Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з заявою в якій просить встановити факт перебування її в якості цивільного ліквідатора аварії на ЧАЕС в період з 26.04.1986 по 03.05.1995 у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків в Овруцькому АТП-11847 працюючи техніком з обліку автогуми. В підтвердження заяви [PERSON] зазначила, що з 12.01.1983 вона працювала в Обруцькому АТП 05040 в якості техніка по обліку автогуми. З 29.04.1983 дане підприємство було перейменовано в автотранспортне підприємство № 11847. З травня 1995 року [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням в зв`язку з захворюванням. 06.01.2000 її було добровільно виселено в смт. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області згідно Закону від 19.12.1991. За період з 26.04.1986 - 03.05.1995 [PERSON] додатково до основного виду заробітку доплачували вислугу ЧАЕС за виконання роботи пов`язаної з шкідливістю, тому як АТП на якому вона працювала знаходилось в Чорнобильській зоні у зв`язку з ліквідацією наслідків на АЕС. З 1995 року [PERSON] було визнано інвалідом 3 групи, а з 13.03.1998 перекваліфіковано на інваліда 2 групи безстроково у зв`язку з впливом аварії на ЧАЕС. 20.05.1998 отримала посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, тому як згідно висновку центральної міжвідомчої експертної комісії, щодо встановлення причинного зв`язку хвороб інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 21.01.1998 вона отримала звіт, відносно якого її захворювання було викликано впливом аварії на Чорнобильській АЕС. Враховуючи, що з 26.04.1986 року її робота була пов`язана з обслуговуванням автомобілів, які виїжджали в зону Чорнобилю і мали серйозну небезпеку активного забруднення, вважає, що вона являється не лише потерпілою від Чорнобильської катастрофи, а й цивільним ліквідатором аварії на ЧАЕС, і тому має право претендувати на статус цивільного ліквідатора аварії на ЧАЕС. В період з 2015 року по 2020 рік вона неодноразово зверталась до АТП та архівів з приводу надання інформації про отримання нею доплати, однак в архіві дана інформація відсутня. В Дергачівському управлінні Пенсійного фонду, в особовій пенсійній справі [PERSON] міститься довідка отримана з Овруцького АТП 4847 від 27.04.1995 для нарахування їй пенсії. Копію довідки надала суду в якості підтвердження того, що вона отримувала доплату в 1994 - 1995 роках за шкідливі умови праці внаслідок аварії на ЧАЕС до основної заробітної плати. Ця довідка є основним підтвердженням її відношення до шкідливих умов праці у зв`язку з ліквідацією аварії на ЧАЕС. Викладені вище обставини і є причиною звернення до з даною заявою до суду. Заявник у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі та без застосування засобів фіксації. Заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 12.01.1983 працювала в Обруцькому АТП 05040 в якості техніка по обліку автогуми. З 29.04.1983 дане підприємство було перейменовано в автотранспортне підприємство № 11847. З травня 1995 року [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням в зв`язку з захворюванням. 06.01.2000 її було добровільно виселено в смт. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області згідно Закону від 19.12.1991. За період з 26.04.1986 - 03.05.1995 [PERSON] додатково до основного виду заробітку доплачували вислугу ЧАЕС за виконання роботи пов`язаної з шкідливістю, тому як АТП на якому вона працювала знаходилось в Чорнобильській зоні у зв`язку з ліквідацією наслідків на АЕС. З 1995 року [PERSON] було визнано інвалідом 3 групи, а з 13.03.1998 перекваліфіковано на інваліда 2 групи безстроково у зв`язку з впливом аварії на ЧАЕС. 20.05.1998 отримала посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, тому як згідно висновку центральної міжвідомчої експертної комісії, щодо встановлення причинного зв`язку хвороб інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 21.01.1998 вона отримала звіт, відносно якого її захворювання було викликано впливом аварії на Чорнобильській АЕС. Враховуючи, що з 26.04.1986 року її робота була пов`язана з обслуговуванням автомобілів, які виїжджали в зону Чорнобилю і мали серйозну небезпеку активного забруднення, вважає, що вона являється не лише потерпілою від Чорнобильської катастрофи, а й цивільним ліквідатором аварії на ЧАЕС, і тому має право претендувати на статус цивільного ліквідатора аварії на ЧАЕС. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи в тому числі про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Дослідивши письмові докази, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки є законні підстави, заінтересована особа не заперечує проти задоволення заяви. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують про наявність підстав для встановлення факту перебування [PERSON] в якості цивільного ліквідатора аварії на ЧАЕС в період з 26.04.1986 по 03.05.1995 у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків в Овруцькому АТП-11847 працюючи техніком з обліку автогуми.

Outcome: approved