Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Оратівського районного суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилася, надавши заяви, щоб справу розглянули без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у звязку з чим в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із слідуючого. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст.174 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з позовної заяви і не заперечується сторонами, що [PERSON], [INFO], з 2005 року проживає у домоволодіння по вул. Шкільна, 23 в с. Яблуновиця Оратівського району Вінницької області та доглядає за будинком з господарськими будівлями. 10.03.2005 року [PERSON] викупила житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по вул. Шкільна, 23 в с. Яблуновиця Оратівського району Вінницької області у [PERSON], сплативши їй за все кошти в сумі 3000 грн. в присутності свідків, що підтверджується письмовою розпискою від 10.03.2005 року. Крім цього, [PERSON], отримавши кошти за будинок, передала ключі від будинку та господарських споруд, та надала дозвіл на користування присадибною земельною ділянкою, при цьому пообіцяла оформити належний договір купівлі-продажу нотаріально на протязі одного року. Відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.1995 року виданого т.в.о. державного нотаріуса Оратівської нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого Тульчинським бюро технічної інвентаризації 15.03.1995 року за №32 [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями розташований по вул. Шкільна, 23 в с. Яблуновиця Оратівського району Вінницької області. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 14.03.1995 року виданого Тульчинським бюро технічної інвентаризації власником житлового будинку по вул. Шкільна, 23 в с. Яблуновиця Оратівського району Вінницької області є [PERSON]. Як вбачається з письмових матеріалів справи, [PERSON] не поспішала оформляти договір купівлі-продажу нотаріально. На неодноразові звернення позивача із проханням оформити договір купівлі-продажу на частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по вул. Шкільна, 23 в с. Яблуновиця Оратівського району Вінницької області нотаріально, [PERSON] ухиляється. 10.03.2005 року [PERSON] купила житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Шкільна, 23 в с. Яблуновиця Оратівського району Вінницької області у [PERSON] сплативши за все 3000 грн., [PERSON] отримала гроші та написала розписку в присутності двох свідків, про те, що отримала кошти за проданий [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та передала їй ключі від будинку, дала дозвіл на користування присадибною земельною ділянкою, претензій до [PERSON] немає та в подальшому мати не буде. При цьому, продавець обіцяла оформити належним договір купівлі-продажу у нотаріуса на протязі одного років, але на сьогоднішній день на неодноразові звернення позивача [PERSON] відмовляється приїхати та оформити нотаріально укладений між сторонами договір купівлі-продажу. На сьогоднішній день [PERSON] більше 10 років продовжує проживати у будинку, добросовісно та безперервно користується даним нерухомим майном і земельною ділянкою, доглядає за будинком з господарськими будівлями та утримує його прибудинкову територію, постійно робить в ньому поточний ремонт. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень ЦК України 2003 року щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли і продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. На підставі ст.ст. 344, 377 ЦК України,

Outcome: approved