Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 01 жовтня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. та зареєстрований в реєстрі за номером 4469, про стягнення із неї на користь відповідача заборгованості у розмірі 29 717,07 грн.; вирішити питання розподілу судових витрат. Свою позицію мотивувала тим, що 09 листопада 2020 року за місцем її роботи (Перечинська міська рада) їй було повідомлено про надходження на адресу органу місцевого самоврядування постанови Приватного виконавця Пивоварова Ю.Г. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи з неї як боржника у виконавчому провадженні № 63414778 від 05 листопада 2020 року. Із вказаної постанови їй стало відомо, що на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавчий напис Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. за реєстр. № 4469 від 01 жовтня 2020 року про стягнення з неї на користь ТОВ «Вердикт Капітал» коштів у сумі 29 717,07 грн. Разом з цим, будь-яких документів, за якими вона набула статусу боржника, нею не отримувалося; приватний виконавець на її запит надав їй копії матеріалів виконавчого провадження, з яких вбачається, що підставою для вчинення виконавчого напису вказано Договір відступлення прав вимоги за кредитним договорами 23082019 від 23 серпня 2019 року, за яким Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було відступлено право вимоги за кредитним договором 509491970 від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ТОВ «ІНФІНАНС» та нею, [PERSON] , на суму 28 717,07 грн. Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений з істотними порушеннями, так як нотаріусом при його вчиненні не отримано документи, які підтверджують безспірність заборгованості у відповідності до Закону України «Про нотаріат», «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», тоді як про відсутність боргу за зазначеним кредитним договором було достеменно відомо. Крім цього, для одержання виконавчого напису мав бути поданий оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості і строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, що зроблено не було, а неподання таких документів не може свідчити про безспірність вказаної у виконавчому написі заборгованості. Також вчинення виконавчого напису у разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання боржником письмової вимоги про усунення порушень, але така нею отримана не була. Більше того, жодного кредитного договору 509491970 від 11 жовтня 2018 року з ТОВ «ІНФІНАНС» вона не підписувала, грошових коштів за таким договором або за будь-яким іншим договором від зазначеного товариства не отримувала, що вбачається із копії Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0509491970 від 11 жовтня 2018 року. Цей договір не містить її підпису, що вказує на його неукладення взагалі, хоча саме кредитний договір від 11 жовтня 2018 року вказаний підставою для вчинення виконавчого напису. У подальшому, про переуступлення прав вимоги вона також не повідомлялася, підстав для цього і не було, так як жодних коштів у борг вона не одержувала, ніякої заборгованості на день вчинення виконавчого напису не мала. Враховуючи вищенаведене, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою судді Перечинського районного суду від 26 листопада 2020 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено - зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокії Юрієвни, вчиненого 01 жовтня 2020 року та зареєстрованого в реєстрі за № 4469, з боржника [PERSON] , [INFO] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за період з 23 серпня 2019 року по 11 березня 2020 року за кредитним договором 509491970 від 11 жовтня 2018 року у розмірі 28 717,07 грн. та 1 000 грн. плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат», що перебуває на виконанні у приватного виконавця Виконавчого округу Закарпатської області Пивоварова Юрія Георгійовича (реєстраційний номер виконавчого провадження 63414778). Ухвалою судді цього ж суду від 10 грудня 2020 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; залучено до участі у даній справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокію Юріївну та приватного виконавця Виконавчого округу Закарпатської області Пивоварова Юрія Георгійовича. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Петрецький С.І. не з`явилися, однак останній подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести у їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечив проти заочного розгляду справи. Представник відповідача ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» у судове засідання повторно не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзив не подав, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280-282 ЦПК України. У судове засідання третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. також не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Приватний виконавець Виконавчого округу Закарпатської області Пивоваров Ю.Г. як третя особа у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, пояснення щодо позову не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 01 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юрієвною вчинено виконавчий напис № 4469 про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), яка є боржником за кредитним договором 509491970 від 11 жовтня 2018 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» (ідентифікаційний код юридичної особи 39083990), правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 23082019 від 23 серпня 2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (ідентифікаційний код юридичної особи 36799749), далі іменований стягувач, заборгованості за період з 23 серпня 2019 року по 11 березня 2020 року за кредитним договором 509491970 від 11 жовтня 2018 року у розмірі 28 717,07 грн., в тому числі 6 000 грн. - простроченої заборгованості за сумою кредиту, 17 115,01 грн. - простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 5 602,06 грн. - строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом; та 1 000 грн. - плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» (а. с. 12). Також встановлено, що вказаний виконавчий напис на підставі заяви представника ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» від 07 жовтня 2020 року прийнято до примусового виконання приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Пивоваровим Ю.Г. (реєстраційний номер виконавчого провадження - 63414778) та його постановою від 05 листопада 2020 року звернено стягнення на доходи боржника [PERSON] , яка отримує дохід у Перечинській міській раді Закарпатської області (а. с. 10). Крім цього встановлено, що [PERSON] звернулася в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна та приватний виконавець Виконавчого округу Закарпатської області Пивоваров Юрій Георгійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки кредитний договір із ТОВ «ІНФІНАНС» вона не підписувала, вимогу про усунення порушень за договором не отримувала, докази безспірності заборгованості не подані. За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу II цього Порядку). Згідно підпункту 1.1 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, п. 2 Переліку документів обумовлює стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а саме для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказаний висновок щодо застосування відповідних норм права викладений у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), відтак такий відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц, провадження № 14-706цс19). Так, на підставі поданої позивачем заяви про видачу копій матеріалів виконавчого провадження № 63414778 приватним виконавцем разом із виконавчим написом № 4469, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., було їй надано копію Договору позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0509491970 від 11 жовтня 2018 року. Із вказаного договору вбачається, що такий мав бути укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» з однієї сторони та [PERSON] з іншої на умовах фінансового кредиту на строк 36 календарних місяців на підставі заповненої та особисто підписаної позичальником заявки, яка є невід`ємною частиною даного договору. Разом з цим, будь-якої заявки, підписаної [PERSON] , до договору долучено не було, а сам договір підписаний виключно однією стороною - представником ТОВ «ІНФІНАНС» та підпису позивача не містить. Крім цього, докази направлення [PERSON] як боржнику письмової вимоги про усунення порушень за взятими на себе зобов`язаннями, повідомлення про відступлення права вимоги та засвідчена стягувачем виписка з рахунка позивача із зазначенням суми заборгованості й строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості відповідачем не надані. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вказані підстави в сукупності є достатніми для визнання виконавчого напису № 4469, вчиненого 01 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про звернення стягнення з [PERSON] , таким, що не підлягає виконанню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. За таких обставин, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Перечинського районного суду від 26 листопада 2020 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Що стосується питання розподілу понесених позивачем судових витрат, то суд виходить із наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. На виконання вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України [PERSON] у поданій до суду позовній заяві визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Такий склав 13 261,20 грн., з яких 840,80 грн. - судовий збір за подання позовної заяви; 420,40 грн. - судовий збір за подання заяви про забезпечення позову; 12 000 грн. - витрати на правову допомогу адвоката. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 3 ст. 141 цього Кодексу при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У той же час, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір». Відповідно до ст. 1 цього Закону судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Згідно ст. 2 Закону України «Про судовий збір» платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір справляється у сумі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн.); заяви про забезпечення доказів або позову, яку подала фізична особа, - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (420,40 грн.). Встановлено, що згідно квитанцій № 0282530024 та № 0282530022 від 25 листопада 2020 року, які містяться у матеріалах справи, позивачем [PERSON] сплачено 840,80 грн. та 420,40 грн. судового збору (а. с. 6, 9). Будь-які інші докази у підтвердження понесення в зв`язку із розглядом справи заявлених у попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат ні [PERSON] , ні її представником - адвокатом Петрецьким С.І. на час розгляду справи чи заяву про подання таких доказів пізніше до суду не подано. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно ч. 5 ст. 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. Таким чином, оскільки сума судових витрат, заявлена позивачем у попередньому (орієнтовному) розрахунку, є значно більшою, ніж та, що підтверджена наявними у матеріалах справи доказами і включає у себе виключно судовий збір у розмірі 1 261,20 грн. (840,80 грн. + 420,40 грн.), тому з відповідача підлягає стягненню тільки останній. На підставі наведеного та

Outcome: approved