Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS], батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON], [INFO], актовий запис про народження №74 від 01 лютого 2013 року внесений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаської області та стягнути з нього на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09 липня 2004 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім'ї було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON] 17 квітня 2008 року укладений шлюб між ними було розірвано та 30 вересня 2010 року нею було змінено прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, у неї та відповідача народилась донька [PERSON], [INFO]. 08 листопада 2014 року нею було укладено шлюб з [PERSON]. Незважаючи на те, що відповідач є батьком її малолітньої доньки [PERSON], він з 2014 року не виконує покладені на нього батьківські обов'язки, а саме: не бере педагогічної та будь-якої іншої участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, родинних зв'язків не підтримує та не відвідує дитину. В дитини є можливість навчатися у Великобританії, однак відповідача не цікавлять шляхи реалізації такої можливості для майбутнього дитини. Відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], оскільки надав відповідну заяву, адресовану всім компетентним органам. Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.Г. 17 січня 2017 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак її представники просили справу розглянути без її участі. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримав та пояснив, що 09 липня 2004 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] 17 квітня 2008 року укладений шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано та 30 вересня 2010 року позивачем було змінено прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, у позивача та відповідача народилась донька [PERSON], [INFO]. 08 листопада 2014 року між позивачем було укладено шлюб з [PERSON]. Зазначені факти підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. До лютого 2014 року позивач та відповідач проживали однією сім'єю в м. Києві. У лютому 2014 року позивач та відповідач припинили спільне проживання та позивач з донькою [PERSON] переїхали на постійне місце проживання до м. Сміла Черкаської області, а відповідач залишився з сином проживати в м. Києві. З цього часу [PERSON] жодного разу дитину не бачив, бажання її побачити не проявляв та припинив виконання покладених на нього батьківських обов'язків, не бере педагогічної та будь-якої іншої участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, родинних зв'язків не підтримує та не відвідує дитину. В дитини є можливість навчатися у Великобританії, однак відповідача не цікавлять шляхи реалізації такої можливості для майбутнього дитини та він навпаки вчиняє дії або створює обставини, які перешкоджають такому розвитку дитини. В матеріалах справи наявні докази, які вказують, що донька позивача та відповідача зареєстрована, перебувала та навчалася в м. Сміла, а отже відповідач має можливість виконувати покладені на нього законодавством України обов'язки. Разом з тим, відповідач такі обов'язки щодо доньки [PERSON] не виконує, оскільки, на його думку, відповідач має своє життя, свої бачення та обставини за яких він фактично не знаходить можливості цікавитися життям доньки. Зобов'язань з відповідача щодо доньки [PERSON] ніхто не знімав. З 2014 року по день подачі позовної заяви до суду питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки [PERSON] гостро не стояло, оскільки у позивача була можливість, яку остання по сьогоднішній день виконує, самостійно утримувати та забезпечувати нормальні умови життя, виховання та проживання спільної з відповідачем доньки. Підставами звернення позивача до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки є те, що виїжджаючи за кордон спільної позивача та відповідача доньки, виникають додаткові питання, вирішення яких без участі безпосередньо відповідача є неможливим. Так для виїзду дитини за кордон необхідно оформляти виїзні документи, серед яких має бути згода батька на виїзд дитини. Відповідач спочатку надавав дозвіл на виїзд спільної з позивачем дитини за кордон. Потім ставив перед позивачем певні фінансові та житлові умови для надання дозволу на виїзд дитини за кордон, що свідчить про створення перешкод для розвитку дитини. Крім того, в подальшому відповідачем була написана заява, яка завірена нотаріально, про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Вищевказані обставини свідчать про небажання відповідача навіть бачити дитину. Позивач звернулася до служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області для складання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача щодо доньки [PERSON]. Разом з тим, вказаною службою було складено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо доньки [PERSON]. Такий висновок був складений за результатами засідань комісії. Вказана комісія засідала декілька разів, однак відповідач жодного разу на засідання не з'явився, жодних доказів, заперечень чи доводів на питання, які були поставлені на комісії безпосередньо позивачем, не надав, що свідчить про певну його невизначеність щодо зазначеного питання. Крім того, в разі якщо відповідач турбувався за свої права як батька дитину та за таку, він мав би переконати своїми доводами, що обставини, на які посилається позивач є безпідставними та не відповідають дійсності. Однак жодного доказу на спростування доводів позивача відповідачем надано не було. Крім того, відповідачем не надано жодного доказу, що позивач будь-яким чином створює перешкоди у виконанні ним своїх батьківських обов'язків. Вже чотири роки дитина не бачить батьківської участі у своєму житті. Також комісією не було враховано, що позивач не просить врегулювати спір з відповідачем, а звернулася до такої щодо з'ясування обставин порушення чи не порушення інтересів дитини. Неодноразово дитина перебувала на лікуванні, однак відповідач жодної допомоги не надавав. Всі обставини, які були досліджені комісією, яка вирішувала питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, та виконавчий комітет Смілянської міської ради Черкаської області, який приймав рішення щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав, є необґрунтованими, непроаналізованими та на доводах позивача не ґрунтуються. Такий висновок, на його думку, є необ'єктивний. Дії позивача носять абсолютно предметний характер та пов'язані виключно з інтересами її малолітньої дитини, які вона має захищати. На даний час позивач тимчасово проживає за кордоном, інтереси дитини як на даний час так і в майбутньому пов'язані з місцем перебування позивача. Такі обставини з врахуванням перешкод, які створює відповідач інтересам дитини, надають підстави вважати, що доводи позивача в частині позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки [PERSON] є обґрунтованими. Позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме нормальному розвитку дитини, її вихованню, проживанню та навчанню. Поведінка відповідача жодним чином не направлена на розгляд справи по суті, а свідчить лише про затягування розгляду такої та отримання фінансової вигоди щодо не заперечення позбавлення його батьківських прав. Враховуючи, що відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання доньки [PERSON] не надає, остання повністю перебуває на утриманні позивача, відтак відповідач має сплачувати аліменти на утримання доньки. Таким чином, просить суд позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримала та пояснила, що вона є матір'ю позивача. До лютого 2014 року дійсно її донька [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON] [INFO] позивач народила спільну з відповідачем дитину - доньку [PERSON]. Народжувала позивач в Черкаському пологовому будинку. Більшість часу після пологів позивач з дитиною перебувала в м. Сміла. В грудні 2013 року [PERSON] у дуже складному становищі потрапила до Черкаської обласної лікарні, де разом з позивачем перебували два тижні. За цей час відповідач станом як дитини, так і позивача не цікавився, жодного разу не телефонував та не приїздив. Після цього в лютому 2014 року позивач з двома дітьми переїхала в м. Сміла і до виїзду за кордон постійно перебували в даному місті. Першого разу виїзд за кордон позивач здійснила 14 листопада 2015 року. За час перебування позивача з дітьми в м. Сміла відповідач жодного разу не приїхав та не телефонував, дітьми не цікавився, матеріальної допомоги не надавав. Відповідачу жодним чином перешкод у вихованні дітей не чинилося. З листопада 2015 року донька позивача та відповідача кожного літа та інші періоди перебувала в м. Сміла, де проводила більшу частину року, а за кордом меншу. На сина позивача та відповідача [PERSON], також були зібрані відповідні документи на виїзд на навчання за кордон, однак відповідач проявив бажання провести певний час з сином. Позивач дозволила залишитися сину [PERSON] з відповідачем. Через деякий час [PERSON] повідомив, що бажає проживати спільно з батьком, в зв'язку з чим з боку відповідача почалися маніпуляції з виїздом доньки за кордон. [PERSON] у вересні 2017 року з дозволу відповідача виїхала до Великобританії, де пішла до школи, та перебуває там до даного часу. В січні 2018 року дозвіл відповідача на виїзд [PERSON] за кордон закінчився, в зв'язку з чим дитина позбавлена можливості повернутися до України. При цьому, відповідач дозволів більше не надає, мотивуючи це тим, що він вже надавав дозволи на переїзд дитини на постійне місце проживання до Великобританії та писав заяву, в якій не заперечував проти позбавлення батьківських прав. З лютого 2014 року по даний час відповідач з донькою [PERSON] не бачився, не телефонував, не спілкувався, її життям не цікавився та матеріальної допомоги не надавав, навіть при перебуванні дитини на лікуванні про що, позивач повідомляла відповідача. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник третьої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що влітку 2017 року до неї звернулася з заявою мати позивача, в якій просила надати висновок, що вихованням та утримання [PERSON] займається позивач та що батько участі у вихованні дитини не приймає. За вказаною заявою були обстежені умови проживання дитини, під час чого встановлено, що така дійсно знаходиться на одноосібному утриманні матері [PERSON] про ще був складений відповідний акт. Метою вказаної перевірки було встановлення участі у вихованні дитини її батька [PERSON]. Після цього позивачем було подано до суду позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо доньки [PERSON]. При ознайомленні з копією позовної заяви та доданих до неї документів було виявлено заяву відповідача, відповідно до якої, останній погоджується на позбавлення його батьківських прав щодо доньки [PERSON]. Крім того, службою було отримано заяву позивача, в якій вона обґрунтовувала свою позицію щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON]. В зазначеній заяві позивач зазначала байдужість батька до дитини, ставлення такого до неї та інше. Мотивом такої заяви було подальше усиновлення дитини нинішнім чоловіком позивача та створення сприятливих умов перебування дитини у новій країні. Декілька разів рекомендованими листами [PERSON] викликався до служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради для вирішення питання щодо доцільності позбавлення його батьківських прав щодо доньки [PERSON] та просили надати докази, які підтверджують його участь у вихованні дитини. У відповідь на вказані листи була отримана лише заява, в якій відповідач категорично заперечив проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON], при цьому зазначав, що він одноосібно виховує сина [PERSON] та претензій до нього як до батька не має. Представники позивача комісії надавали копії документів, на які вони посилалися, а саме про перебування дитини в лікувальній установі, про відвідування дитиною дошкільного закладу. Однак в наданих документах не відображено, що батько дитини не приймав участі у витратах на лікування, не відвідував дошкільного закладу. Сам відповідач на засідання комісії не з'явився. Свій захист вибудовував на описках, які допустили працівники служби у справах дітей, а саме: у висновку №535/01-17 від 27 липня 2017 року, в якому дата складання такого є технічною опискою, та у акті обстеження умов проживання, в якому підпис напроти прізвища [PERSON] виконаний представником останньої - [PERSON] У комісії під час прийняття рішення щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] було недостатньо доказів, щоб впевнитися у тому, що такий дійсно не приймає участі у вихованні дитини. Комісія кілька разів розглядала зазначене питання, повно та всебічно досліджували документи та все ж таки з четвертого разу дійшли до висновку, що позбавлення батьківських прав, який є крайнім заходом, є недоцільним. Вважає, що якщо відповідач не бажає позбавлення батьківських прав щодо доньки [PERSON], він повинен все зробити, щоб дитина за кордоном почувала себе комфортно. Вищевказаний висновок комісії зроблений на даний час, однак в подальшому, у випадку невиконання батьківських обов'язків відповідачем, не виключається можливість надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Доказів про те, що [PERSON] з 2014 року приймає участь у вихованні дитини та надає відповідну допомогу в служби у справах дітей відсутня. Для встановлення вказаних фактів необхідно приблизно півроку спостереження за сім'єю. В даному випадку висновок був наданий за збігом трьох місяців. Доручення іншим службам у справах дітей за місцем проживання батька щодо доцільності позбавлення батьківських прав останнього не надавалося. Нотаріально завірена заява відповідача про погодження на позбавлення батьківських прав комісією не враховувалася, оскільки такий зазначив у своїй заяві, яка датована вже після її написання, про те, що заперечує проти позбавлення батьківських прав. Жодних доказів спілкування, виховання та матеріального утримання відповідач комісії не надавав та таких під час засідань комісії встановлено не було. Доказів на спростування доводів позивача викладених у її заяві від 12 січня 2018 року у комісії під час прийняття рішення щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав не було. Відповідач до служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області із заявою щодо усунення перешкод у спілкуванні з донькою [PERSON] та визначення йому днів побачень з нею не звертався. Обставини викладені у висновку №535/01-17 від 27 липня 2017 року не заперечує. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала покази, що вона знайома з позивачем по справі - [PERSON], в якої є донька [PERSON], які проживають по [ADDRESS]. [PERSON] народилася [INFO] в Черкаському пологовому будинку. Після народження [PERSON], така постійно проживала з матір'ю, бабусею та дідусем в м. Сміла. Вона періодично доглядала [PERSON] за вказаною адресою, в разі зайнятості її матері та бабусі, оскільки сім'ю позивача вона знає з 2005 року. Коли перебувала у позивача вдома та доглядала, по декілька годин в день, [PERSON], то батька останньої вона ніколи не бачила, розмов про нього вона ніколи не чула. До будинку позивача, до від'їзду [PERSON] за кордон, вона приходила дуже часто. Відомо зі слів позивача, що батька [PERSON] звуть [PERSON] Позивач та її мати розповідали, що батько [PERSON] перебуває в Україні, однак чому він не спілкується з дитиною їй невідомо. Їй відомо, що відповідач подарунків [PERSON] не присилав, оскільки дитина їй про це не повідомляла, та матеріальної допомоги не надавав. Про це їй відомо, оскільки вона часто спілкувалася як з [PERSON], так і з позивачем та її матір'ю. [PERSON] ніколи про свого батька не говорила. Відповідач на свята та день народження [PERSON] до останньої не приїздив. Про конфліктні ситуації між позивачем та відповідачем їй нічого невідомо. На даний час [PERSON] знаходиться разом зі своєю матір'ю, позивачем по справі, у Великобританії. Також їй відомо, що [PERSON] перебувала на лікуванні в м. Черкаси, та її здоров'ям опікувалися лише мати, бабуся та дідусь. Жодного разу при спілкуванні позивача з донькою, за її присутності, вона не чула, щоб перша щось казала про батька. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. Заяви про відкладення розгляду справи до суду від відповідача не надходило. Разом з тим, відповідачем подано заяву про передачу справи на розгляд іншому суду. Таку заяву відповідача було розглянуто 04 квітня 2017 року та в її задоволенні відмолено. При цьому слід зазначити, що відповідач 13 листопада 2017 року звертався з аналогічною заявою про передачу справи на розгляд іншому суду. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 листопада 2017 року вказана заява була залишена без задоволення. Не погоджуючись з вказаною ухвалою відповідачем подано апеляційну скаргу, яку постановою Апеляційного суду Черкаської області від 25 січня 2018 року залишено без задоволення, а ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 листопада 2017 року без змін. Вказана постанова Апеляційного суду Черкаської області не скасована та набрала законної сили 25 січня 2018 року. На підставі вищевикладеного, суд приходить до беззаперечного висновку, що Апеляційним судом Черкаської області підтверджено, що позовна заява [PERSON] подана до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з дотриманням правил підсудності. Таким чином, подання відповідачем [PERSON] повторної заяви про передачу справи на розгляд іншому суду є зловживанням своїми процесуальними правами та свідчить про якнайдовше затягування розгляду справи, при цьому жодним чином не направлена на розгляд справи по суті, встановлення в ній істини або відновлення його порушених прав. При цьому слід зазначити, що подання відповідачем заяви про передачу справи на розгляд справи іншому суду не являється підставою для відкладення розгляду справи по суті, в разі неявки такого без поважних причин. Крім того, суд враховує, що 29 вересня 2017 року ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області відкрито провадження у справі. