходячи з інтересів неповнолітніх дітей, доведеність позивачем факт понесення додаткових витрат в сумі 28 169,96 грн. (які відповідно до закону повинні бути розподілені між батьками порівно), Суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Відповідача на користь Позивача половину суми додаткових витрат на дітей, яка становить 14084,98 грн. Відповідно до ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання. Також, на підставі 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial