Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Позов обґрунтовує тим, що 10.12.2014 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.12.2014 року зобов`язано [PERSON] привести у попередній стан прибудови а-2, а-3 (приміщення 1-1,1-2,1-3) в будинковолодінні [ADDRESS] , а саме: у відповідності до характеристик у технічному паспорті станом на 02.06.2006 року, до перебудови їх в приміщення а-4, яку зобовязано знести рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 22.05.2012 року. [PERSON] рішення не виконував, в подальшому зніс стіну веранди та побудував нову. У зв`язку із тривалим ухиленням відповідача від виконання рішення суду та руйнуванням будинку вона за власні кошти почала виконувати роботи, які суд зобов`язав виконати [PERSON] . Нею було проведено роботи на виконання рішення суду на загальну суму 12854,41 грн. На підставі наведеного просить суд стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 12854,41 грн., які вона виконала на виконання рішення суду та 5000 грн. моральної шкоди. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила задовольнити його повністю. Надала згоду на проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підстав наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari\~v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, №\~37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.12.2014 року (справа № 711/9410/13-ц) задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , головного державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Шаригіної Н.М., КП «ЧООБТІ» треті особи: Виконавчий комітет Черкаської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області про зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Зобов`язано [PERSON] привести у попередній стан прибудови а-2, а-3 (приміщення 1-1,1-2,1-3) в будинковолодінні [ADDRESS] , а саме: у відповідності до характеристик у технічному паспорті станом на 02.06.2006 року, до перебудови їх в приміщення а-4, яку зобовязано знести рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 22.05.2012 року. Вказане рішення суду набрало законної сили 26.02.2015 року. Згідно із ч. 1 ст. 18 ЦПК України, - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, - цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11 ЦК України). Отже із набранням законної сили рішенням суду від 10.12.2014 року у справі №711/9410/13-ц у [PERSON] виникло право вимагати від [PERSON] виконання робіт зазначених у рішенні суду, а у [PERSON] виник обов`язок виконати роботи згідно рішення суду. Відповідно до\~ст.\~19\~ЦК України,\~-\~особа має\~право на\~самозахист свого\~цивільного права\~та права\~іншої особи\~від порушень\~і протиправних\~посягань. Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Способи самозахисту\~мають відповідати\~змісту права,\~що порушене,\~характеру дій,\~якими воно\~порушене,\~а також\~наслідкам,\~що спричинені\~цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 621 ЦК України, - у разі невиконання боржником для кредитора певної роботи чи ненадання йому послуги кредитор має право виконати цю роботу власними силами або доручити її виконання чи надання послуги третій особі і вимагати від боржника відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання. Згідно ч.1-3 ст. 22 ЦК України, - особа,\~якій завдано\~збитків у\~результаті порушення\~її цивільного\~права,\~має право\~на їх\~відшкодування. Збитками є: 1)\~втрати,\~яких особа\~зазнала у\~зв`язку\~зі знищенням\~або пошкодженням\~речі,\~а також\~витрати,\~які особа\~зробила або\~мусить зробити\~для відновлення\~свого порушеного\~права (реальні\~збитки); 2)\~доходи,\~які особа\~могла б\~реально одержати\~за звичайних\~обставин,\~якби її\~право не\~було порушене\~(упущена\~вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На підтвердження понесених витрат [PERSON] надала суду докази, які підтверджують її витрати понесені на виконання рішення суду на загальну суму в розмірі 12854 грн. 41 коп. За таких обставин суд приходить до висновку, що рішення суду від 10.12.2014 року у справі №711/9410/13-ц, яке набрало законної сили, тривалий час не виконане боржником ні добровільно. В свою чергу тривале невиконання рішення суду є порушенням передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права [PERSON] на справедливий судовий розгляд, суперечить законним сподіванням позивача та фактично нівелює результати судового розгляду справи. Отже у ситуації що склалася, з метою захисту своїх прав [PERSON] , не отримавши протягом тривалого часу належного виконання рішення суду від 10.12.2014 року, яким зобов`язано [PERSON] виконати певні роботи, самостійно виконала за власні кошти частину із присуджених робіт та має право на відшкодування завданих цим збитків. Суд вважає, що такі дії [PERSON] не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Розмір понесених [PERSON] збитків в сумі 12854,41 гривень на придбання будівельних матеріалів підтверджено належними доказами дослідженими судом, а тому вказану суму майнової шкоди необхідно стягнути із відповідача на користь позивача. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 5000 грн., судом встановлено наступне. Згідно з ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України і полягають у її відшкодування особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували його моральні страждання, а також будь-яких доказів щодо порушення нормальних життєвих стосунків, пов`язаних саме з відмовою в призначенні субсидії та не надав він й жодного доказу на підтвердження причинного зв`язку між погіршенням стану свого здоров`я та можливими протиправними діями відповідача. З огляду на вищевикладене, з урахуванням обставин справи та доказів наданих суду, суд приходить до висновку, що вимога позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000грн. заподіяної їй внаслідок відмови відповідача виконувати рішення суду, задоволенню не підлягає. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 11, 19, 22, 23, 621 ЦК України, ст. 10, 12, 18, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial