Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Берегівський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області, про усунення перешкод у користуванні майном та позбавлення права користування житловим приміщенням. Позов мотивований тим, що 07 вересня 1996 року син позивачки [PERSON] одружився із [PERSON]. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Після весілля відповідачка переїхала жити до сина позивачки в належний останній житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Тоді ж за її згодою відповідачка зареєструвалася у зазначеному житловому будинку (зареєструвала місце свого проживання у ньому). Вказаний житловий будинок належить позивачці на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ № 429981 від 29 квітня 2008 року. Навесні 2008 року відносини між сином позивачки і відповідачкою стрімко погіршилися. В результаті рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 26 травня 2008 року в цивільній справі № 2-133/08 шлюб між сином позивачки і відповідачкою розірвано. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 19 липня 2011 року. Після розлучення відповідачка разом з донькою повернулася жити до своїх батьків у село Берегуйфалу Берегівського району, де, як їй відомо, вони проживають і нині. Згодом відповідачка вийшла заміж вдруге і зараз чекає дитину. Незважаючи на це, вона продовжує залишатися зареєстрованою у будинку позивачки, що може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету Великоберезької сільської ради Берегівського району Закарпатської області від 25 липня 2014 року № 733. Відповідачка відмовляється знятися з реєстрації місця проживання у будинку позивачки, внаслідок чого остання змушена нести додаткові витрати, сплачуючи комунальні послуги за неї, що є значним тягарем для неї, як пенсіонера. При цьому позивачка зазнає значні незручності через те, що в її будинку зареєстрована особа, з якою вона вже тривалий час перебуває у неприязних відносинах. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву, згідно якої позов підтримала та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, хоча була повідомлена належним чином, своєчасно про час та місце розгляду справи, згідно ст. 74 ЦПК; причину неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутності чи про відкладення розгляду справи не подавала, тому на підставі ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечує позивач. Третьою особою подано до суду заяву, згідно якої просили розглянути справу без участі їх представника. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У свою чергу, частиною першою статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). За змістом частини першої статті 156 ЖК УРСР, з урахуванням положень частини першої статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з тим, частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Залишення відповідачки зареєстрованою у належному позивачці житловому будинку порушує її права, як власника, на вільне користування та розпорядження своєю власністю, а тому відповідачка підлягає позбавленню права користування зазначеним будинком на підставі статті 391 ЦК України. Оскільки відповідачка відмовляється добровільно знятися з реєстрації місця проживання у моємубудинку, остання може бути знята з реєстрації місця проживання на підставі судового рішення про позбавлення права користування зазначеним житловим приміщенням. Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 41 Конституції України, статей 16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 Цивільного кодексу України, статті 150 Житлового кодексу України, статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved