Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Коробчук М.В. про поділ спільного майна - квартири [ADDRESS], та стягнення судових витрат. Позивач та її представник підтримали заявлені позовом вимоги. В подальшому подали суду заяви про розгляд даної справи без їхньої участі Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення даного позову, а в подальшому в судові засідання не з'являлись, хоча були належним чином повідомленні про розгляд справи. Третя особа в судове засідання не з'явилась. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 лютого 1997 року між сторонами було зареєстровано шлюб. 17 вересня 2007 р. шлюб між ними було розірвано. З 2007 року позивач та відповідач не перебуваючи у шлюбі між собою проживали однією сім'єю (що не заперечувалось в судовому засіданні відповідачем). За час проживання однією сім'єю, але не перебуваючи у шлюбі між собою сторонами відповідно до договору купівлі-продажу від 14 вересня 2012 року за спільні кошти набуто спірне майно - квартира [ADDRESS]. Даний договір оформлений на Відповідача та зареєстрований в Івано-Франківському ОБТІ 13.12.2012 р. Позивачкою була надана згода на його укладення. Відповідно до ч.1 ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Ч. 2 ст. 74 Сімейного кодексу України визначено, що на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу. Також, відповідно до ч. 4 ст. 368 Цивільного кодексу України, - майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Зважаючи на те, що сторони проживали спільно однією сім'єю, вели спільне господарство, квартира придбана за спільні кошти, тому дане майно є їх спільною сумісною власністю. Оскільки на майно осіб, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою поширюються положення статей 69-72 Сімейного кодексу, то згідно п. 22 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ їхнього спільного майна здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу.Відповідно до п. 23 вищезгаданої Постанови Пленуму вирішуючи спори про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Також варто звернути увагу на положення ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Так як згоди на поділ майна в позасудовому порядку між ними не досягнуто, тому позивач звернулася в суд з даною позовною заявою. Частиною 1 ст. 70 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, частки майна співвласників є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до Звіту про оцінку вартості двокімнатної квартири від 09.02.2016 року вартість квартири становить 153 200 грн. Відповідно вартість ? частини квартири становить 153 200 : 2 = 76 600 грн. Згідно п. 30 роз'яснень Пленуму ВСУ При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей. Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу. Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Судом також встановлено, що на придбання вищевказаного майна позивачем були передані грошові кошти в такій послідовності: 1. 03.08.2011 року - 500 американських доларів завдатку за квартиру, що підтверджується розпискою. 2. 10.08.2012 року - 1000 американських доларів завдатку за квартиру, що підтверджується відповідною розпискою. Відповідно до ч.2 ст. 71 Сімейного кодексу неподільні речі присуджуються одному з співвласників, якщо інше не визначено домовленістю між ними. п. 25 роз'яснень Пленуму ВСУ вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 Цивільного кодексу, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, спірне майно, а саме квартира [ADDRESS] є спільною власністю сторін та підлягає поділу. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За вимогами ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 190, 368, 369, 392 ЦК України, ст.20, 60, 63, 68-72, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved