Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24 травня 1988 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу спільних дітей не мають. Приблизно з 23 січня 2011 року з відповідачем припинено шлюбні відносини у звязку з різними поглядами на життя, проте подружжя проживає разом в одному будинку. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим та суперечить інтересам позивача. Спору про поділ майна не має. На підставі вищевикладеного позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позивач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надав. В порядку ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 24 травня 1988 року відділом ЗАГС Верхньодніпровського райвиконкому було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 72 та видано свідоцтво про укладення шлюбу (а.с. 4). Спільних дітей подружжя не має. Судом встановлено, що з січня 2011 року подружжя стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство, хоча проживають в одному будинку. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння сторін та взаємне небажання зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. А тому вимоги позивача про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору поділ майна подружжя не має. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили\~\~органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що від позивача не надійшла заява про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище «Шеремет».

Outcome: approved