Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом в якому зазначала, що 16 вересня 2015 року у віці 76 років помер її батько [PERSON], про що 16.09.2015 року складено актовий запис № 74. У батька залишилась вдова, його дружина - відповідач по справі [PERSON] та троє дітей, серед яких вона одна з них. [PERSON] доводиться їй мачухою. З батьком вони розписалися 07 квітня 2000 року. Цього ж року 11 жовтня 2000 року вони з батьком купили будинок № 177 по вул. Карла Маркса. Позивачка проживає в [INFO]. В 2013-2014 роках у батька діагностували онкологію. У зв'язку з цим він проходив відповідне лікування, призначалися різні препарати, в тому числі й такі, що пригнічують свідомість. Батько пройшов дві хіміотерапії, він страждав на сильні болі, у зв'язку з чим йому призначалися сильні знеболювальні препарати. У нього перед смертю було два інсульти. При розмові з ним він не давав приводу думати, що він не розуміє значення своїх дій, він міг підтримувати просту бесіду, але був як дитина, тому що під діями препаратів, які він вживав у зв'язку із хворобою, він дійсно не віддавав звіту своїм діям. На думку позивачки [PERSON] скориставшись цією ситуацією, впливаючи на нього різними способами, запевнила його, що буде краще написати заповіт на неї. Що батько й зробив під її тиском. Заповіт було складено в листопаді 2013 року, після проходження ним хіміотерапії. За заповітом батько лишив все своє майно (свою частину буд. № 177 по вул. Карла Маркса в с. Велика Знам'янка та земельний пай розміром 9,03 га) дружині - [PERSON] Про цей заповіт вони дізналися лише при його оголошенні вже після батькової смерті. Позивач вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але їй у видачі свідоцтва було відмовлено у зв'язку із наявністю заповіту на відповідачку. 22 квітня 2016 року постановою приватного нотаріуса [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач вважає, що заповіт не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний недійсним, оскільки він не відповідав дійсній волі спадкодавця, що є достатньою підставою для визнання його недійсним. У звязку з цим просила суд, визнати заповіт [PERSON], згідно якого на користь [PERSON] заповідано все нерухоме та нерухоме майно на момент смерті належне спадкодавцю, посвідчений Великознам'янською сільською радою Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області в листопаді 2013 року недійсним. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач у судове засідання не зявилася, надала клопотання, у якому просила справу слухати у її відсутність. Позовні вимоги не визнає у повному обсязі, просить відмовити. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] надала суду заяву, де вказала, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Великознамянська сільська рада Камянсько-Дніпровського району Запорізької області в судове засідання не зявилася, на адресу надала клопотання про розгляд справи у відсутність представника. Третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору: приватний нотаріус Камянсько-Дніпровського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] не зявився,надав клопотання про розгляд справи у відсутність. Суд, вислухавши учасників судового процесу, свідків, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що 16.09.2015 року помер громадян [PERSON]. 06.11. 2013 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів своїй дружині - [PERSON] все належне йому майно. Відповідно до ст.\~1233\~ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши у ч.2\~ст.1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також не охоплення заповітом всієї спадщини. Згідно ст.1234\~ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Статтею 1247\~ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до змісту заповіту, який складено 06.11.2013 року та посвідчено секретарем виконавчого комітету Великознамянської сільської ради Камянсько-Дніпровського району Запорізької області [PERSON]Г, спадкодавець [PERSON] заповів житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с. Велика Знамяка, вул. Карла Маркса буд. 177, своїй дружині [PERSON] відповідачу по справі. Вказаний заповіт зареєстровано у книзі заповітів за реєстровим номером 295. Судом встановлено, що після відкриття спадщини із заявою про прийняття звернулася як позивач, так і відповідач по справі. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 68/2015, приватним нотаріусом відповідачу [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на 1/2 частку житлового будинку, який знаходиться за адресою: Запорізька обл., Камянсько-Дніпровський р-н, с. Велика Знам`янка, вул. Карла Маркса буд. 177, як частку у справі спільної сумісної власності. На іншу частку вказаного будинку приватним нотаріусом [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.04.2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: Запорізька область, Камянсько-Дніпровський район, с.Велика Знамянка, вул. Карла Маркса буд. 177, оскільки нотаріусу не було надано належних документів, які б підтверджували право власності померлого [PERSON] на земельну ділянку. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). На підставі ст.225\~ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. 18.09.2018 року на адресу суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта №277 277 від 11.06.2018 року згідно якого на момент укладання заповіту [PERSON] ознак психічного розладу у звязку з захворюванням не виявляв. За відсутності у матеріалах справи будь-яких відомостей (показань свідків, меддокументації, інших обстежень), які містять описання індивідуально-психологічних відмінностей, психічного стану, поведінки та яких-небудь відомостей про наявність психологічної або психічної патології, відповісти на друге питання експертизи не є можливим (т.1, ас. 231). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] не надали суду ґрунтовних свідчень про те, що під час укладання заповіту спадкодавець [PERSON] не перебував при здоровому розумі та ясній памяті, не розумів значення своїх дій та діяв не добровільно, під погрозами, примусом чи фізичним або психічним насильством чи тощо. Згідно з вимогами п.п. 1-3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено того факту, що в момент складання заповіту, а саме 06.11.2013 року [PERSON] не розумів значення своїх дій та керувати ними, а також не міг усвідомлювати наслідків вчинення правочину. Тому суд приходить до обґрунтованого висновку про необхідність відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог з підстав їх не доведеності. На підставі ст.ст. 16, 1216-1220, 1296, 1297, 1301 ЦК України,

Outcome: dismissed