Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. \~\~\~\~\~ В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою, проте тривалий час в ній не проживає. В добровільному порядку відповідач з реєстраційного обліку не знімається, у звязку з чим позивач звернулася з даним позовом до суду. Учасники справи, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилися. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідач не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. На електронну адресу суду надійшла заява від відповідача про визнання позову, але електронна форма даної заяви не містить електронного підпису. Крім того, в матеріалах справи відсутній оригінал такої заяви, у звязку із чим вказана заява не береться судом до уваги. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № 170 серії ЯЯЯ № 669622 від 05 вересня 2006 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськради та копією договору дарування 1/2 частки квартири серії ННР № 840444 від 16.10.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі під № 3746. Згідно копії довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 35428 від 22.10.2018 року, виданої Відділом адміністративних послуг ЦНАП у м. Сєвєродонецьку, до складу сімї зареєстрованих за адресою: [INFO], входять: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до копії акту про встановлення факту проживання / не проживання № 136, виданого 22 жовтня 2018 року директором КП «Житлосервіс «Світанок», за адресою: [ADDRESS], фактично проживає [PERSON]. Крім зазначеної особи за вказаною адресою ніхто не проживає з 1996 року. \~\~ Аналізуючи викладене вбачається, що у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], відповідач не мешкає з 1996 року. Наміру проживати у вказаній квартирі відповідач не має, перешкод у користуванні квартирою позивач не чинить. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад передбачені законодавством строки та втратив інтерес до житла, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved