Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, та в обґрунтування зазначила, що з 08 листопада 2004 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від даного шлюбу у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Починаючи з квітня 2016 року шлюбні відносини між ними фактично припинилися, відповідач проживає окремо та жодних з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере участі у вихованні дитини. Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19 вересня 2017 року шлюб між ними було розірвано. З 04 червня 2018 року за рішенням Болградського районного суду Одеської області від 27 червня 2018 року відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання доньки. Жодного разу з червня 2018 року відповідач не сплачував аліменти та навіть не поцікавився на які кошти виховується дитина. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів з 04 червня 2018 року станом на 01 березня 2021 року складає 49 500грн. Відповідач є злісний неплатник аліментів, так як сукупна сума, яку він заборгував, перевищує суму виплат аліментів за 6 місяців. Всі питання щодо виховання доньки вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. [PERSON] знаходиться на повному утриманні позивача [PERSON] . Відповідач [PERSON] не виконує свої батьківськи обов`язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства. Він самоусунувся від будь-якого спілкування з донькою та її виховання та утримання. Взагалі його спосіб життя є антисоціальним та аморальним, він зловживає спиртними напоями. Згідно рішення служби у справах дітей Болградської міської ради Одеської області від 06 травня 2021 року прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини - [PERSON] . Крім того, позивач [PERSON] з 12 липня 2018 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянином Туреччини, у зв`язку з чим, в інтересах неповнолітньої доньки та можливості її належного виховання вимушені періодично виїжджати за межі України. У зв`язку з відсутністю у відповідача інтересу до їхньої неповнолітньої доньки, для отримання дозволу на виїзд за межі України, позивач [PERSON] була вимушена неодноразово звертатися до суду та органів опіки та піклування. В свою чергу це створює перешкоди для виховання, гармонійного фізичного та морального розвитку неповнолітньої доньки. Вважає, що відповідач ухиляється від виховання дитини, свідомого нехтує своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 02 червня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 19 липня 2021 року було закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позбавити батьківських прав [PERSON] , надала свою згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України та ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», про причини неявки до суду не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позовну заяву не подавав (а.с. 42-44, 50-51, 63-64, 72-73). Третя особа - орган опіки та піклування в особі Болградської районної державної адміністрації Одеської області уповноваженого представника до суду не направили, надіслали на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, позовні вимоги визнають, просять їх задовольнити (а.с. 67-68). Неповнолітня дитина [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що бажає, щоб суд позбавив її батька [PERSON] батьківських прав щодо неї, так як він не приймає участі в її вихованні, не підтримує фінансово, не цікавиться її життям, жодного разу після розлучення батьків він її не вітав з днем народження, та вона його не бачила. Наразі вона бажає навчатися за кордоном, та зв`язку з цим є труднощі. Зі згоди позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, неповнолітню дитину, дослідивши надані письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05 вересня 2006 року виконавчим комітетом Суходільської міської ради м. Краснодона Луганської області, відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Як вбачається з копії рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19 вересня 2017 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано та позивачу присвоєне дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с. 11). Згідно копії заочного рішення Болградського районного суду Одеської області від 27 червня 2018 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів і надання дозволу на виїзд з України без згоди батька задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Надано дозвіл [PERSON] на виготовлення дитячих проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітньої дочки [PERSON] та дозволено на її виїзд за кордон до Туреччини без згоди та супроводу батька від 01 липня 2018 року до 01 листопада 2018 року (а.с. 12-13). Відповідно до вищевказаного рішення по справі №497/943/18 було виготовлено виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] для утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 59391490 державним виконавцем Сорокинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області розглянуто заяву про примусове виконання виконавчого листа № 497/943/18, виданого 30 липня 218 року (а.с. 15). Згідно довідки-розрахунку від 05 березня 2021 року заборгованість по виконавчому листу № 497/943/18 від 30 липня 2018 року, виданого Болградським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , за період з 04 червня 2018 року по 28 лютого 2021 року складає 49 500 грн 00 коп (а.с. 16). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб з апостилем громадянка [PERSON] , [INFO] , уродженка України, та громадянин [PERSON] , [INFO] , уродженець Туфанбейлі, 12 липня 2018 року уклали шлюб, про що зроблено актовий запис № 648, присвоївши прізвища: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с. 17-19). Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини Болградської територіальної громади Служби у справах дітей Болградської міської ради Одеської області від 06 травня 2021 року № 2 вважають доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.27). Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей. Батьки несуть відповідальність за не виконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , ухиляється від здійснення своїх батьківських прав по відношенню до своєї доньки, має заборгованість по сплаті аліментів, а також не спілкуються з дитиною з 2016 року, тобто в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не піклується про фізичний і духовний розвиток, її навчання. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У відповідності п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Зважаючи на те, що батько дитини відповідач по справі самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням, утриманням дитини не займається, не піклується про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток доньки, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно з ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. При цьому відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду. Судом встановлено, що [PERSON] своїх батьківських обов`язків не виконує, не займається вихованням дитини, що в свою чергу свідчить про умисне ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що не відповідає принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно із ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно із ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За таких обставин, суд, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає, що позов про позбавлення батьківських прав є обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки в ході судового розгляду знайшли своє повне підтвердження доводи позивача про те, що [PERSON] , [INFO] , умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням та розвитком дитини, що свідчить про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав. Разом з тим, суд роз`яснює право на поновлення батьківських прав, передбачене ст. 169 СК України, у разі стійкої зміни поведінки відповідача у відношенні до своєї дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при задоволенні позовних вимог судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved