Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Бедевлянської сільської ради, де третя особа Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області про визнання права власності на самочинне будівництво. В позовній заяві зазначила, що\~ нею в 2015 році у власність отримано земельну ділянку кадастровий номер 212480400:02:001:0126, яка знаходиться в с.Бедевля по вул.. Маркуша, 57, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, площею 0.1 га. На даній земельній ділянці у 2015 році нею збудовано цех (навіс) по переробці деревини площею 210.9 м.кв. та адмінбудівлю площею 51.6 м.кв. Згодом у 2016 році нею на це нерухоме майно виготовлено технічну документацію. Під час проведення будівельних робіт нею були дотримані будівельні, архітектурні, санітарні та екологічні норми, права інших осіб нею не полрушено. Просить визнати за нею право власності на самовільно збудований цех (навіс) по переробці деревини, площею 210.9 м.кв та адмінбудівлю, площею 51.6 м.кв., що знаходяться в с.Бедевля по вул.Радгоспна, 60, Тячівського району Закарпатської області. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Просить позов задоволити. Представник Бедевлянської сільської ради в судове засідання не зявився, однак згідно поданої до суду заяви просив провести розгляд справи у відсутності представника, а тому суд в порядку ст. 223 ч.1 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник Державної архітектурно-будівельної інспекції України в судовому засіданні проти позову не заперечила посилаючись на те, що, крім відсутності дозволу, інших технічних порушень чи істотних відхилень при будівництві вказаного обєкту не виявлено та іншого порядку оформлення права власності на даний обєкт немає. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] самовільно побудувала нежитлову будівлю цех (навіс) по переробці деревини, площею 210.9 м.кв. та адмінбудівлю, площею 51.6 м.кв., що розташовані в с.Бедевля по вулиці Радгоспній, 60, Тячівського району Закарпатської області України. Обєкти побудовано на земельній ділянці площею 0.1 га., кадастровий номер 212480400:02:001:0126, що розташована в с.Бедевля по вулиці Маркуша, 57, Тячівського району Закарпатської області , яка належить позивачці [PERSON] на праві приватної власності згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с.5). \~На даний час виготовлено проект технічної документації на самовільно побудовані цех (навіс) по переробці деревини та адмінбудівлю (а.с.6-12). Листом управління ДАБІ в Закарпатській області № 1007-1.20/2/16-41Б від 20.12.2017 року позивачку повідомлено про неможливість прийняття обєкта в експлуатацію, так як на підставі поданих документів зясовано, що цех (навіс) по переробці деревини та адмінбудівля збудовано позивачкою без документів, що дають право на виконання будівельних робіт, а саме без зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт. Цим же листом рекомендовано вирішити питання про визнання права власності на будівлю у судовому порядку та відповідно подати декларацію про готовність до експлуатації ( а.с.26). Відповідно до довідки Бедевлянської сільської ради від 12.01.2018 року за №73 встановлено, що згідно рішення Бедевлянської сільської ради про перейменування вулиць у населених пунктах с.Бедевля, адреса будівлі цеху по розпилюванні деревини, що належить [PERSON], в с. Бедевля в урочищі «Говди», змінено на адресу с.Бедевля, вул.. Радгоспна, 60 (а.с.28). Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), якою вона має право володіти, користуватися та розпоряджатися. Згідно частини третьої статті 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Виходячи із положень ч.ч. 3, 5 статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 3, 4, 9 Постанови від 30.03.2012 р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Пунктом 12 цієї ж постанови розяснено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. У правовій позиції висловленій Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості. З урахуванням наведеного, суд вважає, що до правовідносин сторін слід застосувати правила\~ ч.3 ст.376\~ ЦК України і позов про визнання права власності на зазначене будівництво задовольнити. \~Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивачку. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved