overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 17.05.1997 р. вони з відповідачем одружились, але під час подружнього життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, що призвело до припинення сімейних відносин, в результаті чого з грудня 2017 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. З огляду на зазначене, позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, а справу розглянути за її відсутності (а.с.34). Відповідач в судове засідання також не з`явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнав, але жодних пояснень з цього приводу не надав (а.с.28). Приймаючи до уваги клопотання позивача про розгляд справи за її відсутності, а також неявку належним чином повідомленого відповідача, який не повідомив суд про причини своєї неявки, суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо і позивач на примирення категорично не згодна, а заперечення відповідача проти розірвання шлюбу суд не приймає до уваги, оскільки останнім, всупереч вимог ч.3 ст.12, ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, не доведено обставин такого заперечення. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що заява позивача про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Крім того, суд, враховуючи, що позивач не заявила вимогу про відновлення свого дошлюбного прізвища після розірвання шлюбу, вважає, що остання надалі бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON], обґрунтовуючи вимоги тим, що 23.08.2011р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, за час якого 22.03.2008р. у них народилася дочка [PERSON]Fя, але під час подружнього життя зFясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, що призвело до припинення сімейних відносин, в результаті чого вони з листопада 2018 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, дитина проживає біля позивача. З огляду на зазначене, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, у звFязку з чим просить розірвати шлюб, залишивши незмінним її прізвище. В судове засідання позивач не зFявилася, подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, справу просила розглянути за її відсутності (а.с.23). Відповідач в судове засідання не зFявився повторно, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином (а.с.15, 22), про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов та/або заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. За таких обставин, враховуючи повторну неявку відповідача, повідомленого належним чином, приймаючи до уваги згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, зFясувавши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо, дочка проживає біля позивача і остання на примирення не згодна. Також суд, враховуючи приписи ч.1 ст.113 СК України і ч.8 ст.294 ЦПК України, та вимоги позивача щодо залишення після розірвання шлюбу її прізвища незмінним, вважає їх такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 23.10.1984р. вона з відповідачем уклала шлюб, але під час подружнього життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, що призвело до припинення сімейних відносин, в результаті чого з січня 1994 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. З огляду на зазначене, позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, а справу просила розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов та/або заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. За таких обставин, враховуючи неявку відповідача, повідомленого належним чином, приймаючи до уваги згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо і позивач на примирення не згодна. Крім того, суд, враховуючи, що позивач не заявила вимогу про відновлення свого дошлюбного прізвища після розірвання шлюбу, вважає, що остання надалі бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 24.06.2016р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, але під час подружнього життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, що призвело до припинення сімейних відносин, в результаті чого з серпня 2016 року вони стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть. З огляду на зазначене, позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб, залишивши незмінним її прізвище, та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір за подання до суду вказаної заяви. В судове\~засідання позивач\~не з`явилася,\~подала до\~суду заяву,\~в якій\~позовні вимоги\~підтримала,\~просила їх\~задовольнити, а справу розглянути за її відсутності (а.с.30). Відповідач в судове засідання також не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій позов визнав повністю, справу просив розглянути без його участі (а.с.32). Як зазначено у ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а в силу ч.3 ст.211 цього Кодексу особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, позивач на примирення не згодна і відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що заява позивача про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Також суд, враховуючи приписи ч.1 ст.113 СК України і ч.8 ст.294 ЦПК України, та вимоги позивача щодо залишення після розірвання шлюбу її прізвища незмінним, вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Крім того, в силу ч.1 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останньою судовий збір в сумі 908,00грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 27.09.2003р. вона з відповідачем зареєструвала шлюб, за час якого [INFO] у них народився син [PERSON] , але під час подружнього життя з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя та шлюб, що призвело до припинення сімейних відносин, в результаті чого з вересня 2019 року вони стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть. З огляду на зазначене, позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб, залишивши незмінним її прізвище. В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, а справу розглянути за її відсутності (а.с.22). Відповідач в судове засідання також не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій позов визнав, справу просив розглянути без його участі (а.с.20). Як зазначено у ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а в силу ч.3 ст.211 цього Кодексу особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, позивач на примирення не згодна і відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що заява позивача про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, а тому перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Також суд, враховуючи приписи ч.1 ст.113 СК України і ч.8 ст.294 ЦПК України, та вимоги позивача щодо залишення після розірвання шлюбу її прізвища незмінним, вважає їх такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до відповідача [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що їй належить житлове приміщення, а саме квартира [ADDRESS] , в якій зареєстрований відповідач, який з 2015 року і по теперішній час в ній не проживає. Комунальні підприємства, що надають послуги по утриманню житла позивачки, в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців житлового будинку, враховуючи відповідача, через що нараховують по своїм тарифам збільшені розміри грошових коштів, а також позивачка не до отримує гарантовані державою соціальні виплати та компенсації, не отримує субсидію. Додатково змушена подавати акти про те, що відповідач не проживає за вищезазначеною адресою. З наведених підстав просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаною квартирою. