Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Кузнецовського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між ними, зареєстрований 27 лютого 1988 року, в смт. Ржищів Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 7. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що 27 лютого 1988 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу у сторін народились діти:[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на даний момент вже є повнолітніми. Протягом двох останніх років сімейне життя поступово погіршувалось, що привело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач та відповідач мають протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Склалося неприязне ставлення один до одного, зникли почуття поваги та любові. За переконанням позивача немає подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини. Позивач будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву, в якій вказала, що просить розглядати справу без її участі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, вказав, що не бачить сенсу підтримувати шлюбні відносини з позивачем, просив шлюб розірвати. Розглянувши позов, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 13.02.1990 року сторони зареєстрували шлюб 27 лютого 1988 року в смт. Ржищів Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 7. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини 1 статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями пункту 3 частини 2 статті 18, статті 51, частини 3 статті 56, частини 1 статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. В судовому засіданні встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання та продовження шлюбних відносин, оскільки втрачено взаєморозуміння та повагу, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливе і це буде суперечити інтересам та волі обох сторін. При зазначених обставинах суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалася і шлюб існує формально. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, примиритися сторони не бажають, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а збереження шлюбу є недоцільним. Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, оскільки відповідачем визнано позов відповідно до ст. 174 ЦПК України, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved