Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, зазначаючи, що 08.05.1976 року уклала з відповідачем [PERSON] шлюб, який 05.08.2008 року було розірвано. Під час шлюбу ними було побудовано житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] на земельній ділянці площею 810 кв.м., призначеній для обслуговування данного будинку. Право власності на зазначені житловий будинок та земельну ділянку зареєстровано за відповідачем. Враховуючи те, що відповідач в добровільному порядку відмовляється поділити спільне майно подружжя [PERSON] просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами та на 1/2 частину земельної ділянки по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю, висловивши згоду на поділ спільного нерухомого майна подружжя в рівних частках за кожним. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підставний, обґрунтований і підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно реєстраційного посвідчення Волинського обласного бюро технічної інвентаризації від 05.08.1985 року, реєстровий № 3279, житловий будинок по [ADDRESS] зареєстрований на праві власності, на підставі договору посвідченого Ковельською держнотконторою № 453 від 04.02.1977 року, за [PERSON]. Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 018101, виданого Ковельським міським відділом земельних ресурсів 02.02.2004 року, власником земельної ділянки площею 810 кв.м. по [ADDRESS] на підставі рішення Ковельської міської ради від 12.12.2003 року, № 14/7, є [PERSON]. Сторони відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України визнали ті обставини, що нерухоме майно набуте ними в шлюбі та являється спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Сторони перебували в шлюбі в період з 08 травня 1976 року по 05 серпня 2008 року, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого міським відділом ЗАГС м. Ковель Волинської області 08.05.1976 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 05.08.2008 року. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя задовольнити повністю, та визнати за позивачем та відповідачем право власності по 1/2 ідеальної частки за кожним. Відповідно до вимог ст. 356 ЦК України вище вказане нерухоме майно, яке перебувало у спільній сумісній власності, після визначення часток сторін, набуває статусу спільної часткової власності. Судові витрати по справі слід залишити за сторонами.

Outcome: approved