Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет ім.І.Я.Горбачевського» про скасування наказу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що наказом Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет ім.І.Я.Горбачевського» її притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за порушення етичних норм. Дисциплінарного проступку вона не вчиняла, трудової дисципліни не порушувала, а тому вважає вищезазначений наказ незаконним, наслідком упередженого ставлення до неї адміністрації закладу. Крім цього, в наказі відсутні обґрунтування, в чому конкретно проявилось порушення трудової дисципліни, описова частина наказу містить відомості про конфлікт позивачки з іншим працівником відповідача, що трактується останнім, як порушення етичних норм поведінки. Також для притягнення позивача до відповідальності відповідач повинен був встановити обставини проступку шляхом проведення службового розслідування, чого зроблено не було. Державним вищим навчальним закладом «Тернопільський державний медичний університет ім.І.Я.Горбачевського» не дотримані передбачені ст.ст.148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема закінчився встановлений строк для застосування дисциплінарного стягнення. За час роботи у вказаному вищому навчальному закладі позивач до дисциплінарної відповідальності не притягувалась. Такими діями відповідача [PERSON] були заподіяні моральні страждання, які полягають в тому, що нею частково були втрачені життєві зв'язки, що вимагало додаткових зусиль для організації її життя. На підставі викладеного позивач просить суд скасувати наказ Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет ім.І.Я.Горбачевського» від 28 травня 2014 року №445 «Про оголошення догани» та стягнути з відповідача на користь [PERSON] спричинену їй моральну шкоду в сумі 5000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві, просили задовольнити в повному обсязі. З приводу заявленого до відшкодування розміру моральної шкоди зазначили, що наказ про оголошення догани позивачу був ударом по її авторитету та репутації як практикуючого лікаря та викладача, він обговорювався на засіданні кафедри, а тому наніс непоправний ущерб по іміджу [PERSON], так як всі колеги були переконані в тому, що вона є негідним працівником. Вважають сам факт оголошення позивачу безпідставної догани морально важким, що негативно відобразилося на відносинах в сім'ї, спричинило погіршення її внутрішнього емоційного стану. З початку червня 2014 року [PERSON] почала хворіти, однак до лікувального закладу не зверталася, а самотужки лікувалася вдома. В липні 2014 року вона офіційно звернулася в лікарню за наданням медичної допомоги, про що свідчить додана до матеріалів справи довідка про стан здоров'я. Представники відповідача Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет ім.І.Я.Горбачевського» в судовому засіданні проти позову заперечили та просили суд відмовити у його задоволенні, з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву. Додатково суду пояснили, що наказом №445 від 28 травня 2014 року «Про оголошення догани» асистенту кафедри оториноларингології, офтальмології та нейрохірургії [PERSON] дійсно оголошено догану за грубе порушення етичних норм та вимог трудової дисципліни, перешкоджання навчальному процесу, що призвело до конфліктної ситуації у присутності студентів. Наказом від 27 червня 2014 року №581 наказ №445 від 28 травня 2014 року відмінено. З даним наказом позивача ознайомлено. Таким чином відповідачем самостійно усунуті підстави для оскарження в судовому порядку дисциплінарного стягнення - догани, яке було накладено на позивача. [PERSON] у своїй позовній заяві не зазначила, в чому полягає заподіяння моральної шкоди, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір такої шкоди, не вказано яких моральних страждань вона зазнала, не не зазначено, які додаткові зусилля для організації свого життя зроблені [PERSON] Вимоги позивача в цій частині вважають недоведеними та просять відмовити у їх задоволенні. Дослідивши та оцінивши докази по справі, заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача, суд вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Наказом Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет ім.І.Я.Горбачевського» №445 від 28 травня 2014 року «Про оголошення догани» асистенту кафедри оториноларингології, офтальмології та нейрохірургії [PERSON] оголошено догану за грубе порушення етичних норм та вимог трудової дисципліни, перешкоджання навчальному процесу, що призвело до конфліктної ситуації у присутності студентів. Згідно п.2 даного наказу, враховуючи постійне створення асистентом [PERSON] конфліктних ситуацій, а також недостатню кількість годин навчально-педагогічного навантаження на кафедрі оториноларингології, офтальмології та нейрохірургії рекомендовано ректору університету не продовжувати з [PERSON] контракт. Частиною 2 ст.147 КЗпП України встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Заходами стягнення є догана і звільнення (ч.1 ст.147 КЗпП) 27 червня 2014 року наказом №581 наказ №445 від 28 травня 2014 року про оголошення догани асистенту кафедри оториноларингології, офтальмології та нейрохірургії [PERSON] відмінено. За вказаних обставин, предмет оскарження відсутній, так як відповідачем скасовано оспорюваний наказ про оголошення догани [PERSON], а тому заявлені в цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають. Також, не підлягають до задоволення позовні вимоги [PERSON] про стягнення грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн., оскільки судом не встановлено порушення законних прав працівника, які призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як це передбачено ст.237-1 КЗпП України. У відповідності до положень ст.ст.16, 23 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» дано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абзац пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року). Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Положеннями ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог чи заперечень. Суд вважає, що позивачем не подано доказів того, що винесенням наказу №445 від 28 травня 2014 року «Про оголошення догани» [PERSON], внаслідок моральних чи фізичних страждань, заподіяно витрати немайнового характеру. Остання не надала суду того, що вказані дії відповідача спровокували погіршення стану здоров'я позивача, що призвело до вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, зниження престижу та ділової репутації, у зв'язку з чим їй необхідно тривалий час затрачати значні зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Надану позивачем довідку про стан здоров'я №299 від 17 липня 2014 року, яка видана амбулаторією загальної практики-сімейної медицини №13, суд до уваги не бере, оскільки звернення за допомогою до лікаря відбулося після скасування відповідачем наказу про відміну [PERSON] дисциплінарного стягнення. Даних про те, між діями відповідача, які мали місце 28 травня 2014 року та зверненням позивача до лікувального закладу, яке, як зазначає остання відбулося на початку липня 2014 року, існує причинно-наслідковий зв'язок, в матеріалах справи немає та в судовому засіданні їх не здобуто, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з їх недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed