Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рогатинського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві зазначено, що 15 грудня 2008 року між позивачкою і відповідачем по справі у відділі реєстрації актів цивільного стану Рогатинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області було зареєстровано шлюб, про що було зроблено актовий запис за №78. Від спільного проживання в шлюбі в них 17 січня 2010 року народився син [PERSON], який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні і вихованні. Сімейне життя між нею і відповідачем не склалося, у них відсутнє взаєморозуміння, немає взаємних почуттів. Спільно не проживають, не підтримують будь-яких стосунків чотири роки. Просила шлюб розірвати. У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю із підстав, наведених у заяві. Крім того, пояснила, що спільно не проживає з відповідачем більше чотирьох років, не підтримують шлюбних стосунків. Відповідач не спілкується ні з нею, ні з малолітнім сином, не надає коштів на утримання дитини. Примирення між ними неможливе. Просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON], якому було вручено судові документи та проведено його допит компетентним судом [PERSON] відповідно до Договору між Україною і [PERSON] про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, укладеного у м.Києві 24 травня 1993 року, угоди між Міністерством юстиції України та Міністерством юстиції [PERSON], підписаної 10.01.2011 року, яка набула чинності для України 08.02.2011 року, позовні вимоги визнав повністю, не заперечував щодо розірвання шлюбу між ним та [PERSON] Дав згоду на слухання справи у його відсутності. Дані обставини підтверджені протоколом від 28 квітня 2016 року, складеним компетентним судом республіки [PERSON], які надійшли на адресу суду 10 червня 2016 року. Суд, вислухавши доводи позивачки по справі, дослідивши і перевіривши усі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серія 1-НМ №062331, виданного відділом реєстрації актів цивільного стану Рогатинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, 15 грудня 2008 року було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] і [PERSON], 01 грудня 1990 рок ународження, актовий запис за №78. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. За час спільного проживання у шлюбі в подружжя 17 січня 2010 рокународився син:Котлаж [PERSON], що підтверджується скороченим свідоцтвом про народження виданим відділом реєстрації актів цивільного стану в Александрові Куявському воєводства Куявсько-Поморського [PERSON]. [PERSON], [INFO], проживає в [INFO] разом з сином [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою №442, виданою 05 жовтня 2015 року виконавчим комітетом Юнашківської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області. Відповідно до вимог ст.112 СК України при розірванні шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову. Бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дані положення закріплені у ст.55 Сімейного кодексу України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Суд не зобовязаний призначати сторонам строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на почуттях любові та поваги, підтримки один одного. За ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У судовому засіданні позивачка просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. За статтею 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, більше чотирьох років спільно не проживають, не підтримують шлюбних стосунків, у обох наявне стійке волевиявлення, направлене на припинення сімейних відносин. Викладені обставини свідчать, що подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї неможливе, суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved