Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та стягнення із відповідача аліментів на її користь на утримання доньки у розмірі 5000 грн. щомісячно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона перебувала у шлюбі із [PERSON] від цього шлюбу в сторін народилась донька [PERSON] , 2008 року народження, яка проживає з [PERSON] . Батько дитини, починаючи з серпня 2010 року, проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дочки. З 24 червня 2010 року за рішенням суду відповідач повинен сплачувати аліменти. Жодного разу з того часу відповідач навіть не поцікавився, за які кошти виховується дитина. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01 лютого 2019 року складає 11 377,17 грн. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку [PERSON] . Дитина знаходиться на повному утриманні матері. Дівчинка додатково займається в гуртках, спортивних секціях, відвідує додаткові заняття з іноземної мови, ходить на танці. Крім того, дитина навчається в школі і у позивача виникають труднощі щодо купівлі шкільного приладдя, підручників, інших витрат. Крім того, [PERSON] заперечує проти виїзду дитини з матір`ю за кордон до родичів в Іспанію, чим порушує права та свободи вільного волевиявлення та пересування. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2019 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 13 травня 2019 року судом зареєстровано письмовий відзив відповідача [PERSON] , в якому він просить заявлений до нього позов залишити без задоволення. Додатково зазначив, що посилання позивача на невиконання ним обов`язків по сплаті аліментів на утримання дитини не відповідає дійсності, оскільки в даний час у нього немає жодної заборгованості із сплати аліментів. Недостатня його участь у вихованні дитини має об`єктивні причини та пов`язана з тим, що позивач не дає відповідачеві жодної можливості бачити дитину та приймати участь у її вихованні. Той факт, що з даного приводу він не звертався до суду про встановлення періодичних побачень з дитиною пояснюється небажанням відповідача зайвий раз психологічно травмувати дитину, погіршувати стосунки з колишньою дружиною та безуспішними намаганнями вирішити питання побачень з дитиною та питання участі у її вихованні у добровільному порядку. Водночас по мірі можливості він цікавився зростанням дитини, її навчанням у школі, станом її здоров`я шляхом отримання інформації з школи та закладів охорони здоров`я та спілкування з працівниками цих установ. Ухвалою суду від 03 червня 2019 року матеріали цивільної справи №607/5596/19 надіслано Службі у справах дітей Тернопільської райдержадміністрації Тернопільської області. Зобов`язано Службу у справах дітей Тернопільської райдержадміністрації Тернопільської області надати письмовий висновок по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доки [PERSON] , [INFO] . 01 серпня 2019 року матеріали цивільної справи №607/5596/19 разом з висновком органу опіки та піклування повернуто до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Згідно ухвали суду від 17 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити їх в повному обсязі. Додатково пояснювала, що відповідач з 2010 року самоусунувся від виховання дитини, будь-якої участі в її вихованні та утриманні [PERSON] не приймає. Дочка [PERSON] не називає його татом, будь-якими її потребами чи станом здоров`я дитини відповідач не цікавиться, коли вона лежала в лікарні [PERSON] про це знав, однак не приходив її навідати. На час звернення із позовом останній мав несплачений борг по аліментах, однак в ході розгляду справи погасив його за два тижні. [PERSON] працює в Польщі, возить туди людей на роботу своїм транспортним засобом, однак коли відбувалось засідання в органі опіки він перебував вдома, міг з`явитися на розгляд питання про позбавлення батьківських прав, пояснити свою участь в утриманні та вихованні дочки. З часу проведення засідання в органі опіки, як і до того, відповідач не приходив до дочки додому чи в школу, не телефонував їй, не цікавився її навчальним процесом чи станом здоров`я, тобто не вчиняв жодних дій щодо виконання свого батьківського обов`язку. Перешкод у спілкуванні [PERSON] з дитиною ніхто не чинив і не чинить. Аліменти з відповідача стягуються з 2009 року на підставі рішення суду в розмірі по 400 грн. щомісячно, однак борг, про який зазначено в позовній заяві погашено. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Черніцький І.