Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 1 лютого 2017 року померла її мати – [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2,56 га, яка розташована в адміністративних межах Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області. Однак нотаріус не в змозі видати їй свідоцтво про право власності на спадкове майно в зв’язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, відтак, звернулася до суду з позовом в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 2,56 га, яка знаходиться в адміністративних межах Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області. Позивач в судове засідання не з’явилася, надала суду заяву, згідно якої просив справу розглядати без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідачі в судове засідання не з’явилися, надіслали до суду заяви в яких розгляд справи просять проводити без їх участі та у зв’язку з отриманням компенсації за частку у спадковому майні проти задоволення позовних вимог не заперечують. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 1 лютого 2017 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-СР №294643 яке видане 1 лютого 2017 року Смілянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с.7). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ - ЧР № 004894 виданого 9 січня 2003 року Костянтинівською сільською радою [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,56 га розташованої на території Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 14). Згідно свідоцтва про народження серії ІІІ-СР №367402 виданого 13 червня 1992 року матір’ю [PERSON], [INFO] є [PERSON] (а.с. 8). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] 14 грудня 2013 року зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на «Забудська» (а.с. 11). Згідно довідки виконавчого комітету Костянтинівської сільської ради №580 від 20 липня 2017 року [PERSON] до дня смерті , 1 лютого 2017 року, проживала та була зареєстрована [INFO]. На день її смерті та на даний час у вищевказаному домоволодінні зареєстровані та проживають – [PERSON], [INFO], [PERSON] – [INFO], [PERSON] – [INFO] та [PERSON] – [INFO] (а.с. 12). Постановою нотаріуса Другої Черкаської державної нотаріальної контори в порядку заміщення нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв’язку з відсутністю правовстановлюючих документів на неї (а.с. 15). Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обов’язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1270 ЦК України визначено для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. З листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 вбачається, відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З матеріалів справи вбачається факт належності на праві приватної власності земельної ділянки спадкодавцю. Однак, відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та державної реєстрації права власності на нього позбавляє права спадкоємця оформити спадщину у нотаріуса, відтак його звернення до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим. Окрім того, відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі визнали позов та не заперечують проти його задоволення, окрім того, право власності на земельну ділянку було зареєстровано в органах, що здійснюють державну реєстрацію на час видачі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved