Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору -[PERSON], Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», з позовом, в якому просила суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні права власності - звільнити автомобіль TOYOTA CAMRY, легковий седан, двигун [NUMBER],кузов № [NUMBER], 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 25 серпня 2007 року з-під арешту, накладеного постановою старшого державного виконавця другого Малиновського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції від 05 травня 2014 року та припинити його розшук. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначила, що старшим державним виконавцем другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Демченко О.В. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.05.2014 року в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1268/11, виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON], 1949 року народження грошових коштів у розмірі 432017,63 грн. на користь Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК», постанову про розшук майна боржника та оголошено розшук майна та будь-яких транспортних засобів, що належать боржнику, виданою старшим державним виконавцем другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Демченко О.В. 05.05.2014 року по виконавчому провадженню ВП № 42684525. Під час виконання цієї постанови було накладено арешт та розшук на транспортний засіб TOYOTA CAMRY, легковий седан, двигун [NUMBER], кузов № [NUMBER], 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 25 серпня 2007 року, яка не є учасником виконавчого провадження, у зв'язку з чим позивач змушена звернутись до суду із зазначеним позовом. Позивач надала до суду заяву, в якій позов підтримала та просила суд розглянути справу за її відсутності на підставі наявних в ній матеріалів. Представник відповідача Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Демченко О.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник відповідача УДАІ ГУМВС України в Одеській області у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи, повідомлялись належним чином. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» Денисенко Л.М. - у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником транспортного засобу TOYOTA CAMRY, легковий седан, двигун [NUMBER], кузов № [NUMBER], 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 25 серпня 2007 року. У даному свідоцтві у розділі особливі відмітки, зазначено, що [PERSON] має право керувати автомобілем TOYOTA CAMRY. Старшим державним виконавцем другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Демченко О.В. 01.04.2014 року по виконавчому провадженню ВП № 42684525 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони найого відчуження в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1268/11, виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON], 1949 року народження грошових коштів у розмірі 432017,63 грн. на користь Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК», 05.05.2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони найого відчуження по виконавчому провадженню ВП № 42684525; 05.05.2014 року винесено постанову про розшук майна боржника по виконавчому провадженню ВП № 42684525. Зазначеними постановами накладено арешт та оголошено розшук транспортного засобу TOYOTA CAMRY, легковий седан, двигун [NUMBER], кузов №6T1BE42K47X392823, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 25 серпня 2007 року При цьому, право користування спірним автомобілем не надає права [PERSON] права володіння та розпорядження цим майном. [PERSON] не є стороною виконавчого провадження ВП№ 42684525, тому накладення арешту та оголошення у розшук рухомого майна [PERSON] у виконання вищенаведених постанов є незаконним та необґрунтованим. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, право власності є право власності особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, за ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Виходячи з положень ст.ст. 319, 321, 391,392 ЦК України у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду УРСР від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно, розглядаються за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису. Відповідно до ч.1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Ч.2 ст. 124 Конституції України визначає, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 114 ЦПК України позови про виключення майна з опису пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. При цьому, частиною 2 статті 60 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Частиною 3 цієї ж статті передбачено порядок зняття арешту за постановою відповідного відділу ДВС. Разом з тим, за змістом. ч.5 даної статті у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий лише за рішенням суду. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК). Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи те, що позивач є власником автомобіля, а накладені відповідачем арешти, заборони на відчуження належного позивачу майна та оголошення його в розшук перешкоджають позивачу у здійсненні права власності, суд вважає можливим захистити право власності позивача, задовольнити позовні вимоги, звільнивши з-під арешту спірне рухоме майно.

Outcome: approved