Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності 277/2000 частин квартири [ADDRESS]. Свої вимоги позивачка обґрунтувала наступним. 30.09.2004 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу був посвідчений договір дарування частини квартири [ADDRESS], згідно якому позивачка подарувала [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному 277/1000 частин вищезазначеної квартири. Рішенням Приморського районного суду м. Одесі від 02.11.2007 року, яке набрало чинності, вищевказаний договір в частині укладення його з [PERSON] визнано недійсним. Зазначені 277/2000 частини квартири [ADDRESS] належали позивачці на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого Третьою одеською державною нотаріальною конторою 21.06.2002 р. за реєстром №3-2784. Однак, рішення від 02.11.2007 року виконано не було. Таким чином, позивачка зазначає, що частка квартири, яка була подарована [PERSON] - 277/2000, належить їй, оскільки договір дарування у цій частині визнаний недійсним. В судове засідання сторони не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутністю заочно, позов підтримує та просить задовольнити, відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутністю та заперечень на позов до суду не надходило. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. Як випливає з матеріалів справи, 30.09.2004 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] був посвідчений договір дарування частини квартири [ADDRESS], згідно якого [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному 277/1000 частин вищезазначеної квартири, а саме: по 277/2000 частин. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12345736 від 31.10.2006 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували своє право власності на вищевказану частку квартири в КП «ОМБТІ та РОН». Рішенням Приморського районного суду м. Одесі від 02.11.2007 року, яке набрало законної сили 13.11.2007 року, вищевказаний договір в частині укладення його з [PERSON] визнано недійсним. 277/1000 частин квартири [ADDRESS] належали [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування частини квартири, посвідченого Третьою одеською державною нотаріальною конторою 21.06.2002 р. за реєстром №3-2784. Позивачка звернулася до реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області із заявою зареєструвати за нею право власності на 277/1000 частини, проте рішенням №14888420 від 04.08.2014 р. їй було відмовлено та рекомендовано визнати право власності в судовому порядку. Стаття 16 Цивільного кодексу України гарантує захист цивільних прав та інтересів судом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 182 ЦК України передбачено обов'язкова державна реєстрація права власності на нерухоме майно. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved