Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. В позові вказувала, що [INFO] померла її мати, [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], загальна вартість якого 69205,00 грн. За життя мати склала заповіт, який не був змінений чи скасований на момент її смерті, посвідчений секретарем Мигівської сільської ради 16.11.1998 року та зареєстрований у реєстрі за №65, яким усе своє майно, яке буде належати їй на день смерті та на яке вона буде мати законне право, заповіла їй. Спадкоємців за законом першої черги та осіб, які б мали обов'язкову частку у спадщині немає. Зазначала, що своєчасно, у встановлений законом шестимісячний строк, фактично прийняла спадщину, вступила в управління спадковим майном, здійснила поховання померлої, розпорядилася її майном, провела ремонт, обробляє земельну ділянку, однак не звернулася протягом встановленого строку до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На її звернення до державної нотаріальної контори, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не надано доказів факту прийняття нею спадщини після смерті матері. Встановлення даного факту сприятиме реалізації її права на спадщину після смерті матері. Крім того у видачі свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори також було відмовлено ще у зв'язку із тим, що спадкодавцем не зареєстроване належним чином за життя право власності на спадкове майно. Просила встановити факт прийняття нею спадщини після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] та визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS], яке належало померлій [INFO] [PERSON] Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просили позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача - Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області в судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, в адресованій суду заяві просив справу розглядати у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечує. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що позивач на час смерті матері проживала з нею, здійснила її поховання, доглядала та доглядає за земельною ділянкою та будинком. Суд, заслухавши позивача [PERSON], її представника [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 13.01.2003 року, виданого виконавчим комітетом Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами 1962 року побудови, вартістю 69205,00 грн., що розташовані у [ADDRESS], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №625 від 11.09.2014 року та копією технічного паспорту, виготовленого станом на 25.09.2014 року ДКП «Вижницьке РБТІ». 16.11.1998 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все її майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала своїй дочці, [PERSON]. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області 16.11.1998 року та зареєстрований в реєстрі за №65 і станом на 11.09.2014 року не змінювався і не скасовувався, що підтверджується його копією. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], оскільки є її дочкою, що підтверджується вищевказаною довідкою сільської ради. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS], що належав спадкодавцю, у зв'язку з тим, що вчинення такої нотаріальної дії суперечить законові, так як вона не подала Вижницькій державній нотаріальній конторі доказів про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO], і відповідно до чинного законодавства не може претендувати на оформлення права на спадщину, та вважається такою, що не прийняла спадщину, Вказані обставини підтверджуються постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №972/02-31 від 10.10.2014 року, винесеною державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області Олійник Ю.М. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У п. 1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01.01.2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до п.1 ч.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому суд вважає, що оскільки на час відкриття спадщини діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року, то при вирішенні питання про встановлення факту прийняття спадщини слід керуватись саме його положеннями. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Відповідно до ч.1, 2 ст.549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту прийняття спадщини необхідно для оформлення спадщини. Той факт, що [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном [PERSON] підтверджується показами допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи викладені обставини вимога [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини є обґрунтованою і підлягає до задоволення. Також судом встановлено, що позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказане спадкове майно у зв'язку з тим, що нею не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності спадкодавця на вказане майно. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.524 ЦК УРСР 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS], належав [PERSON], заповіт ніким не змінений і не скасований, позивач прийняла спадщину, а тому її позовна вимога про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом є обґрунтованою і також підлягає до задоволення. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. На підставі ст.ст.524, 534, 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст.16, 328, 392 ЦК України,

Outcome: approved