Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 1991 року. Від цього шлюбу у них є двоє дітей: повнолітній син [PERSON], [INFO] та неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Шлюбне життя в них спочатку складалось непогано, але згодом, як це часто буває, розлагодилось. Виникали різноманітні сварки, непорозуміння. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу за таких обставин неможливі. Це сторони дуже добре зрозуміли зараз, оскільки не проживають разом майже пять місяців, а саме: з 21 листопада 2015 року. Зрозуміло, що подружніх відносин за таких умов вони вже не підтримують, а подружні відносини - це підґрунтя шлюбу, без чого його існування неможливе. В звязку з цим позивач вимушена звернутись до суду з проханням розірвати шлюб. Збереження шлюбу за таких умов суперечить не тільки її бажанню, а й інтересам неповнолітньої дитини, моральним засадам суспільства. Неповнолітній син проживає разом з нею і спору щодо його місця проживання на даний час в нас немає. Спільне господарство не ведеться. З 21 листопада 2015 року відповідач пішов із сімї та проживає окремо від них, неповнолітній син проживає разом з позивачем і відповідно перебуває на її утриманні. Позивач працює продавцем в місті Луцьку у підприємця та отримує заробітну плату в сумі 1 400 гривень в місяць. Необхідну суму коштів на утримання неповнолітнього сина відповідач добровільно мені не надає. За останні пять місяців, що сторони разом не проживають, то відповідач в січні місяці 2016 року передав позивачу 500 гривень, а вже аж в квітні місяці цього ж року перечислив поштовим переказом на кошти в сумі 400 гривень, зазначивши при цьому в поштовому переказі, що «це аліменти за лютий місяць». Таким чином, за пять місяців позивач отримала від відповідача на утримання неповнолітнього сина 900 гривень і не відомо чи в подальшому він буде надавати будь-які кошти на його утримання, а надана відповідачем сума коштів за такий період часу, - це взагалі мізер і на них хоча б якимось чином утримувати дитину не реально. Просить суд розірвати шлюб, стягнути аліменти сумі 3 000 гривень. Позивач в судове засідання не зявилася, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Заявлений позов підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає частково, в сумі 700,00 гривень. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, то вона підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд, зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом при розгляді справи встановлено, що 23 листопада 1991 року між сторонами було укладено шлюб (а.с. 5). Сімейне життя подружжя не склалося, сторони фактично припинили шлюбні відносини, тривалий час не підтримують шлюбних відносин, не мають спільного сімейного бюджету та не ведуть спільного господарства, сімя існує формально. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що сімейне життя подружжя не склалося, шлюбні відносини між сторонами припинено. Спільного бюджету та домашнього господарства не ведуть, сімя існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 гривень на утримання дитини, то вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно ч. 1-2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] являється батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] не має постійного доходу, його дохід є нерегулярним, за станом здоров'я є працездатним і спроможним сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] у розмірі 765,50 гривень, що становить ? частину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом при розгляді справи встановлено, що відповідач не надає позивачу коштів на утримання дитини. При цьому матеріальне становище платника аліментів та його реальна спроможність сплачувати аліменти, його повна працездатність, вік, дозволяють сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 765,50 гривень, що становить ? частину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи матеріальне становище відповідача та його реальну спроможність сплачувати аліменти, його вік, повну працездатність, а також звичайні потреби неповнолітньої дитини. А також те, що будучи батьком дитини, відповідач не надає позивачу матеріальної допомоги на її утримання, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище та залежність від відповідача щодо утримання дитини. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 765,50 гривень. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд, вважає можливим допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] як позивач по справі звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при подачі позовної заяви про стягнення аліментів. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Відповідно до ч. ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції від 01 вересня 2015 року № 3674-17 за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, або фізичною особою-підприємцем, сплачується ставка судового збору в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, що в гривневому еквіваленті становить не менше 551,20 гривень 6 890,00 гривень. Судом при розгляді справи встановлено, що ціна позову складає 4 593,00 гривень. При цьому 1 % від ціни позову становить 45,93 гривень. Проте мінімальний розмір судового збору за звернення до суду з позовом майнового характеру становить 551,20 гривень. А тому підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551,20 гривень. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому він стягується з відповідача в дохід держави. При цьому мінімальний розмір судового збору з позову майнового характеру становить 551,20 гривень. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 551,20 гривень.

Outcome: partial