Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про зобов'язання відповідача повернути позивачу суму гонорару 400 дол. США, що за курсом НБУ на момент укладення угоди становить 10600 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.09.2016 року позивач уклала угоду про надання правової допомоги з відповідачем як адвокатом. За умовами угоди відповідач повинна була захищати інтереси позивача в Рубіжанському міському суді Луганської області по факту встановлення батьківства дитини позивача. Крім того, відповідач зобов'язалася у разі відмови судом у розгляді справи повністю повернути суму гонорару - 400 дол. США, яка станом на 23.09.2016 року за курсом НБУ склала 10600 грн. У відкритті провадження за вказаною заявою Рубіжанським міським судом Луганської області було відмовлено. На численні прохання позивача повернути гроші відповідач не реагує та гроші не повертає, тому позивач звернулася з даним позовом до суду. У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися. Позивач просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач причини неявки суду не повідомила. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Зі змісту ч. 1 ст. 11 ЦПК України вбачається, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що згідно угоди про надання правової допомоги, укладеної 23.09.2016 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON] у справі про прийняття спадщини [PERSON], [INFO], після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Адвокатом отриманий гонорар у розмірі 400 доларів США. У випадку, якщо заява [PERSON] про факт батьківства дитини [PERSON] не буде задоволена Рубіжанським міським судом, адвокат повертає гонорар у повному обсязі. З копії ухвали Рубіжанського міського суду Луганської області від 22.09.2016 року вбачається, що у відкритті провадження у справі за заявою [PERSON], заінтересована особа - Відділ реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, факту батьківства було відмовлено. Позивачем надсилалася письмова вимога від 14.12.2016 року про повернення суми гонорару, яка була отримана матір'ю відповідача 22.12.2016 року, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, наявна в матеріалах справи. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. У відповідності до вимог ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, який укладається в письмовій формі. За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Згідно ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Відповідно до ст. 903 ЦК України плата за договором про надання послуг здійснюється замовником у розмірі, встановленому договором. Відповідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Аналізуючи викладене вбачається, що між сторонами укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого відповідач зобов'язалася повернути суму гонорару у повному обсязі у разі незадоволення судом заяви про встановлення батьківства. Ухвалою суду у відкритті провадження у справі за вказаною заявою було відмовлено. Позивачем була надіслана на адресу відповідача письмова вимога про повернення гонорару в сумі 400 доларів США, проте наданий час вказана вимога відповідачем не виконана. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Згідно положенням ч. 2 статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів у іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчими актами, що встановлюють право банку здійснювати операції в іноземній валюті, є Закон України «Про банки і банківську діяльність» та Декрет Кабінету Міністрів України (КМУ) «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Крім того, відповідно до роз'яснень, наданих у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення», у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунок з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. З довідки Національного банку України вбачається, що станом на 28.11.2017 року, тобто на день ухвалення рішення судом, офіційний курс гривні до долара США становить 2683,5271 грн. за 100 дол. США. З огляду на викладене, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог, зобов'язавши відповідача повернути позивачу гонорар в сумі 400 дол. США, який за курсом Національного банку України, встановленого на день ухвалення судового рішення 28.11.2017 року, в гривневому еквіваленті становить 10734,11 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат в сумі 640 грн. підтверджується квитанцією № 160 від 23.08.2017 року про сплату судового збору. Таким чином, судом вбачається необхідність стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору в сумі 640 грн.

Outcome: approved