Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до ТОВ «СОАРХАЙ.ЛТД», [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Відділ реєстрації суб»єктів підприємницької діяльності Управління з питань держаної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради про звільнення з посади директора товариства. Свій позов обґрунтовує тим, що 18 травня 2016 року її було призначено директором ТОВ «СОАРХАЙ, ЛТД». 15 серпня 2016 року вона подала заяву про звільнення за власним бажанням, яку адресувала загальним зборам учасників товариства. Відповідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, станом на день подання заяви про звільнення за власним бажанням, учасниками ТОВ «СОАРХАЙ, ЛТД» були три особи: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Оскільки директор товариства - це виконавчий орган товариства (ст.99 ЦК України), звільнитися за власним бажанням директору товариства можливо, відповідно вимог діючого законодавства та Статуту ТОВ «СОАРХАЙ, ЛТД.» згідно рішення загальних зборів учасників товариства. Зважаючи на те, що загальні збори учасників ТзОВ «СОАРХАЙ, ЛТД» з питання щодо звільнення її з посади директора товариства не збиралися, користуючись правом, наданим ч.3 ст. 61 Закону України «Про господарські товариства», вона ініціювала скликання позачергових загальних зборів учасників ТОВ «СОАРХАЙ, ЛТД» шляхом направлення учасникам товариства 26 вересня 2016 року відповідного повідомлення про проведення позачергових загальних зборів учасників товариства 28 жовтня 2016 року з зазначенням місця проведення позачергових загальних зборів учасників товариства, порядку денного позачергових загальних зборів, часу реєстрації учасників та необхідних документів для участі у позачергових загальних зборах учасників ТОВ «СОАРХАЙ, ЛТД». Вказані повідомлення вона направила усім учасникам товариства цінними листами з описом додатків і повідомленням про вручення. Такі дії були здійснені нею, оскільки за змістом положень ст. 38 КЗпП України, ст. 145 ЦК України, ст. ст. 58,60-62 Закону України «Про господарські товариства» праву директора товариства на звільнення за власним бажанням кореспондує обовязок учасників товариства провести загальні збори та розглянути заяву директора про звільнення. За змістом ст. 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припинення трудового договору не допускається. Частиною 1 ст. 38 КЗпП України передбачено право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Проте, 28 жовтня 2016 року позачергові загальні збори учасників ТОВ «СОАРХАЙ, ЛТД» не проведені і її заяву про звільнення з посади директора учасниками товариства не розглянуто та питання звільнення досі не вирішено. Вважає, що відповідачами порушене її право на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене ч.1 ст.38 КЗііП України, оскільки не вирішення зборами учасників товариства питання звільнення директора товариства з посади за ініціативою працівника є порушенням права працівника щодо вільного вибору праці. Просила суд визнати припиненими трудові відносини між ТОВ «СОАРХАЙ.ЛТД» та директором товариства [PERSON] на підставі ст. 38 КЗпП України та стягнути з ТОВ «СОАРХАЙ.ЛТД» на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, вказаних в позові. Відповідачі в судове засідання не зявилися з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 62 Закону України «Про господарські товариства»\~у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також в особи, які не є учасниками товариства. Частиною 4\~ст. 145 ЦК України\~\~передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить, зокрема, створення і відкликання виконавчого органу товариства. Відповідно до\~ст. 99 ЦК України\~загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов'язків, якщо в установчих документах не визначені підстави усунення членів виконавчого органу від виконання своїх обов'язків. Судом встановлено, що позивачку [PERSON] 18 травня 2016 року призначено директором ТОВ «СОАРХАЙ, ЛТД» на підставі рішення загальних зборів учасників товариства, оформленого протоколом №1 від 18 травня 2016 року. Державну реєстрацію ТОВ «СОАРХАЙ, ЛТД» проведено 27 травня 2016 року про що здійснено запис за № 10261020000016560. Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням ТОВ «СОАРХАЙ, ЛТД» є [ADDRESS]. Учасниками (засновниками) товариства є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 15 серпня 2016 року та 27 вересня 2016 року позивачкою на адресу відповідачів були направлені заяви про звільнення її з посади директора за власним бажанням та про скликання позачергових зборів\~\~для вирішення її заяви про звільнення із займаної посади\~\~за власним бажанням. Проте, 28 жовтня 2016 року позачергові загальні збори учасників ТОВ «СОАРХАЙ, ЛТД» не проведені і не збиралися, рішення про звільнення її з посади директора зборами не приймалося, тобто питання про звільнення позивачки з посади директора до теперішнього часу не вирішено. При цьому також встановлено, що позивачкою її заява від 15 серпня 2016 року \~про звільнення за власним бажанням\~\~на підставі\~ст. 38 КЗпП України\~не відкликана та фактично трудові відносини між нею та товариством припинені. За змістом\~ст. 22 КЗпП України\~відповідно до\~Конституції України\~будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих\~\~переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Частиною 1\~ст.\~\~38 цього Кодексу\~передбачене право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Отже, за змістом положень\~ст. 38 КЗпП України,\~ст. 145 ЦК України, ст.ст.\~58,\~60,-62 Закону України «Про господарські товариства» праву директора товариства на звільнення за власним бажанням\~\~кореспондує обов'язок учасників товариства провести загальні збори та розглянути заяву директора про звільнення. Проте, як встановлено матеріалами справи, учасниками ТОВ «СОАРХАЙ, ЛТД» не проведено загальні збори товариства та заяву\~\~[PERSON] про звільнення з посади директора не вирішено, тоді як позивачка виконала вимоги закону щодо процедури звільнення за власним бажанням: подала відповідну заяву та просила призначити проведення зборів учасників товариства для її вирішення. Статтею 43 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов'язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від\~\~ 7 липня 2004 року №\~\~14-рп/2004,\~\~від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене\~ст. 43 Конституції України\~право на працю суд розглядає як природну\~\~потребу людини\~ \~своїми фізичними\~\~і\~\~розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю,\~\~так\~\~і\~\~можливість\~\~працювати\~\~за\~\~трудовим\~\~договором\~\~чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість \~\~особи\~ \~займатися \~\~чи \~\~не займатися \~\~працею,\~ \~а\~\~ якщо\~ \~займатися, \~\~то\~\~вільно\~\~її\~\~обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Таким чином, відповідачами порушене\~\~право позивачки на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене ч. 1\~ст. 38 КЗпП України, тому, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є\~\~обґрунтованими, оскільки\~\~не вирішення зборами учасників товариства заяви про звільнення позивачки з посади\~\~директора є порушенням її права щодо вільного вибору праці.\~\~ Зважаючи на те, що\~\~питання про звільнення директора товариства вирішується загальними зборами учасників товариства\~\~у встановленому законом порядку,\~\~то позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки\~\~у даному випадку належним способом захисту порушеного права позивачки\~\~є визнання припиненими трудових відносин між відповідачем ТОВ «ОРДО 2000»\~\~та позивачкою, як директором\~\~товариства, на підставі ч. 1\~ст. 38 КЗпП\~\~України, але з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved