Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 серпня 2008 року між сторонами був письмово укладений Договір позики на загальну суму 6 000 євро. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався суму в розмірі 800,0 євро повернути до 27 вересня 2008 року, а суму 5200,0 євро зобов'язався повернути до 01 грудня 2009 року. Крім того, відповідач зобов'язався із зазначеної суми щомісячно сплачувати комісійний збір у розмірі 2%. Проте, на сьогоднішній день відповідач своїх зобов'язань згідно з умов Договору перед позивачем не виконав, а тому, станом на 10 жовтня 2013 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 152313,84 гривень. Враховуючи вищенаведене, просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором позики, а також стягнути судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подавши при цьому заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить суд позов задоволити (а.с.10). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, дала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить оголошення в редакції газети «Урядовий кур'єр», а тому згідно зі ст.224 ЦПК України проведено заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступних підстав. Вирішуючи клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду, суд приходить до висновку, що причина пропущення строку звернення до суду є поважною, оскільки позивач постійно проживає у Німеччині, її чоловік у вересні 2009 року переніс операцію по відновленню рухливості нижньої кінцівки, потребував та потребує на сьогоднішній день стороннього догляду, а тому такий слід поновити та розглядати справу по суті (а.с.12-14). Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 27 серпня 2008 року [PERSON] під розписку позичила [PERSON] суму коштів в розмірі 6 000 євро, з яких: 800 євро відповідач зобов'язався повернути до 27 вересня 2008 року, а 5200 євро - зобов'язався повернути до 01 грудня 2009 року. Крім того, відповідач зобов'язався з вищевказаної суми щомісячно сплачувати комісійний збір в розмірі 2% (а.с.7). Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, вказана норма містить імперативний припис виконувати зобов'язання належним чином, тобто вчинити дію, яка є об'єктом зобов'язання у точній відповідності до усіх елементів, які визначають зміст зобов'язання, тобто за предметом, строком, способом та іншими елементами. Крім того, у відповідності до вимог ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищенаведені обставини, а також, зважаючи на те, що строк дії договору позики, укладений між сторонами у справі закінчився, проте відповідач в порушення умов договору не повернув позивачеві суму позики в розмірі 14100,0 євро, що в еквіваленті відповідно до курсу НБУ становить 152313,84 гривень (а.с.11) з яких: 13200,0 євро - сума боргу з врахуванням 2% комісійних за період часу з 27 вересня 2008 року по 01 жовтня 2013 року, 900,0 євро - 3% за користування від простроченої суми, а тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними і підлягають задоволенню. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 1524,0 гривень судового збору.

Outcome: approved