Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона з 04.12.2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач. Рішенням Рівненського міського суду від 24.10.2012 року шлюб між ними розірваний, про що зроблено відповідний запис у відділі РАЦС. З лютого 2012 року відповідач [PERSON] не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, не приділяє йому належної уваги та турботи, не піклується про моральний та фізичний розвиток сина, тобто самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Увесь час дитина проживає разом з матір'ю, повністю знаходиться на утриманні позивачки. Аліменти на сина відповідач не виплачує, має заборгованість . Поведінка відповідача також створює перешкоди для виїзду позивачки разом з дитиною за межі України для лікування та оздоровлення сина. У зв'язку з зазначеним просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON]. В судовом у засідання позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задоволити. Представник позивачки - адвокат Сурікова С.І. позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не відвідує сина, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Будучи неодноразово судимим за скоєння тяжких злочинів відповідач може негативно впливати на виховання, здоров'я сина та прививати йому погані звички. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив суду, що утриманням та вихованням дитини займався, проте доказів щодо такого твердження суду не надав. Просить суд відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача - адвокат Гнатущенко В.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав не вбачає. Вказав, що відповідач на даний час працевлаштований, що підтверджується довідкою з його місця роботи та переказав кошти позивачці на утримання сина в розмірі 1502 грн. 85 коп. Вказав, що позивач перешкоджає відповідачу у спілкуванні з сином. Представник органу опіки та піклування Рівненської міської ради Самолюк І.Р. позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач не бере участі у вихованні дитини та не допомагає матеріально, з рідним батьком не асоціюється, дитина називає батьком свого діда [PERSON], тому є усі підстави для позбавлення його батьківських прав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки та хрещеною матір'ю [PERSON]. З лютого 2012 року відповідач жодного разу не відвідав дитину ні вдома, ні в дитячому садочку. Хлопчик відповідача не знає, називає батьком свого діда [PERSON]. Матеріальної допомоги на дитину відповідач не надає. Від виконання своїх батьківських обов'язків ухиляється. Свідки [PERSON] та [PERSON], батьки позивача в судовому засіданні пояснили, що вони є рідними бабою та дідом дитини [PERSON]. Протягом усього періоду після народження онука він проживає з матір'ю. Його батько [PERSON] не приділяв належної уваги вихованню сина та не утримував його матеріально. Проживав окремо від нього у Одеській області, де за скоєння кримінального злочину був засудженим до позбавлення волі. Після звільнення з місць ув'язнення в лютому 2014 року дитиною не цікавився, до сина не приїжджав, вихованням сина не займався, матеріальної допомоги не надавав. Дитина з батьком себе не асоціює, батьком називає діда [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши позивачку як свідка, допитавши свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], думку прокурора та представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Декларація прав дитини, проголошена Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Таку турботу мають проявляти як мати , так і батько в рівній мірі. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини . На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини . Батьки або особи, які їх замінюють , мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров'я, фізичний , духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ст. 150 СК України визначає обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя , достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до Законів України. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому , обов'язком особистим, індивідуальним та солідарним. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того одружені вони, чи ні. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 9). Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 жовтня 2012 року (а.с. 10-11) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітнього сина залишено на проживання з матір»ю, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду - 21 лютого 2012 року до досягнення сином повноліття. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 березня 2015 року (а.с. 79) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітнього сина залишено на проживання з матір»ю, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду - 21 лютого 2012 року до досягнення сином повноліття. Як вбачається з психолого-педагогічної характеристики [PERSON] ДНЗ комбінованого типу № 56 м. Рівне (а.с. 34), відповідач участі у вихованні дитини не приймає. Відповідно до відповіді Центру практичної психології і соціальної роботи управління освіти про психоемоційний стан дитини від 13.11.2014 року № 1378/01-26/14 (а.с. 45) підтверджується, що дитина з власним батьком себе не асоціює. З розрахунку заборгованості по аліментах від 18.05.2015 року № 36/18а1/16 вбачається, що заборгованість по аліментах на 30.04.2015 року становить 25097,42 грн. (а.с.73-74), що свідчить про те, що відповідач утриманням дитини не займається. Довідкою ОСК УМВС України в Рівненській області від 14.01.2015 року (а.с. 50) підтверджується наявність неодноразових судимостей відповідача за умисні злочини, що підтверджує поведінку відповідача у побуті, як аморальну та антигромадську, що може шкідливо впливати на виховання, здоров'я та поведінку неповнолітнього [PERSON]. З даної довідки вбачається, що [PERSON] звільнився з місць позбавлення волі 27.02.2014 року. Умисне самоусунення відповідача від виконання обов'язків по вихованню та утриманню сина також підтверджується наявним Трудовим договором між працівником [PERSON] і фізичною особою [PERSON] від 11.06.2010 року (а.с. 16), який станом на даний час не розірваний, однак після звільнення з місць ув'язнення в січні 2014 року відповідач до роботи не приступив, і в м. Рівне, де за ним зберігається робоче місце не прибув, трудовий договір не розірвав. Згідно висновку органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому № 08-4349 від 27 листопада 2014 року (а.с. 46), орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав стосовно його сина, [PERSON], [INFO]. Посилання відповідача та його представника на те, що [PERSON] не ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до свого малолітнього сина [PERSON], а якщо він і не приділяв йому належної уваги то це тому, що перебував у місцях ув'язнення і не мав реальної можливості займатися дитиною, спростовуються матеріалами справи та поведінкою відповідача після звільнення з місць ув'язнення в лютому 2014 року, який лише після отримання копії позовної заяви про позбавлення батьківських прав та судової повістки про виклик до суду в листопаді 2014 року проявив інтерес до сина, перерахував кошти на загальну суму 1502,85 грн. та звернувся до органу опіки та піклування із заявою про перешкоди зі сторони позивачки щодо його зустрічей з дитиною. Однак, таке твердження відповідача в суді спростовано поясненнями представника органу опіки та піклування про те, що службою у справах дітей Рівненської міської ради по даній заяві [PERSON] проводилася перевірка. В результаті проведеної перевірки факти, викладені в заяві, не знайшли свого підтвердження. Протягом розгляду справи у суді з вересня 2014 року по даний час, неодноразово перебуваючи у м. Рівне, відповідач не вчинив будь-яких дій щодо зустрічі з дитиною, не поцікавився його побутовими умовами, станом здоров'я, тощо. Зазначені обставини суд розцінює, як відсутність у відповідача дійсного бажання та намірів брати участь у вихованні та утриманні дитини. Тому невизнання [PERSON] позову про позбавлення батьківських прав суд розцінює, як формальне. Суд не бере до уваги невизнання відповідачем, як письмового доказу його ухилення від матеріального утримання сина, довідок державної виконавчої служби про його заборгованість по аліментах, оскільки дана обставина підтверджується рішенням Рівненського міського суду від 30.03.2015 року по цивільній справі №1715/2766/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. А факт, що відповідачу стало відомо про наявність позовної заяви та рішення Рівненського міського суду 24.10.2012 року про розірвання шлюбу та стягнення аліментів лише у зв'язку з розглядом даної справи, оцінює як доказ умисного ухилення відповідача від надання матеріальної допомоги на дитину в добровільному порядку протягом періоду часу з дня його звільнення з місць ув'язнення 27.02.2014 року та до 19.09.2014 року, тобто до дня подачі позивачкою до суду позовної заяви про позбавлення батьківських прав. Суд не бере до уваги, як письмовий доказ підтвердження працевлаштування [PERSON], довідку №71 від 18.03.2015 року, видану ПАТ «Веселка» (а.с.80), долучену до матеріалів справи представником відповідача, оскільки інформація, зазначена в довідці про працевлаштування спростовується відповіддю №1009984346 від 16.04.2015 року Пенсійного Фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, відповідно до якої останнім місцем роботи [PERSON] станом на 16.04.2015 року є робоче місце у роботодавця ПП [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідач не представив суду доказів на підтвердження своїх заперечень та спростування доводів позивачки, наданих нею письмових доказів та показань свідків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] вихованням дитини не займається, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться її побутовими умовами, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Враховуючи викладене, вислухавши думку прокурора, який вважає за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає, що ці обставини є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав і таке позбавлення батьківських прав відповідача не суперечить інтересам дитини.

Outcome: approved