overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Великоновосілківського районного суду Донецької області із заявою про визнання права власності на право на земельну частку (пай) за спадщиною за законом, у якій просить визнати за нею право власності на право на земельну частку(пай), що підтверджується Сертифікатом на право на змельну частку (пай) серія ДН № 0066939, виданим на підставі рішення При виділення в натурі ( на місцевості ) земельної ділянки власнику земельної частки ( паю) колишнього КСП Рассвет від 27 травня 2011 року ВРЕ№ 913152 розміром 6.4467 га. У т.ч. 6,4467, вартістю 228356,36 грн. за спадщиною за законом. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 27 травня 2015 року померла мати позивачки, [PERSON]. Після смерті матері залишилась спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) за спадщиною за законом, у якій просить визнати за нею право власності на право на земельну частку(пай), що підтверджується Сертифікатом на право на змельну частку (пай) серія ДН № 0066939, виданим на підставі рішення При виділення в натурі ( на місцевості ) земельної ділянки власнику земельної частки ( паю) колишнього КСП Рассвет від 27 травня 2011 року ВРЕ№ 913152 розміром 6.4467 га. У т.ч. 6,4467, вартістю 228356,36 гривні. Позивачка у судове не явилася, про причини неявки суду не повідомила, однак надіслала на адресу суду заяву, у якій свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу у її відсутність. Відповідач до суду свого представника не направив, натомість надіслав на адресу суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу за позовною заявою [PERSON] у відсутність свого представника. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. На підставі ст.16, 392, 1261, 1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Великоновосілківського районного суду Донецької області із заявою про визнання права власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок №15 з надвірними побудовами по вулиці Київській, що у с. Октябрському В- Новосілківського району Донецької області відповідно до технічного паспорту на будинок від 04.05.2012. 09.01.2015 року батько позивача помер, у результаті чого відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку №15 з надвірними побудовами і присадибною земельною ділянкою по вулиці Київській, що у с. Октябрському В-Новосілківського району Донецької області.Позивачка є єдиним спадкоємцем вказаної спадщини за заповітом, складеним 14 січня 2013 року. Після відкриття спадщини у продовж перших двох місяців позивачка звернулася до приватного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального області [PERSON] із усіма необхідними документами для відкриття спадкової справи. Нотаріус відмовив позивачу та виніс мотивовану постанову у зв»язку за відсутністю оригіналу правовстановлювального документа на житловий будинок. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з»явився, надав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Просить розглянути справу у його відсутністі. Представник відповідача у судове засідання не з»явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнає у повному обсязі.Просить розглянути справу у його відсутністі. Представник третьої особи КП «Великоновосілківське районне бюро технічної інвентаризації» у судове засідання не з»явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнає у повному обсязі.Просить розглянути справу у його відсутністі. Вивчивши матеріали справи, дослідивши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до Октябрської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до розяснень Постанови Пленуму Верховного суду 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право власності на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому цивільним законодавством.За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У звязку з тим, що за життя чоловік втратив свідоцтво про право власності на домоволодіння, то вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину через нотаріальну контору. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. На підставі ст.ст. 16, 392, 1220, 1261 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Великоновосілківського районного суду Донецької області із заявою про встановлення факту, який має юридичне значення у якій просить встановити факт належності правовстановлюючого документа - паспорту та свідоцтва про смерть, у якому зазначено призіще [PERSON] належить - [PERSON] Вимоги своєї заяви [PERSON] обґрунтовує тим, що 15 березня 1953 року між [PERSON] та заявнцею було укладено шлюб, після реєстрації шлюбу подружжя взяли фамілію - [PERSON]. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про одруження виданого 15.03.1953 року. 25 серпня 2015 року помер чоловік заявниці, [PERSON]. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-НО №929351 від 8 вересня 2015 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Великоновосілківського районного управління юстиції Донецької області. Після смерті чоловіка заявниця намагалася звернутися до нотаріуса для прийняття спадщини, але їй було відмовлено, так як у паспорті та свідоцтві про смерть її чоловіка значиться призвіще - [PERSON], а у неї по паспорту - [PERSON] Відповідно до свідоцтва про шлюб, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру призвіще її чоловіка значиться як [PERSON] Таким чином, при зміні радянського паспорту на паспорт громадянина України була зроблена помилка і замість [PERSON] написали [PERSON]. Після смерті її чоловіка залишилися спадщина у вигляді банківського вкладу укладеного між АТ «Ощадбанком» та [PERSON], що підтверджується договором №6097504 від 28.12.2012 року. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу - паспорту та свідоцтва про смерть її чоловіка їй потрібно для написання заяви для прийняття спадщини. У інший спосіб виправити помилки у документах в наступний час неможливий. Заявниця у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву в якій просить суд розглянути справу без її та наполягає на задоволенні заяви. Зацікавлена особа у судове засідання не зявилася, про причину своєї неявки суду неповідомила. Вивчивши матеріали справи, дослідивши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява [PERSON], зацікавлена особа: Акціонерне товариство «Ощадбанк» про встановлення факту, який має юридичне значення підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України, суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про належність правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документах, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначених у свідоцтві про народження або в паспорті. На підставі викладеного, ст. 1261, 1268 ЦК України

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 5 листопада 1968 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Спільних неповнолітніх дітей подружжя не має. Шлюб між ними не розірвано, хоча вони більше 20 років не проживають разом. Під час шлюбу, в лютому 1982 році, за спільні кошти було придбано житловий будинок з господарським будівлями по вул.. Карла Лібкнехта, 18 в м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Добровільно поділити дане майно відповідач не бажає, а тому позивач просила суд в порядку розподілу майна визнати за нею та за відповідачем право власності на ? частину житлового будинку з господарчими та побутовими спорудами по вул. Карла Лібкнехта, 18, м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 5 листопада 1968 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження. На час розгляду справи судом шлюб між ними не розірвано. За час шлюбу, 26 лютого 1982 року, на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] придбав жилий будинок А-1 з господарчими та побутовими спорудами по вул. Карла Лібкнехта № 18 в м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, який розташований на земельній ділянці розміром 910 кв.м. (а.с.5-6). Доказів того, що даний договір купівлі-продажу визнано недійсним або його розірвано сторонами не надано. Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власності. Отже, будинок, який було придбано під час шлюбу [PERSON] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю України, який діяв на час придбання майна, та ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, який діє на час розподілу майна, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Підстав для того, що відступити від начала рівності часток подружжя, судом не встановлено. Суд також звертає увагу на те, що під час розгляду справи судом сторонам надавалася можливість вирішити питання про поділ майна в добровільному порядку, з урахуванням того, що відповідач позов визнав, разом з тим на виклик до нотаріуса з метою вирішення цього питання, він не зявився. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11 вересня 2004 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. У шлюбі було народжено дитину - [PERSON], [INFO]. З початку 2013 року з відповідачем припинено шлюбні відносини, ведення домашнього господарства та з того часу мешкають окремо. Подружні стосунки припинено через відсутність взаєморозуміння. У відповідача зараз є інша сім'я. намагання позивача зберегти сім'ю виявилися безрезультатними, тому зберегти сім'ю з відповідачем не можливо. Спору про поділ майна подружжя та місце проживання дитини не має. У зв'язку з цим позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, кожний окремо подав заяву про розгляд справи без їх участі. Позивач у своїй заяві позов підтримала та просила суд не надавати час на примирення. Відповідач у своїй заяві позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував і також просив суд не надавати час на примирення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 11 вересня 2004 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] про що складено відповідний актовий запис № 77 та видано свідоцтво про шлюб (а.с.8). У шлюбі народжено дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 9). Судом встановлено, що сторони не проживають разом з початку 2013 року, стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та небажання сторін зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Отже, вимоги позивача про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Подружжя досягло згоди про те, що їх спільна дитина буде проживати разом з матір`ю. Спору про поділ майна подружжя не має. Оскільки від позивача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12 квітня 2011 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. У шлюбі було народжено дитину - [PERSON], [INFO]. З травня 2013 року з відповідачем припинено шлюбні відносини. Подальше перебування у шлюбі з відповідачем вважає недоцільним, примирення між ними не можливе. Спору про поділ майна подружжя та місце проживання дитини не має. У зв'язку з цим позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснила, що подальше збереження шлюбу не можливе, оскільки вони не проживають разом з травня 2013 року. Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має. Також позивач зазначила, що вона чекає на дитину від іншого чоловіка, який визнає своє батьківство відносно майбутньої дитини - [PERSON]. Після розірвання шлюбу бажала би залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Підтвердив, що не проживає разом з позивачем з травня 2013 року. Спору про поділ майна та місце проживання дитини з відповідачем не має. Вважає примирення з позивачем неможливим. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 12 квітня 2011 року виконавчим комітетом Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис № 7 та видано свідоцтво про шлюб (а.с.4). У шлюбі народжено дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Судом встановлено, що сторони не проживають разом з травня 2013 року, стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та небажання сторін зберегти шлюб. Окрім того відповідач проживає разом з іншим чоловіком та чекає від нього дитину. [PERSON] подав суду заяву про визнання свого батьківства зачатої дитини [PERSON] (а.с.10). Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Отже, вимоги позивача про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Подружжя досягло згоди про те, що їх спільна дитина буде проживати разом з матір`ю. Спору про поділ майна подружжя не має. Оскільки від позивача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12 січня 1991 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. У шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В травні 2014 року припинено сімейні відносини з чоловіком та ведення спільного господарства. Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має. На підставі вищевикладеного позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON]. У судовому засіданні позивач підтримала позов та просила суд задовольнити позовні вимоги, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Наполягала на тому, що примирення з відповідачем не можливе. Після розірвання шлюбу бажала би залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Підтвердив, що проживають разом з позивачем, проте з травня 2014 року стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Проти розірвання шлюбу не заперечував. Причинами припинення шлюбних відносин вважає взаємне непорозуміння. Подальше збереження шлюбу вважав неможливим, оскільки це суперечить їх інтересам. Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 12 січня 1991 року райвідділом ЗАГС м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 8 та видано свідоцтво про укладення шлюбу (а.с. 4). У шлюбі народжено сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с 5). Судом встановлено, що сторони проживають разом, проте стосунки не підтримують та не ведуть спільне господарство з травня 2014 року. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та взаємне небажання зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. А тому вимоги позивача про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про поділ майна та місце проживання дитини подружжя не має. Оскільки від позивача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15 грудня1995 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Мають спільну повнолітню доньку. Шлюбні відносини припинили з відповідачем близько шести років тому, у зв'язку з тим, що відповідач фактично мешкає з іншою жінкою без реєстрації шлюбу. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно та примирення неможливе. У зв'язку з цим позивач просила суд розірвати шлюбу, укладений між нею та відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надав. В порядку ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 15 грудня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблений запис за № 168 (а.с. 5). Спільних неповнолітніх дітей подружжя не має. Судом встановлено, що сторони не проживають разом, стосунки не підтримують. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та взаємне небажання зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Отже, вимоги позивач про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про поділ майна подружжя не має. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Оскільки від позивача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд у відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України вважає за необхідне залишити їй прізвище «[PERSON]». Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved