Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення. Позивач позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], де зареєстрована вона, двоє дітей та колишній чоловік - [PERSON], відповідач по справі. Останній неодноразово притягувався до відповідальності за вчинення насильства у сімї, з ним систематично проводяться профілактичні бесіди про недопущення вчинення насильства у сімї, на даний час його поведінка погіршилася, так як він систематично приходить додому у стані алкогольного спяніння, ображає її та дітей, забирає у дітей гроші, псує майно, залякує, погрожує фізичною розправою, що в цілому негативно впливає на психологічний стан дітей. Оскільки таке співжиття є неможливим позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням виселитись, однак він не реагує. Тому просить виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири № 2, що по вул. Володимирській, 6 у м. Ківерці Волинської області. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що шлюб між ним та [PERSON] було укладено 07 вересня 1997 року, однак рішенням суду від 14 липня 2003 року шлюб було розірвано. На момент розірвання шлюбу дітей у них не було, проживали вони у приватизованій за час шлюбу квартирі [ADDRESS]. у 2004 році вказана квартира була продана, а за виручені кошти подружжям було придбано квартиру [ADDRESS], разом із земельною ділянкою для обслуговування вказаної квартири. Надалі вказана квартира була реконструйована збільшена її площа до 82 кв. м. Тому оскільки станом на момент придбання квартири, шлюб між ними не було розірвано, тому набута квартира належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, отже йому належить 1/2 її частки. Відповідачем за первісним позовом [PERSON] було подано заперечення на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позову про виселення просить відмовити, так як 1/2 частки спірної квартири належить йому як на майно, набуте у шлюбі, хоча й право власності на квартиру зареєстроване за позивачем, оплату комунальних послуг він здійснював систематично, приймав участь у веденні домашнього господарства, повністю заперечує факт неможливості співжиття із позивачем, вважає, що саме позивач створює конфліктні ситуації. Відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] було подано заперечення на зустрічну позовну заяву, відповідно до якої в задоволенні зустрічного позову просить відмовити, оскільки квартиру [ADDRESS] було їй надано особисто за трудову діяльність у підприємстві ВАТ «ЛПЗ» (ГПЗ-28), право на купівлю якої у неї виникло лише у 2004 році, тобто вже після розірвання шлюбу між нею та [PERSON], тому і кошти від її подальшого продажу належали їй особисто. Матеріально [PERSON] у купівлі спірної квартири у м. Ківерці не допомагав, навпаки ухилявся навіть від матеріального утримання дітей, що в подальшому змусило її звертатись до суду із позовами про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Крім того, вважає, що позивачем за зустрічним позовом було пропущено строк позовної давності, так як про те, що квартира придбавалась на її імя йому було відомо ще у 2004 році, а державна реєстрації її була проведена лише у 2015 році, однак це лише формальність. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задоволити з підстав, наведених у позовній заяві, а у задоволенні зустрічного позову відмовити з підстав, наведених у запереченні на нього. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON]Г в судовому засіданні первісний позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити, оскільки відповідачу належить частка у спірній квартирі як у спільному майні подружжя, правил співжиття він не порушує, а тому і підстав для його виселення немає. Зустріну позовну заяву підтримали в повному обсязі, з підстав у ній наведених, просили їх вимоги задовольнити. Представник третьої особи органу опіки та піклування Ківерцівської РДА [PERSON] щодо вирішення первісного та зустрічного позову поклався на розсуд суду. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі між собою з 7.09.1997 року, який було розірвано згідно з рішенням Луцького міського суду Волинської області від 14.07.2003 року (а.с. 127-128). Розірвання шлюбу було зареєстровано 15.03.2006 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ківерцівського району управління юстиції Волинської області за актовим записом № 27 (а.с. 122 зворот). Відповідно до свідоцтва про право власності індексний номер 48297866 від 24.11.2015 року (а.с. 18) квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON], яка була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 2004 року, тобто ще за час перебування сторін у шлюбі між собою. Крім того, судом було встановлено, що після розірвання шлюбу сторони не припинили фактичні шлюбні відносини, оскільки проживали разом, вели спільне господарство, вже після розірвання шлюбу народилося двоє спільних дітей (а.с. 14-15), що не заперечується сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні позивачем за первісним позовом не було доведено факту придбання спірної квартири саме за особисті кошти Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Враховуючи те, що квартира [ADDRESS] була придбана за час перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, оскільки згідно зі ст. 44 КЗпШС шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану, тобто є спільною сумісною власністю подружжя. Положеннями ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставин, які б свідчили про те, що спірна квартира була придбана за особисті кошти [PERSON] не наведено, а тому належить до особистої приватної власності одного з подружжя, сторонами не заперечується факт придбання квартири за період перебування їх у шлюбі, тому вона відноситься до спільної сумісної власності подружжя і на підставі ст. 70 СК України підлягає поділу з розрахунку рівності часток співвласників, а тому позовні вимоги за зустрічним позовом слід задоволити в повному обсязі. Враховуючи, що позивач за зустрічним позовом є співвласником спірної квартири, тому і в позові про виселення його із спірної квартири слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом слід стягнути понесені ним витрат, повязані зі сплатою судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved