Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона разом з [PERSON] у відповідності до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 29.07.2010 року є співвласниками нерухомого майна - нежитлового приміщення складу-магазину загальною площею 428,1 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS]; мають у власності по ? частині вказаного майна кожен; право спільної часткової власності підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим співвласникам 03.12.2010 року на підставі рішення виконкому В.Писарівської селищної ради від 22.11.2010 року за № 165. У зв'язку з неможливістю за згодою встановити порядок володіння та користування майном, що перебуває у спільній частковій власності, позивач [PERSON] просить суд поділити в натурі між співвласниками вищевказане нежитлове приміщення, запропонувавши відповідний варіант поділу. Представник позивача - [PERSON] - у судовому засіданні позов підтримала. Просить його задовольнити, вважає що запропонований позивачем третій варіант поділу є найбільш прийнятний та вірний для обох сторін, оскільки в торговій залі проведені ремонтні роботи, які позивачка здійснювала за рахунок своїх коштів. Сторони проведуть переустаткування за рахунок спільних коштів. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що запропонований позивачем третій варіант поділу спірного нерухомого майна не відповідає його інтересам, найбільш прийнятним варіантом для обох сторін є другий варіант. Так як з позивачкою перебувають у дуже неприязних стосунках і з її боку можуть бути перешкоди у проїзді до приміщення його магазину, який межує з приміщенням складу магазину. Представник відповідача - [PERSON] - у судовому засіданні позов не визнав, вважає, що будівлю необхідно розділити згідно другого варіанту поділу, запропонованого висновком судової будівельно-технічної експертизи №1702 від 10.03.2014 року, так як він є більш ефективним, по другому варіанту необхідно провести 3 переобладнання в приміщеннях, що відповідач готовий провести одноособово. Запропонований позивачем третій варіант є неєфективний та невдалий спосіб розподілу, оскільки по даному варіанту необхідно провести 7 переустаткувань. Крім того, позивач не може спільно господарювати з відповідачем, але просить провести розподіл приміщення відповідно до 3 варіанту, де необхідно провести 7 переустаткувань за спільні кошти сторін. У разі прийняття судом рішення по вказаному варіанту, воно буде носити зобов'язальний характер і сторонами не буде виконано. Представник третьої особи - Великописарівської селищної ради, Огородній О.В. - у судовому засіданні пояснив, що не заперечує проти запропонованих сторонами варіантів розподілу нежитлового приміщення складу - магазину. У 2012 році між сторонами та В.Писарівською селищною радою укладено договір оренди земельної ділянки площею 0, 689 кв.м. строком на 5 років. У разі розподілу нерухомого майна кожному зі сторін буде виділено земельну ділянку. Пропонує сторонам розірвати договір оренди. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, представника третьої особи повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу ВРА № 120019 нежитлової будівлі (вальцевої мельниці) від 29.07.2010 року, нотаріально посвідченому 29.07.2010 року Приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованому у Державному реєстрі правочинів за № 4047500, позивачеві [PERSON] та відповідачеві [PERSON] належить на праві приватної власності по ? частині кожному вказаного нерухомого майна, загальною площею 633 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-7). Вказаний об'єкт нерухомого майна (вальцева мельниця) зареєстрований в комунальному підприємстві «Охтирське МБТІ» 20.08.2010 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27080597 (а.с.8,9). Вказане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці В.Писарівської селищної ради Сумської області площею 0,0689 га, кадастровий номер 5921255100:03:041:0020, цільове призначення - землі промисловості, щодо якої 10.04.2008 року укладено договір оренди між В.Писарівською селищною радою та продавцем нерухомого майна за вищевказаним договором купівлі-продажу ([PERSON]), що в подальшому у відповідності до рішення 14 сесії шостого скликання В.Писарівської селищної ради від 15.02.2012 року надана в оренду [PERSON] та [PERSON] по ? частині земельної ділянки кожному на строк 5 років (а.с.38). У відповідності до рішення виконкому В.Писарівської селищної ради № 157 від 19.10.2010 року [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на перепланування вальцевої мельниці під склад-магазин на орендованій земельній ділянці та зобов'язано останніх виготовити проектно-кошторисну документацію на переобладнання та одержати дозвіл на виконання будівельних робіт в інспекціях Держархбудконтролю (а.с.11). Згідно технічного паспорта на нежитлове приміщення та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 03.12.2010 року виконавчим комітетом В.Писарівської селищної ради, склад-магазин (площею 428,1 кв.м.) та нежитлові приміщення (280,4 кв.м.) за адресою: [ADDRESS], на праві приватної власності належать [PERSON] та [PERSON] по ? частині кожному; право власності зареєстровано в КП «Охтирське МБТІ» 03.12.2010 року за р.№ 11093942, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 28235076 (а.с.16,17). Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Поняття спільної часткової власності викладено в частині 1 статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Згідно зі статтею 358 вказаного Кодексу право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Способи реалізації існуючих у співвласника правомочностей розпорядження спільним майном передбачені в статтях 364, 637 ЦК України. Змістом пунктів 2.2, 2.7 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за № 77414041, встановлено проведення поділу на самостійні об'єкти нерухомого майна відповідно до законодавства з наданням кожному об'єкту поштової адреси і вирішення спорів щодо поділу об'єктів нерухомого майна в судовому порядку. Отже, можливість проведення виділу або поділу у натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, закон пов'язує з домовленістю співвласників, оформленою письмовим і нотаріально посвідченим договором, або у судовому порядку за відсутності цих обставин. На відміну від виділу, за яким право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності, у разі поділу (ст.367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відсутність у сторін як співвласників наміру вирішити спірне питання шляхом укладення нотаріально посвідченого договору про поділ у натурі спільного нерухомого майна підтверджується листами [PERSON] на адресу [PERSON] від 05.07.2013 року (а.с.21) та від [PERSON] на адресу [PERSON] від 10.07.2013 року (а.с.23), що сторони підтвердили також у судовому засіданні, тому вирішення цього питання можливе лише в судовому порядку. Крім того, сторони з питань перешкоджання користуванню спільним майном звертались до органів УМВС з заявами, про що свідчать висновки за результатами перевірок звернень, що місяться в матеріалах справи (а.с.18,19, 20). На думку суду, наведене свідчить про наявність між сторонами спору та неможливість його врегулювання позасудовим шляхом в порядку статті 358 ЦК України. Відповідно до ст.183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Виходячи з аналізу норм ст.ст. 183, 358, 367 ЦК України, слід дійти висновку, що поділ приміщення, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину приміщення із самостійним виходом, або у разі, коли є технічна можливість переобладнання приміщення в ізольовані, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Суд при вирішенні питання, щодо затвердження варіанту поділу нежитлового приміщення складу-магазину бере до уваги те, що вцілому в приміщенні вказаного магазину будівельні роботи не проводилися, лише в приміщенні 2,3 стіни пофарбовані вапняними сумішами, як пояснив відповідач і підтвержується в описовій частині висновку будівельно-технічної експертизи. Крім того, відповідач має на праві приватної власності нежитлове приміщення - магазин з прибудовою загальною площею 115,6 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS], який розташований на приватизованій земельній ділянця площею 0,03 га, користування земельною ділянкою буде спрямоване на суміжну ділянку. Отже, суд прийшов висновку про необхідність залишення у власності позивача [PERSON] торгової зали на 1 поверсі, номер приміщення 1, площею107,4 кв.м.; торгової зали на ІІ поверсі, номер приміщення 4, площею 79,45 кв.м.; сход. клітину на 1 поверсі, номер приміщення 1, площею 27,2 кв.м.; відповідачеві [PERSON] - торгову залу на 1 поверсі, номер приміщення 2, площею 126,2 кв.м.; кабінет на 1 поверсі, номер приміщення 3, площею 126,2 кв.м.; торгову залу на ІІ поверсі, номер приміщення 4, площею 60,75 квм. При вирішенні питання щодо варіанту поділу суд враховує те, що із запропонованих експертом планів варіантів поділу видно, що при будь-якому варіанті поділу сторонам не можливо уникнути переустаткування, а тому суд, з огляду на вищевикладене, вважає, що саме варіант 2, запропонований експертом, є найбільш прийнятним для обох сторін. Для здійснення 2 варіанту поділу необхідно провести 3 переустаткування в приміщенні, і відповідач готовий провести всі переобладнання по цьому варіанту за власні кошти. Суд, також вважає можливим зазначити, що при затвердженні судом будь-якого варіанту поділу, сторонам спільно необхідно буде проводити переустаткування, що ставить їх у рівні умови, а проведення робіт необхідно буде проводити за спільною домовленістю та нести витрати у рівних частинах, що також не надає пріоритету жодній із сторін даного спору. Сторони під час розгляду даної справи не дійшли згоди,щодо запропонованих варіантів розподілу, а тому суд на підставі ст.ст. 358, 361, 364 ЦК України, ст.41 Конституції України, вважає необхідним затвердити 2 варіант поділу нежитлової будівлі складу-магазину. З пояснення представника позивача [PERSON] видно, що сторони надали приміщення складу-магазину у користування [PERSON], яка в той час уклала договір про постачання електричної енергії від 14 грудня 2005 року, а також встановила систему відеоспостереження для забезпечення збереження товару, однак, як пояснив відповідач, все це виконувалося без його згоди. Крім того, 12 червня 2013 року рішенням Великописарівського районного суду договір оренди приміщення складу - магазину за [ADDRESS] від 01.09.2010 року укладений між [PERSON], [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] визнати недійсним ( а.с.93-94). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1702 від 10.03.2014 року з фотаблицею та додатками до нього ( а.с. 63-73) встановлена технічна можливість розподілу приміщень площею 428,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS], відповідно до ідеальних часток співвласників у розмірі ?; відповідно до правовстановлюючих документів на ідеальні частки співвласників їм належить: [PERSON] (1/2) - 214,05 кв.м., 75 010 гривень; [PERSON] (1/2) - 214,05 кв.м., 75 010 гривень. При цьому експертом запропоновано три варіанти розподілу та необхідні для кожного варіанту переустаткування. При цьому, експерт також зазначив, що для кожного запропонованого варіанту розподілу необхідно передбачити улаштування інженерних систем, зокрема, елетроосвітлення, водопостачання, каналізацію; для проведення кожного запропонованого варіанту розподілу потрібна розробка проектної документації, що виконується організацією, що має відповідні ліцензії; переобладнання необхідно проводити відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-2009 «Організація будівельного виробництва» і «Положення про надання дозволу на виконання будівельних робіт»; дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю на підставі затвердженої у встановленому порядку проектної документації, при наявності дозволу місцевої ради народних депутатів, погоджень Держпожінспекції, газового господарства та іншими державними контролюючими органами. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст.88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial