Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON], про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. В обґрунтування позовних вимог вказує, що їй на праві власності належить 2/3 частки будинку №6 по вул.. Садова в смт. Рафалівка Володимирецького району, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом №1166 від 06.05.1995 року. Власником 1/3 частки цього ж будинку є відповідач [PERSON] Відповідно до ст.. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Однак відповідач не бажає укласти такий договір, а тому [PERSON]ПА. вимушена була звернутися в суд з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, надала пояснення в межах предявленого позову. Просить виділити [PERSON] в натурі 2/3 частини житлового будинку згідно Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з обєкта нерухомого майна. Відповідачем не надано належних і допустимих доказів у заперечення позову, а саме, що була проведена реконструкція будинку самочинне будівництво. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. В заперечення позовних вимог зазначив, що в 2013 році [PERSON] провела реконструкцію коридору 2-1 та кладової 2-2, а також побудувала навіс у дворі біля будинку. Таким чином позивачка змінила площу своєї житлової частини. Дозвільних документів після реконструкції не надано, тобто [PERSON] здійснила самочинне будівництво. А як зазначено в правовій позиції Верховного суду України від 04.12.2013 року (справа 6-130цс13), обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані) обєкти не є обєктами права власності, а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст..ст. 364, 367 ЦК України. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши і оцінивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступних висновків: Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.1995 року, зареєстровано в реєстрі за №1166, [PERSON] належить 2/3 частини житлового будинку з господарськими будовами в смт. Рафалівка, вул.. Садова, 6 Володимирецького району. Власником 1/3 частки цього ж будинку є відповідач [PERSON], згідно договору купівлі-продажу від 22.05.2000 р., посвідченого державним нотаріусом Володимирецької нотаріальної контори , зареєстровано в реєстрі за №1213. Право власності позивача і відповідача на дані частки зареєстровано в КП Рівненське ОБТІ (лист ОБТІ від 10.09.2015 р. №6447). Як встановлено в судовому засіданні, позивачка користується частиною будинку, яка позначена в технічному паспорті як квартира №2, відповідач користується частиною будинку, яка позначена як квартира №1. Даний факт сторонами не оспорюється. Відповідно до Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з обєкта нерухомого майна від 10.09.2015 року №6447, за технічними показниками 2/3 частина спірного обєкта є відокремлена, має окремий вихід і може бути виділена в натурі в цілу ідеальну частку. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Згідно ст.. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.\~Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Тобто з вище викладеного та положень ст.. 356 ЦК України слідує, що позивач і відповідач є субєктами спільної часткової власності. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.\~Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.\~ Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. (ч.1, ч. 3 ст. 364 ЦК України). Відповідно до ч.4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Згідно п. 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, встановлено, що поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна. Враховуючи вище викладене та технічну можливість виділу часток спірного домоволодіння, суд приходить до висновку про під ставність позовних вимог. Що стосується заперечень відповідача, то як зазначено у ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Однак відповідачем не надано доказів у підтвердження своїх заперечень, а саме щодо здійснення [PERSON] самочинного будівництва, за що вона притягувалась до адміністративної відповідальності. Так, постановою Володимирецького районного суду від 17.06.2016 року Постанови Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області від 15.12.2015 р., 22.02.2016 р. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності визнані незаконними і скасовані. У вказаній постанові зазначено, що у технічному паспорті на садибний індивідуальний/житловий будинок №6, вул.. Садова с. Рафалівка, паспорт виготовлено станом на 10.09.2015 року, вказано рік побудови будинку з усіма його прибудованими та надвірними будівлями 1921-1991 р.р. У вище згаданому технічному паспорті відсутній штамп про самочинне будівництво, що свідчить про відсутність самочинно збудованих приміщень. Дане рішення набрало законної сили. А згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, \~обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.\~ Враховуючи вище викладене, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved