Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 14.02. 2015 року посилаючись на те, що особисті відносини між нею та відповідачем погіршилися, мають негативний характер, втратилося взаємопорозуміння, що призводить до сварок та суперечок. Від спільного життя в шлюбі мають доньку [PERSON], [INFO], яка залишиться проживати з позивачем. Вимоги позивач мотивує тим, що разом з відповідачем не проживає, шлюб існує формально, збереження такого позивач вважає недоцільним, шлюбні відносини\~продовжувати не\~бажає,\~а тому просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Зубільчак», дитину [PERSON] Тімею, [INFO] залишити проживати з мамою. В судове засідання позивач не зявилася, подавши до суду письмову заяву (№ 8473) про розгляд справи у її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач відзив на позовну заяву (у відповідності до ст. 178 ЦПК України) не подав. Суд враховує, що позивач не заперечила проти заочного вирішення справи, бере до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання судовими повістками, інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua, відповідачу роз'яснено, що в разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, однак в судове засідання [PERSON] не зявився без поважних причин, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не надавав. Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи (у відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи) вирішує справу за наявними матеріалами та доходить наступного висновку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося, розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. В частині вимоги позивача про розірвання шлюбу, суд доходить наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України - позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2015 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ № 123297, виданим виконавчим комітетом Солочинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, запис за № 2 від 14.02.2015 року (оригінал свідоцтва про шлюб додано до матеріалів справи (а.с. 4). Під час перебування в шлюбі у сторін народилася донька [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ФМ № 332442, актовий запис № 10 від 09.09.2015 року), батьками в якому записані сторони, а саме батько (відповідач) [PERSON] та мати (позивач) [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. З огляду на вищенаведене, на підставі встановлених доказів в судовому засіданні, зясувавши, що проживання спільним подружнім життям та збереження сімї стало неможливим, сімя існує формально, збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими, підставними, які слід задовольнити, шлюб між позивачем та відповідачем слід розірвати. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В частині вимоги позивача про вибір прізвища після розірвання шлюбу, суд доходить наступного висновку. Відповідно до ст. 113 СК України особа має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд зважає на те, що відповідач бажає після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, яке носила в шлюбі, а тому доходить висновку, що вимога підлягає задоволенню. В частині\~вимоги щодо визначення місця проживання дитини, суд при розгляді справи (у відповідності до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів) виходить з того, що відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю Організації Обєднаних Націй від 20 листопада 1959 року, - малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю та доходить висновку, що позовні вимоги про залишення дитини проживати з позивачем (матірю) є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved