Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності на спадкове майно, в якому просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане на її ім'я 01 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фокіною А.Б. та зареєстроване в реєстрі за № 2124, зареєстроване 01 жовтня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 154218556101, а також визнати за нею право власності на 392/1000 садиби, загальною площею 129,9 кв.м., житловою площею 66,7 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], виділивши їй в натурі: жилу кімнату 2-3, вхідні сходи а-2, коридор 2-2, кухню 2-1, сіни 2-4, ? вбиральні Г, ? огорожі № 1, ? огорожі № 2. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що у виданому їй свідоцтві про право на спадщину за заповітом вказано, що спадкове майно, а саме 392/1000 домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS], належить померлому [PERSON], її батькові, на підставі рішення Рівненського міського суду від 09 листопада 2005 року (справа № 2-95/2005) і право власності на це майно зареєстровано Рівненським міським бюро технічної інвентаризації 17 січня 2007 року, номер запису 243-65503 в книзі 226, реєстраційний номер 17518419. Разом з тим, ухвалою Рівненського міського суду від 07 травня 2009 року рішення від 09 листопада 2005 року було скасовано, а ухвалою Рівненського міського суду від 18 листопада 2009 року між сторонами у справі № 2-5895/09 була визнана мирова угода, за умовами якої за [PERSON] було визнано право власності на ті ж самі 392/1000 домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. З метою внесення змін у свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач звернулася до приватного нотаріуса Фокіної А.Б., однак отримала відмову з тих підстав, що покійний [PERSON] не провів державну реєстрацію свого права власності на 392/1000 домоволодіння на підставі ухвали суду від 18 листопада 2009 року про визнання мирової угоди. Представник позивача адвокат [PERSON] подала суду письмову заяву, в якій позов [PERSON] підтримала повністю та просить його задовольнити. Також просить суд справу розглянути у її відсутність та у відсутність позивача. Відповідач [PERSON] подав суду письмову заяву, в якій позов [PERSON] визнав та просить суд справу слухати у його відсутність. Відповідно до вимог частин першої, другої та четвертої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши надані сторонами письмові докази та враховуючи встановлені на їх підставі обставини і факти, суд прийшов до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому суд вважає, що наявні законні та достатні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно вимог статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Outcome: approved