Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] у якій просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2013 по 30 листопада 2014 року за станом на 31 січня 2015 року в сумі 70 673 грн. 85 коп. Обґрунтовуючи такі позовні вимоги [PERSON] посилається на те, що відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 01 лютого 2002 року по 09.09.2010 року. Від спільного життя вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2007 року з відповідача [PERSON] на її користь були стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. З моменту набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили відповідач аліменти не сплачував. Виконавчий лист знаходився на виконанні в Індустріальному ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції за місцем проживання відповідача. На виклики до відділу виконавчої служби відповідач не з'являвся і наприкінці 2013 році було встановлено, що відповідач фактично мешкає в місті Дніпродзержинську. Виконавчий лист був направлений в Заводський ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції за фактичним місцем проживання відповідача. За ухилення від сплати аліментів відповідач був притягнутий до кримінальної відповідальності, відносно нього було відкрито кримінальне провадження. При розгляді справи в суді відповідач частково сплатив заборгованість в розмірі 6 540 грн., запевнив її в тому, що найближчим часом погасить всю заборгованість, тому вона подала заяву про звільнення відповідача від кримінальної відповідальності. Заборгованість по сплаті аліментів за станом на 31.12.2014 року з урахуванням сплаченої заборгованості в розмірі 6540 грн. складає 50 916 грн. 61 коп., що підтверджується довідками Індустріального ВДВС та Заводського ВДВС. Грошова сума, яка була сплачена відповідачем в грудні 2014 року, розподіляється наступним чином: 860 грн. - аліменти за грудень 2014 року, а ( 6540-860) 5680 грн. погашення заборгованості по аліментам включно по 13.05.2008 року. Враховуючи, що відповідач прострочив сплату аліментів, він має сплатити пеню в розмірі 70673, 85 грн. (51093,05 грн. + 19 580,80 грн.) за період з 01 січня 2013 року по 30 листопада 2014 року за станом на 31.01.2015 року із розрахунку 730 днів прострочення. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та пред'явлений позов просила задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування позову посилалася на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач заперечував проти задоволення позову та зауважував на необґрунтованості позовних вимог [PERSON] Вказав, що він проживає в іншому місці, на теперішній час не працює, має нову сім'ю, а на утриманні малолітню дитину. Він не має достатніх коштів, щоб сплатити позивачці борг, а також неустойку за прострочення сплати аліментів. Представник Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, завчасно поданим клопотанням сповістив про можливість розгляду й вирішення справи за його відсутності. Заперечень проти позову надано не було. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 30 серпня 2010 року було розірвано (справа № 2-2281/2010). Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати із матір'ю [PERSON] Відповідач проживає окремо. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2007 року (справа № 2-1030/07) з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON], в розмірі ? частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку починаючи з 26.02.2007 року до момент досягнення дитиною повноліття. Відповідач ухилявся від обов'язку сплачувати аліменти на користь позивача, в період з лютого 2007 року по грудень 2014 року жодного платежу не здійснив, в результаті чого утворилася заборгованість, розмір якої підтверджується наданими державним виконавцем довідками. У грудні 2014 року відповідач шляхом грошового переказу сплатив позивачці суму боргу в розмірі 6540,00 грн., в результаті чого загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів зменшився до 50916,00 грн. станом на 31.12.2014 року. Розмір неустойки (пені) за період з 01 січня 2013 року по 30 листопада 2014 року включно, станом на 31 січня 2015 року згідно розрахунку позивача, який здійснено згідно чинного законодавства у відповідності до ст. 196 Сімейного кодексу України становить 70673,85 грн. Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»у п. 22 роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. У суду є всі підстави вважати, що відповідач заборгував позивачу аліменти і одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів згідно розрахунку складає грошову суму 70673,85 грн. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищенаведених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. З відповідача на її користь слід стягнути неустойку (пеню) з простроченої суми аліментів, але разом із тим, суд, враховуючи, що відповідач не працює, має на утриманні малолітню дитину, вважає можливим в силу ст. 196 СК України зменшити розмір неустойки з 70 673,85 грн. до 20 000,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. З відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в сумі 463,13 грн.

Outcome: partial