Р. в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. Просив суд відмовити у його задоволенні, оскільки батько бажає налагодити стосунки з дитиною. Підстав для позбавлення його батьківських прав немає. Відносно стягнення з відповідача аліментів адвокат заперечив, оскільки уже є рішення суду, за яким з відповідача стягуються аліменти, а відтак [PERSON] обрано невірний спосіб захисту. Представник третьої особи Служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області в судовому засіданні підтримала висновок служби щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Додатково повідомила, що на засіданні органу опіки [PERSON] присутній не був, однак він виходив на відеозв`язок по телефону через «Вайбер», пояснював, що має намір спілкуватися з дочкою, однак мати дитини, з його слів, чинить відповідачу перешкоди у цьому. При спілкуванні з дочкою сторін було встановлено, що батько не навідується до неї і не телефонує. В судовому засіданні у присутності практичного психолога Тернопільського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей і молоді [PERSON] неповнолітня [PERSON] суду пояснювала, що [INFO] їй виповниться 12 років. Дівчинка не заперечує щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неї. На запитання суду відповіла, що її тата звати [PERSON] , він живе у с. Мишковичі, де також проживає дівчинка. Батько ніколи до неї не телефонував і не приходив. Останній раз, коли [PERSON] було чотири роки, тато приходив до неї п`яний та побив підвіконники. Ні дівчинка, ні її мама не мають номеру телефону відповідача. В школу до дівчинки він не приходив, ніколи нічого від нього вона не отримувала і ніхто нічого від його мені їй не передавав. Бабусю зі сторони тата дівчинка знає візуально, так як мама пояснювала їй, що це її бабуся, бабусю вона бачила кілька разів. Ніхто не забороняє батькові бачитися з нею і ніхто не налаштовує її проти батька. Коли дівчинка зустрічає батька в селі (візуально вона знає його зі слів мами), він її обходить стороною. Вона не бажає контактувати з ним, надавати йому свій номер телефону, і, на думку дівчинки, його слід позбавити батьківських прав стосовно неї. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, представника третьої особи, пояснення дитини, стосовно якої розглядається справа про позбавлення батьківських прав, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 квітня 2008 року Мишковицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [INFO] народилася [PERSON] , її батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Як слідує із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 лютого 2019 року, складеного головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Тернопільській області, заборгованість зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 2-6366, виданого 14 лютого 2010 року Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн., починаючи з 24 червня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття, станом на 01 лютого 2019 року становить 11377,17 грн. Станом на 10 травня 2019 року заборгованість по сплаті аліментів на утримання [PERSON] відсутня, про що свідчить інформація № 17808, надана 10 травня 2019 року в.о. начальника Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби ГГТУЮ у Тернопільській області. У відповідності до характеристики № 33, складеної 27 лютого 2019 року адміністрацією Мишковицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів - Дошкільного навчального закладу, Будай Ліля навчається у школі з першого класу. Зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна та уважна учениця. Мати, [PERSON] , приділяє належну увагу вихованню дочки, систематично контролює навчання та відповідально ставиться до її виховання в родині, надає допомогу класному керівнику, регулярно відвідує батьківські збори. Батько, [PERSON] , нехтує вихованням дочки, не приділяє їй належної уваги, за 5 років навчання жодного разу не відвідав батьківські збори, родинні свята та виступи дочки. Як слідує із висновку Тернопільської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , № 03-1294/01-10 від 30 липня 2019 року, Комісією з питань захисту прав дитини Тернопільської районної державної адміністрації при розгляді матеріалів цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав встановлено, що у шлюбі між подружжям народилася донька [PERSON] , [INFO] . Шлюб між подружжям розірвано у 2010 році. Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . У бесіді з матір`ю [PERSON] з`ясовано, що батько не спілкується з дитиною, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, її навчанням, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, не допомагає матеріально. У телефонній бесіді з батькам [PERSON] з`ясовано, що він заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Батько зазначає, що мати чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. По мірі можливості цікавиться навчанням дитини, станом здоров`я, шляхом отримання інформації зі школи та закладів охорони здоров`я та спілкування з працівниками цих установ. Згідно з довідкою-характеристикою, виданою виконавчим комітетом Мишковицької сільської ради від 02 липня 2019 року № 473, [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . В селі характеризується з позитивної сторони. Алкогольними напоями не зловживає. Скарг щодо поведінки [PERSON] від сусідів та односельців не було. Зі сторони виконкому сільської ради зауважень щодо [PERSON] немає. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 лютого 2019 року, виданого головним державним виконавцем, заборгованість становить 11377,17 грн. Проте, станом на 01 червня 2019 року заборгованість зі сплати аліментів погашена (інформація Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби від 08 травня 2019 року № 17759). У бесіді дитина [PERSON] , [INFO] , зазначила, що батько давно не навідує її, не телефонує, не вітає з днем народження, не цікавиться її життям, не відвідує виступи за її участі, не допомагає матеріально, не відчуває батьківської турботи та підтримки з боку батька, тому вона не заперечує щоб її батька [PERSON] позбавили батьківських прав. Враховуючи наведене, рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 25 липня 2019 року № 34, Тернопільська районна державна адміністрація вважає за недоцільне позбавляти батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11 лютого 2017 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, 11 лютого 2017 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , у зв`язку з чим остання змінила прізвище на « [PERSON] ». Від даного шлюбу [INFO] у відповідача народився син [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. За встановлених судом обставин до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України Суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним (ст.171 СК України). Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом беззаперечно встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дочки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини протягом тривалого часу. Виниклу зі сплати аліментів заборгованість відповідач погасив в ході розгляду справи. Останній раз спільна дочка сторін бачила батька у чотирирічному віці, і з того часу він до неї не навідувався, не телефонував, не проявляв турботу в будь-який спосіб. Батько проживає з дитиною в одному населеному пункті, візуально вона знає, як виглядає [PERSON] , однак він уникає зустрічей з дочкою. Дитина не бажає вбудь-який спосіб контактувати з батьком, це її особиста думка, ніхто не налаштовує дочку сторін проти [PERSON] . Відтак, суд відхиляє твердження відповідача про те, що позивач чинить йому перешкоди, не дає жодної можливості бачити дитину та приймати участь у її вихованні. Жодних доказів на обґрунтування таких доводів [PERSON] не надав, а його звернення до суду з позовом про встановлення графіку зустрічей батька з дитиною свідчить тільки про можливий спір, який підлягає вирішенню судом шляхом постановлення рішення по справі. Не приймає до уваги суд і те, що зі сторони відповідача в адресу позивача мало місце поштове відправлення в переддень останнього судового засідання, яке слід розцінювати як участь батька в матеріальному утриманні дочки [PERSON] , оскільки позивач його не отримувала, його вміст їй невідомий, адже [PERSON] не володіє інформацією про зріст дитини, розмір її взуття та вподобання. Аргументи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву, стосовно того, що він, по мірі можливості цікавиться навчанням дитини, станом здоров`я, шляхом отримання інформації зі школи та закладів охорони здоров`я та спілкування з працівниками цих установ, спростовуються характеристикою № 33, складеною 27 лютого 2019 року адміністрацією Мишковицької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів - Дошкільного навчального закладу, з якої слідує, що батько, [PERSON] , нехтує вихованням дочки, не приділяє їй належної уваги, за 5 років навчання жодного разу не відвідав батьківські збори, родинні свята та виступи дочки, а також поясненнями самої дівчинки, отриманими у судовому засіданні. У ст. 19 СК України зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За встановлених вище обставин, суд, не погоджується з висновком органу опіки та піклування від 30 липня 2019 року, оскільки цей висновок немотивований та суперечить інтересам дитини. З часу його прийняття до дня ухвалення судом рішення по суті відповідач в будь-який спосіб не робив спроб налагодити стосунки з дочкою, хоча мав намір це зробити. Тільки на намірах [PERSON] не може ґрунтуватися висновок органу опіки та піклування, адже він приймається в інтересах дитини. Пояснення спільної дочки сторін, які вона надавала в судовому засіданні відповідають тим, які було заслухано представником орану опіки в ході складення висновку, та підтверджують висновки суду про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дочки [PERSON] . Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення частково, шляхом позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В частині вимог позивача про стягнення з [PERSON] аліментів суд відмовляє, оскільки, як встановлено в судовому засіданні та підтверджено позивачем, справа про стягнення аліментів з [PERSON] на корись [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , розглянута. У 2010 році судом ухвалене рішення, на підставі якого видано виконавчий лист, що перебуває на виконанні у Тернопільському районному відділі державної виконавчої служби ГГТУЮ у Тернопільській області, за яким здійснюється стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Такий спосіб захисту прошеного права суд вважає неналежним, оскільки ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відтак, за умови настання вищевказаних обставин [PERSON] вправі звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, а не про їх повторне стягнення у більшому розмірі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial