Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 27 серпня 2005 року між нею та відповідачем укладено шлюб, реєстрацію якого здійснено Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 369. Від цього шлюбу в них народився син [PERSON], 04вересня [INFO]. Позивач вказує, що з вересня 2015 року проживає окремо від відповідача, та спільне господарство не ведеться. Позивач зазначає, що за час подружнього життя із відповідачем, ними було придбане наступне майно, яке є спільною власністю подружжя та складається з: -квартири, за адресою: [ADDRESS], яку було придбано за спільні кошти у сумі 148 066 грн. за договором купівлі-продажу від 17 червня 2015 року, однак право власності було оформлено на відповідача; -кухонний гарнітур, придбано в 2012 році за 15 000 грн., -кухонний куток, придбано в 2012 році за 5 500 грн., -спальне ліжко, придбано в 2010 році за 2 000 грн., -дзеркальні двері для шафи купе, придбані в 2009 році за 1 500 грн., -дитячий спальний гарнітур, придбано в 2013 році за 2 500 грн., -душова кабіна, придбана в 2009 році за 7 000 грн., -холодильник «ELECTROLUX», придбано в 2012 році за 5 000 грн., -посудомийна машина «EL FRECKO», придбана в 2013 році за 1 641,58 грн., -кухонна газова поверхня «ARISTON», придбана в 2012 році за 2 800 грн., -кухонна електродуховка «ARISTON», придбана в 2012 році за 1 700 грн., -кухонний комбайн «PHILIPS», придбаний в 2008 році за 2 000 грн., -телевізор «PHILIPS», який був придбаний в 2006 році за 2 249 грн., -DVD програвач «PHILIPS», придбаний в 2006 році за 500 грн., -електровитяжка, придбана в 2012 році за 1 500 грн., -електрокамін «OLMO», придбаний в 2013 році за 2 000 грн., -домашній кінотеатр «SONI», придбаний в 2006 році за 2 000 грн., -кондиціонер «Samsung», придбаний в 2009 році за 3 000 грн., -LED-TV «Samsung», придбаний в 2009 році за 7 777 грн.; -мультіварка «REDMOND», придбана в 2014 році за 800 грн.; -мікрохвильова піч ««Samsung», придбана в 2013 році за 1 149,08 грн., -пральна машина «ВЕКО», яка була придбана в 2005 році за 1 700 грн., -електричний котел «ARISTON», придбаний в 2012 році за 8 000 грн., -ноутбук «hр», придбаний в 2011 році, за 3 500 грн., -планшет «ASUS», придбаний в 2014 році за 2 000 грн., -фотоапарат «SONI», придбаний в 2010 році за 3 580 грн., -пилосос «PHILIPS», придбаний в 2011 році за 1 500 грн., З огляду на вищенаведене та підставі ст. 69,70 СК України, просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: м. Красноармійськ, м-н «Шахтарський», б. 27-6, кв. 9, та залишити їй у власності наступне майно: кухонний куток, дитячий спальний гарнітур, кухонну електродуховку «ARISTON», домашній кінотеатр «SONI», LED-TV «Samsung», мультіварку «REDMOND», мікрохвильову піч «Samsung», пральну машину «ВЕКО», ноутбук «hp», планшет «ASUS», фотоапарат «SONI», пилосос «PHILIPS», на загальну суму вказаного майна 107 739,08 грн. За відповідачем визнати право власності на 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та залишити у власності відповідача наступне майно: кухонний гарнітур, спальне ліжко, дзеркальні двері для шафи купе, душова кабіна, холодильник «ELECTROLUX», посудомийна машина «EL FRECKO», кухонна газова поверхня «ARISTON», кухонний комбайн «PHILIPS», телевізор «PHILIPS», DVD програвач «PHILIPS», електровитяжку, електрокамін «OLMO», кондиціонеру «Samsung», електричний котел «ARISTON», на загальну суму вказаного майна 128 223,58 грн. Стягнути з відповідача у її користь різницю вартості майна у сумі 20 484,50 грн. та судовий збір у сумі 1282,23 грн. 07 липня 2016 року позивач через канцелярію суд подала уточнення до позовної заяву, згідно якої збільшила позовні вимоги в частині визнання за нею частки спільного майна подружжя, а саме просила визнати за нею право приватної власності на холодильник «ELECTROLUX», тобто в загальному з урахуванням вищенаведеного майна на загальну суму 112739,08 грн., та стягнути з відповідача у її користь різницю вартості майна у сумі 10 484,50 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, що містяться в матеріалах справи, та додатково суду пояснила, що усе вказане у позові майно було придбано ними у шлюбі. На даний час у її власності знаходиться кухонну електродуховка, мікрохвильова піч, пральна машина, ноутбук, фотоапарат, планшет, LED-TV. Ці речі відповідач дозволив їй забрати, дитяче ліжко не забирала. На деяке спільне майно є квитанції, а на яке не зберігалися, ціну вказала на час придбання аналогічного майна. Що стосується дитячого спального гарнітуру, який придбавався для дитини, він складається зі столу, полиці, полиці для одягу, шафи для одягу, тумби прикра ватної, ліжка. Також, після огляду у судовому засідання товарного чека від 21 червня 2012 року на придбання газового котла та кондиціонера на загальну суму 6650 грн., визнала, що ця ціна відповідає обставинам справи. Котел подарували батьки відповідача на весілля, однак грошові кошти вони віддали, скільки саме не памятає. Крім того, на весіллі було подаровано килими, постільну білизну, ковдри. Кондиціонер подарували батьки чоловіка. Представник позивача [PERSON] позов підтримала у повному обсязі, та просила суд ухвалити рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні щодо позову заперечив, однак визнав наявність такого майна, що вказаний у позові, водночас заперечив щодо вартості цього майна визначеного позивачем, вказавши, що позивач не надав суду докази на підтвердження вартості майна. Також пояснив, що усе майно, яке позивач просить визнати за ним є вбудованим, зокрема кухонний гарнітур, побутова техніка та душ, який він забрати не зможе та не збирається. Щодо кондиціонеру та котла вказав, що такі були подаровані йому батьками, телевізор подарував друг, кухонний комбайн подарували на роботі, інші речі було придбано подружжям. Однак, позивач зі спірної квартири винесла усе, що можна винести. Також зазначає, що позивач у позовній заяві не вказала спальний гарнітур, віодеоігрову приставку та його особисті речі. Додатково пояснив, що не дозволяв позивачу вивозити речі. На питання суду щодо належності дитячого спального гарнітуру пояснив, що віддавати такий позивачу не хоче, проте віддасть такий в обмін на ноутбук, який знаходиться у користуванні позивача. На питання суду, чи може відповідача надати суду докази на спростування вартості майна визначеного позивачем, пояснив, що такі надати не може, оскільки, вже немає магазинів де ними придбавалося майно. Представник відповідача [PERSON] щодо позову заперечив у повному обсязі, просив у задоволенні такого відмовити. У судовому засіданні 06 вересня 2016 року позивач [PERSON] подала суду заяву про залишення позову без розгляду в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя на наступне майно: на кухонний гарнітур, кухонний куток, спальне ліжко, дзеркальні двері для шафи купе, дитячий спальний гарнітур, душову кабіну, холодильник «ELECTROLUX», посудомийну машину «EL FRECKO», кухонну газову поверхню «ARISTON», кухонну електродуховку «ARISTON», кухонний комбайн «PHILIPS», телевізор «PHILIPS», DVD програвач «PHILIPS», електровитяжку, електрокамін «OLMO», домашній кінотеатр «SONI», кондиціонер «Samsung», LED-TV «Samsung», мультіварку «REDMOND», мікрохвильову піч ««Samsung», пральну машина «ВЕКО», електричний котел «ARISTON», ноутбук «hр», планшет «ASUS», фотоапарат «SONI», пилосос «PHILIPS», а також заявила клопотання про повернення судового збору у розмірі 878,96 грн., в звязку зі зменшенням позовних вимог. Представник позивача заявлене клопотання підтримала, відповідав та його представник щодо задоволення заявленого клопотання не заперечили. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2016 року позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на кухонний гарнітур, кухонний куток, спальне ліжко, дзеркальні двері для шафи купе, дитячий спальний гарнітур, душову кабіну, холодильник «ELECTROLUX», посудомийну машину «EL FRECKO», кухонну газову поверхню «ARISTON», кухонну електродуховку «ARISTON», кухонний комбайн «PHILIPS», телевізор «PHILIPS», DVD програвач «PHILIPS», електровитяжку, електрокамін «OLMO», домашній кінотеатр «SONI», кондиціонер «Samsung», LED-TV «Samsung», мультіварку «REDMOND», мікрохвильову піч ««Samsung», пральну машину «ВЕКО», електричний котел «ARISTON», ноутбук «hр», планшет «ASUS», фотоапарат «SONI», пилосос «PHILIPS» залишено без розгляду та задоволено клопотання про повернення надлишково сплаченого судового збору. Тобто предметом розгляду даної справи залишилася квартира, яку прибав відповідач у період шлюбу із позивачем 17 червня 2015 року. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків з'ясувавши дійсніобставини справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, саме сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень належними та допустимими доказами (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України). Судовим розглядом встановлено, що 27 серпня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, реєстрацію якого здійснено Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 369. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження від 04 вересня 2009 року, актовий запис № 501, серія І-НО № 286102 (а.с.12). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 17 червня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2722, який посвідчено приватним нотаріусом Красноармійського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON] (а.с. 8-10), [PERSON] купив у [PERSON] квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Продаж вчинено за 148\~066 грн. Право власності зареєстровано на [PERSON] У п.п. 6-7 вказаного договору купівлі-продажу зазначено, що у відчужуваній квартирі проживає та зареєстрований малолітній [PERSON], [INFO], дружина покупця згідна з з укладанням цього правочину. Згідно довідки Красноармійського центра єдиного замовника від 29 лютого 2016 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог щодо джерела придбання квартири надала суду довідки про доходи за період з 01 січня 2008 року по серпень 2015 року, з яких вбачається, що [PERSON] зазначений період працювала на ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» та її совокупний дохід склав 283 324, 41 грн. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст.. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України). Під час здійснення поділу майна в судовому порядку, суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Таким чином, враховуючи, що набута відповідачем в період шлюбу та ведення спільного господарства квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя жодною із сторін не надано, тому суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою і відповідачем право власності - за кожним на 1/2 частину вказаної квартири Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Також, у п. 23 вищевказаної постанови зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час придбання. Таким чином, у судовому засідання позивачем доведено як обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, джерело і час придбання, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати спірну квартиру спільним майном подружжя, визнавши за позивачем та відповідачем право приватної власності по ? частині квартири. Що стосується показів свідків суд зазначає наступне: У судовому засіданні свідок [PERSON], який є батьком відповідача, пояснив, що відповідач [PERSON] грошей за квартиру не віддавав, так як у нього не було коштів. Щодо наявності у сторін коштів для придбання квартири, так інформація йому не відома. Однак, суд не приймає до уваги ці пояснення свідка, оскільки у судовому засіданні свідок вказав, що він є інвалідом 2 групи, в нього було два інсульти, два інфаркти, та є проблеми із памяттю, а тому події місцями не памятає. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що грошові кошти за продану квартиру від сина не отримувала. Однак, суд не приймає до уваги пояснення свідка [PERSON], оскільки у судовому засіданні встановлено, що позивач є її колишньою невісткою, а відповідач у справі сином. У свідка із позивачем склалися неприязні стосунки, під час розгляду справи суд тричі робив свідку зауваження щодо порушення правил поведінки у залі суду та виявлення явної зневаги до позивача, шляхом вживання образливих слів на адресу останньої. Також, суд не приймає до уваги і покази свідка [PERSON], оскільки у судовому засіданні встановлено, що всю інформацію щодо наявного спільного майна сторін, свідок знає зі слів [PERSON], яка є мамою відповідача та колишньою свекрухою позивача. Що стосується позовної вимог позивача про стягнення з відповідача різниці у вартості майна у сумі 10484,50грн., суд вважає, що у задоволені такої слід відмовити, оскільки ухвалою суду позовна заява про визнання права власності на меблі і побутову техніку, якої і стосується ця вимога, була залишена без розгляду. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у сумі 1282,23 грн, то таку слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 17 червня 2015 року вартість придбаної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], складає 148 066 грн. (а.с.8-10). Позивач за подання позову до суду сплатила судовий збір у сумі 2359,62 грн., з яких ухвалою суду їй було повернуто 878, 96 грн., тобто судовий збір у даній справі становить 1480,66 грн. Оскільки судом частково задоволено позов позивача, а саме на ? частину квартири, вартість якої становить 740, 33 грн., відтак, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 740, 33 грн.

Outcome: partial