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 25). Відповідач [PERSON] повідомлявся про дати, час та місце розгляду справи шляхом спрямування за зареєстрованим місцем проживання судової повістки, а також шляхом розміщення виклику в судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. Оскільки зі змісту заяви позивачки не вбачається заперечень проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Судом встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 12-13). Той факт, що відповідач [PERSON] , який зареєстрований в квартирі за вищевказаною адресою, з 2015 року і по теперішній час в ній не проживає, підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 20.10.2021 (а.с. 7). За вказаних обставин суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідача в квартирі, власницею якої є позивачка обмежує останню у здійсненні прав на користування, володіння і розпорядження належним їй майном, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі статей 319, 321, 391 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що вона являється власником Ѕ частини житлового будинку в [ADDRESS] . [INFO] , чоловік позивачки [PERSON] помер, тому [PERSON] на теперішній час вирішує питання оформлення права власності на весь будинок. Разом із позивачкою зареєстровані, але не проживають її донька [PERSON] та чоловік доньки [PERSON] , а також двоє їхніх дітей, які є відповідачами по справі. [PERSON] вказує, що донька разом зі своєю сім`єю поїхали на постійне проживання до РФ ще в 2014 році, у зв`язку з чим [PERSON] вимушена сплачувати комунальні платежі за кількістю мешканців житлового будинку. З наведених підстав просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування вищевказаним будинком. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивача адвокат Старчеус С. І. подав заяву з проханням розглядати справу без участі [PERSON] , яка проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] повідомлялися про дати, час та місце розгляду справи шляхом спрямування за зареєстрованим місцем проживання судової повістки, а також шляхом розміщення виклику в судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. Оскільки зі змісту заяви представника позивачки не вбачається заперечень проти заочного розгляду справи, а відповідачі належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явились, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником Ѕ частини житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 4-6). Той факт, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані за вказаною адресою, з квітня 2014 року не проживають в будинку, підтверджується Актом обстеження домоволодіння від 13.05.2021 (а.с. 7). За вказаних обставин суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідачів в будинку, співвласником якого є позивач обмежує останню у здійсненні прав на користування, володіння і розпорядження належним їй майном, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі статей 319, 321, 391 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що вона являється власницею житлового будинку [ADDRESS] , в якому зареєстровані відповідачі, які за даною адресою не проживають та не являються її родичами чи членами її сім`ї. Комунальні підприємства, що надають послуги по утриманню житла позивачки, в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців житлового будинку, враховуючи відповідачів, через що нараховують по своїм тарифам збільшені розміри грошових коштів, а також позивачка не до отримує гарантовані державою соціальні виплати та компенсації, не отримує субсидію. З наведених підстав просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування вищевказаним будинком. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 25). Відповідачі: [PERSON] та [PERSON] повідомлялися про дати, час та місце розгляду справи шляхом спрямування за зареєстрованим місцем проживання судових повісток, а також шляхом розміщення виклику в судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. Оскільки зі змісту заяви позивачки не вбачається заперечень проти заочного розгляду справи, а відповідачі належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явилися, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] являється власницею житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 21 травня 2020 року серії НОК 983750 (а.с. 09-10). Той факт, що відповідачі: [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані в будинку за вищевказаною адресою, з 2020 року і по теперішній час в ньому не проживають, підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 04.10.2021 (а.с. 7). За вказаних обставин суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідачів в житловому будинку, власницею якого є позивачка обмежує останню у здійсненні прав на користування, володіння і розпорядження належним їй майном, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі статей 319, 321, 391 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до відповідачки [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що згідно договору купівлі-продажу від 24.09.1996, їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . В квартирі зареєстрована відповідачка, яка з 2010 року в ній не проживає, точне місце проживання останньої невідоме, кошти на утримання квартири від неї позивачка не отримує, у зв`язку з чим виникають складнощі у користуванні та розпорядженні квартирою, позивачка змушена сплачувати більшу квартплату. З наведених підстав просила суд визнати відповідачку такою, що втратила право на користування вищевказаною квартирою. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивачки - адвокат Камчатний А. В. подав заяву з проханням розглядати справу без участі [PERSON] , яка проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачка [PERSON] повідомлялася про дати, час та місце розгляду справи шляхом спрямування за зареєстрованим місцем проживання судової повістки, а також шляхом розміщення виклику в судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. Оскільки зі змісту заяви позивачки не вбачається заперечень проти заочного розгляду справи, а відповідачка належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явилася, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.09.1996, який посвідчено державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори (а.с. 4-6). Той факт, що відповідачка [PERSON] , яка зареєстрована в квартирі за вищевказаною адресою, з 2010 року і по теперішній час в ній не проживає, підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 22.09.2021 (а.с. 7). За вказаних обставин суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідачки в квартирі, власницею якого є позивачка обмежує останню у здійсненні прав на користування, володіння і розпорядження належним їй майном, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі статей 319, 321, 391 ЦК України та

Outcome: approved