Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою, в якій просить визнати недієздатним її сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначила, що її син [PERSON] страждає психічним захворюванням, є інвалідом І групи «А» дитинства і потребує постійної сторонньої допомоги та догляду, що також вбачається з висновку лікарської комісії Київського міського психоневрологічного диспансеру №2. Син не розмовляє, не здатний контролювати свою поведінку. Хвороба сина підтверджується також медичним висновком на дитину (підлітка-інваліда з дитинства віком до 16 років) від 27.05.2005 року та консультативним висновком Українського науково-дослідного інституту соціальної та судової психіатрії та наркології. Син проживає з нею і знаходиться під її наглядом, оскільки не може самостійно утримувати та обходити себе, не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними через розлади психіки, а тому потребує постійного стороннього догляду та допомоги. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заявлені вимоги підтримала, зсилаючись на ті самі обставини. Просила визнати недієздатним її сина [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], жителя [INFO]. В судове засідання, призначене на 24.11.2015 року, представник заінтересованої особи Органу опіки і піклування при Івашковецькій сільській раді Шаргородського району Вінницької області не зявився. 20.11.2015 року від представника заінтересованої особи [PERSON] до суду надійшла заява, у якій остання просить розгляд справи проводити без її участі, не заперечує щодо задоволення заяви [PERSON] (а.с.44-45). В судовому засіданні 11.09.2015 року представник заінтересованої особи [PERSON] не заперечував щодо задоволення заяви [PERSON], зсилаючись на те, що він є заступником голови Опікунської ради при Івашковецькій сільській раді і йому достовірно відомо, що заявниця та її син проживають на території Івашковецької сільської ради, при цьому заявниця здійснює догляд за [PERSON], оскільки останній страждає на психічне захворювання і не може керувати своїми діями та давати їм оцінку, потребує постійного стороннього догляду. Заявниця зверталася до Опікунської ради з приводу встановлення над сином опіки та призначення її опікуном, проте з цього приводу рішення ще не прийнято. Вислухавши пояснення заявниці [PERSON], представника заінтересованої особи [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народився 09.06.1989 року в м. Київ, що підтверджується свідоцтвом про народження серії VІІ-БК №324718 (а.с.5), проживає в [INFO] із матірю [PERSON], що підтверджується довідками Івашковецької сільської ради від 04.08.2015 року №733 та від 23.11.2015 року №1221 (а.с.29, 49). Згідно із довідкою до акта огляду МСЕК від 11.06.2007 року серії КБ-1 №017729, [PERSON] є інвалідом І групи з дитинства безстроково, потребує постійного стороннього догляду і нагляду (а.с.6). [PERSON] є інвалідом першої групи «А» з дитинства безстроково, що підтверджується також довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 145969 від 07.09.2011 року (а.с.10). Відповідно до висновку від 05.08.2014 року за №108 лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу Київського міського психоневрологічного диспансеру №2 та висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №290 від 12.08.2015 року Шаргородської ЦРЛ, [PERSON] є інвалідом І-А групи внаслідок психічного розладу. За рівнем обмеження життєдіяльності, [PERSON] обмежений у самообслуговуванні, здатності до самостійного пересування та до орієнтації, здатності до спілкування та контролю поведінки. За станом психічного здоровя потребує постійного стороннього догляду (а.с.7, 31). З медичного висновку №33 на дитину (підлітка-інваліда з дитинства віком до 16 років) від 27.05.2007 року вбачається, що [PERSON] хворіє на слабоумство внаслідок епілепсії (а.с.8). З консультативного висновку Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології від 29.05.2001 року №109 вбачається, що у [PERSON] підтверджений діагноз, а саме: органічне ураження мозку, що проявляється тяжкою деменцією з аутистичними рисами, поліморфним епілептичним синдромом, який редуціюється з віком, з наростаючим синдромом аутоагресії і агресії з частими парадоксальними реакціями (а.с.9). Відповідно до висновку №289 від 28.09.2015 року судово-психіатричного експерта Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. академіка [PERSON], [PERSON] страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді глибокої розумової відсталості внаслідок органічного ураження головного мозку інфекційного ґенезу з вираженими поведінковими порушеннями, що потребують постійного стороннього догляду і нагляду; внаслідок свого захворювання [PERSON] позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.38-40). Зазначені факти в судовому засіданні підтверджені також поясненнями заявника і представника заінтересованої особи. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ЦК України та ЦПК України. Відповідно до п.1 ч.1 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи недієздатною. Згідно із ч.3 ст.235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Заява про визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи (ч.1 ст.236 ЦПК України). Заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сімї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки і піклування, психіатричним закладом (ч.3 ст.237 ЦПК України). У заяві про визнання фізичної особи недієздатною повинні бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (ч.3 ст.238 ЦПК України). Відповідно до вимог ст.39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа, визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (ст.40 ЦК України). Над недієздатною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах має право вчиняти її опікун (ч.1, ч.2 ст.41 ЦК України). Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що заява [PERSON] про визнання особи недієздатною підлягає задоволенню. Виходячи із викладеного,

Outcome: approved