Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Гаражного кооперативу «Текстильник» про визнання права власності на гараж [ADDRESS] , загальною площею 52,7 кв.м, по внутрішньому обміру 40,8 кв.м, що відповідно до виготовленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» 22.04.2008 року технічного паспорту складається із: підвалу «Пд» (приміщення I, II), площею 26.6 кв.м. (по внутрішньому об`єму - 18,8 кв.м) та гаражу «А» (номер приміщення III), площею 26.1 кв.м (по внутрішньому об`єму - 22 кв.м.), 1992 року побудови, в порядку спадкування за заповітом, після батька [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що є спадкоємцем після померлого батька [PERSON] , однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність правовстановлюючого документа на гараж. Представник позивача - адвокат Фільварочна О.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові, просила суд їх задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відзив на позов не подавав. На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 15 червня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №1022. Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина до складу якої входить гараж [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склав заповіт від 21 лютого 2012 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Кравець Т.В., зареєстрований у реєстрі за №235, згідно якого належний йому на праві приватної власності гараж за номером [ADDRESS] , заповів [PERSON] . Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач 02 грудня 2019 року звернулась до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Савки В.І. із заявою про прийняття спадщини. Окрім позивача, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся син померлого - [PERSON] , із заявою про відмову від прийняття спадщини - дружина померлого - [PERSON] . За заявою останньої приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Савкою В.І. після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 26/2019. що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі. Заяви від інших спадкоємців до нотаріальної контори не надходили. Однак, приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Савкою В.І. 02 грудня 2019 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на гараж [ADDRESS] » після смерті батька [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на гараж та державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Батько позивача, [PERSON] був членом гаражного кооперативу «Текстильник», членські внески сплатив у повному обсязі, що підтверджується довідкою № 79 від 04.03.2020 року, виданою гаражним кооперативом «Текстильник». Земельна ділянка із кадастровий номером 6110100000:04:001:057 та цільовим призначенням - будівництво та обслуговування індивідуальних гаражів перебуває у комунальній власності та надана у постійне користування відповідача рішенням Тернопільської міської ради № 297 від 28.12.1994, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею, довідкою Управління Держкомзему у місті Тернополі, Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка. Із архівного витягу з матеріалів протоколу № 4 засідання виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 18.02.1992 вбачається погодження згоди трудового колективу із розподілом земельних ділянок під будівництво індивідуальних гаражів. На даний момент будівництво гаражу завершене. За життя померлий право власності на гараж не зареєстрував. Відповідно до виготовленого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації технічного паспорту на гараж [ADDRESS] ), останній складається із: гаражу «А» (номер приміщення III), площею 26.1 кв.м (по внутрішньому об`єму - 22 кв.м.), 1992 року побудови та підвалу «Пд» (приміщення I, II), площею 26.6 кв.м. (по внутрішньому об`єму - 18,8 кв.м (7,4 кв.м + 11,4 кв.м). Разом площа 52,7 кв.м, по внутрішньому обміру 40,8 кв.м. Самочинні добудови чи перепланування відсутні. За змістом вимог ст. 12 Закону України «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. В силу вимог ст. 15 цього ж Закону член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно з вимогами ст. 49 Закону України «Про власність» володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Виходячи з роз`яснень, викладених у п. 8 Постанови Пленуму ВСУ від 28.06.1991 №5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних із діяльністю гаражно-будівельних кооперативів, у справах про право на пай і на гараж» судам належить виходити з того, що член гаражно-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатися ним на свій розсуд продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом. Відтак, право власності на гараж у спадкодавця виникло на підставі діючої на момент його спорудження ст. 15 Закону України «Про власність» ще до набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності ним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» державна реєстрація права власності на нерухоме майно регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 і втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18.02.2002 за № 157/6445 (з подальшими змінами). Ця позиція повністю відповідає практиці Верховного Суду України. Так, постановою Верховного Суду України від 15.01.2014 у справі № 6-145цс13 сформована єдина правова позиція по даній категорії справ. Відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 №121 обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998 року - дня набрання чинності Інструкції. Виходячи із наведеного, чинне на момент спорудження об`єкта нерухомості та виникнення у спадкодавця права власності на спірний гараж законодавство не пов`язувало виникнення останнього із державною реєстрацією. Відтак, її відсутність не свідчить про відсутність права власності. А правові засади прийняті в експлуатацію об`єктів, побудованих до 05.08.1992 року, відсутні. При цьому, документом, що засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, господарських будівель та споруд вимогам законодавства, будівельним нормам і правилам є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, спадкодавцю - [PERSON] , на момент смерті на праві власності належав гараж [ADDRESS] . Спадщину за заповітом після його смерті прийняла позивач, подавши за місцем відкриття в установлений шестимісячний строк до нотаріальної контори заяву про її прийняття. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу та державної реєстрації права власності спадкодавця. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Зважаючи на викладене та враховуючи, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавець не отримав за життя правовстановлюючий документ на належне майно та не здійснив державної реєстрації свого права власності, таким чином позивач змушена звертатись в суд за захистом своїх невизнаних прав. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити її права та інтереси, тому слід визнати за [PERSON] право власності на гараж [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після померлого [INFO] батька [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: approved