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідач [PERSON] ознайомився з матеріалами справи 20 жовтня 2017 року, про що свідчать його заява про ознайомлення з матеріалами справи та розписка (а.с.32,33). З моменту ознайомлення відповідача з матеріалами справи до розгляду справи по суті заперечень або пояснень щодо позовних вимог ним не надано, при цьому судові засідання 27 жовтня 2017 року, 13 листопада 2017 року, 20 березня 2018 року відкладалися в зв'язку з неявкою відповідача та клопотаннями такого. Зазначені обставині свідчить про відсутність у відповідача наміру здійснювати захист своїх прав під час судового розгляду, не направлені на якнайшвидший розгляд справи по суті та встановлення в ній істини, в зв'язку з чим суд приходить до беззаперечного висновку, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач належним чином був повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, які відбулися 20 березня 2018 року та 04 квітня 2018 року, в якому було оголошено перерву до 05 квітня 2018 року, однак у такі без поважних причин не з'явився, відзиву чи заперечень щодо позовної заяви до суду не надав, та приймаючи до уваги, що представники позивача не заперечують проти заочного вирішення справи, відтак суд приходить до беззаперечного висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. Разом з тим, суд вважає за неможливе залишити без уваги доводи відповідача, викладені в його заяві про передачу справи на розгляд іншому суду від 29 березня 2018 року, в якій він фактично заперечив проти позбавлення його батьківських прав. Так, відповідно до вказаної заяви, відповідач зазначає, що проти позбавлення його батьківських прав заперечує. Позивач разом з його донькою [PERSON] постійно проживає за межами України, що і підтверджується матеріалами справи. На дату проведення огляду умов проживання його доньки органом опіки та піклування в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради, так і на момент звернення із позовом позивач та малолітня [PERSON] в Україні не перебували, що фактично ставить під сумнів дійсність встановлених обставин актом обстеження умов проживання, однак не зважаючи на це, зазначені документи були складені при безпосередній участі позивача. Підпис позивача в акті обстеження умов проживання очевидно відрізняється від підпису позивача, який виконаний на позовній заяві, але встановити це можливо лише на підставі висновку почеркознавчої експертизи, яку суд мав би призначити при підготовці до справи. Дати в'їзду та виїзду позивача на терарію України можна встановити шляхом направлення відповідного запиту до органів Державної міграційної служби України, але і такий спосіб встановлення істини у справі суд проігнорував. Крім того, в якості свідків не викликані та не допитані службові особи органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради, які безпосередньо були залучені до проведення в кінці липня 2017 року обстеження умов проживання його доньки та яким відомі обставини, за яких було складено акт обстеження умов проживання. Крім того, на його повному утриманні перебуває спільний з позивачем син [PERSON] та може підтвердити, що впродовж останнього календарного року він з матір'ю не бачився в Україні. Суд, заслухавши доводи представників позивача та третьої особи, покази свідка, прийнявши до уваги доводи відповідача, викладені в заяві відповідача про передачу справи на розгляд іншому суду від 29 березня 2018 року, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та обставини, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Так, відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї 09 липня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] 09 липня 2004 року укладено шлюб, актовий запис №1139. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]»(а.с.7). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого відділом актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 17 квітня 2008 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 17 квітня 2008 року, актовий запис №326 (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 30 вересня 2010 року, [PERSON], [INFO], змінила ім'я на [PERSON], про що 30 вересня 2010 року зроблено актовий запис №116 (а.с.9). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області 01 лютого 2013 року, батьками [PERSON], [INFO], являються [PERSON] та [PERSON], актовий запис №74 (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції 08 листопада 2014 року, між [PERSON] та [PERSON] 08 листопада 2014 року укладено шлюб, актовий запис №1953. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]»(а.с.11). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області 01 лютого 2013 року, [PERSON], [INFO], народилася в м. Сміла Черкаської області (а.с.10). Під час судового розгляду представник позивача - адвокат [PERSON] та представник позивача за довіреністю - [PERSON], яка одночасно являється матір'ю позивача, що підтверджується матеріалами справи, зазначили, що [PERSON], яка є позивачем по справі, після народження спільної з відповідачем доньки [PERSON], а саме з лютого 2014 року проживала спільно з донькою в м. Сміла Черкаської області, до виїзду ними в 2017 році за кордон. Зазначені обставини в судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON], яка будучи приведена судом до присяги, надала покази, відповідно до яких, вона з 2005 року знає сім'ю позивача та після народження в [PERSON] доньки [PERSON], вона з народження дитини до виїзду позивача з дитиною за кордон періодично доглядала [PERSON], яка постійно проживала разом з матір'ю в [ADDRESS]. Крім того, відповідно до довідки №115920 виданої головою квартального комітету №9 Смілянської міської ради 28 липня 2017 року, [PERSON] проживає в [ADDRESS], спільно зі своєю донькою [PERSON], [INFO] (а.с.12). Також, відповідно до акту обстеження умов проживання від 27 липня 2017 року складеного начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради [PERSON] та завідувачем сектором опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради [PERSON], [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS], з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Як вбачається з заяви [PERSON] від 17 січня 2017 року, підпис у якій посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.Г., його донька [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). При перегляді судом офіційного сайту Смілянської міської ради Черкаської області - smila-rada.gov.ua встановлено, що [ADDRESS] у 2016 році перейменовано на [ADDRESS]. Крім того, відповідно до виписки з історії розвитку [PERSON], [INFO], проживаючої по [ADDRESS] виготовлено дільничним лікарем - педіатром Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Смілянської міської ради Черкаської області [PERSON], [PERSON]: - 13 червня 2014 року - звернулася в інфекційне відділення міської лікарні з приводу підвищення температури; - в серпні 2014 року перенесла ГРВІ, лікувалася амбулаторно; - з 29 жовтня 2014 року по 12 листопада 2014 року - стаціонарне лікування в Черкаській обласні дитячій лікарні в педіатричному відділенні; - 14 січня 2015 року - оглянута окулістом, хірургом, педіатром, отримала профілактичне щеплення проти кору, краснухи, паротиту; - 03 березня 2015 року - оглянута педіатром, отримала профілактичне щеплення, та знаходилася під наглядом до 14 листопада 2015 року; - 23 червня 2016 року - знову прибула на дільницю; - в серпні 2016 року перехворіла на ГРВІ. Лікувалась амбулаторно. - 10 жовтня 2016 року вибула до іншої країни; - в листопаді 2016 року прибула на дільницю, консультована логопедом і неврологом з приводу логоневроза; - з 26 червня 2017 року по 02 вересня 2017 року знаходилася на обліку в Смілянській дитячій поліклініці, знята з обліку в зв'язку з виїздом до іншої країни (а.с.139). Згідно довідки №82 виданої завідувачем Дошкільного навчального закладу №18 «Чебурашка» Управління освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Смілянської міської ради Тимофієвою Л.Г. 19 грудня 2017 року, [PERSON], [INFO], відвідувала дошкільний навчальний заклад №18 «Чебурашка» м. Сміла з 02 червня 2015 року по 02 листопада 2015 року (а.с.140). Відповідно до довідки директора мовної школи «WOW» Казаріної Л.Ю. від 11 січня 2018 року, [PERSON] навчалася у мовній школі «WOW» у період з 06 липня 2017 року по 28 серпня 2017 року (а.с.141). Згідно акту виконаних робіт за період з 05 серпня 2017 року по 12 січня 2018 року пацієнту [PERSON] виготовленого стоматологією «Джулия», розташованої по вул. М.Красовського, 8, м. Черкаси, [PERSON], [INFO], виконано маніпуляції 05 серпня 2017 року та 15 серпня 2017 року (а.с.142). Враховуючи викладене у вищезазначених документах, суд не приймає доводи відповідача, викладені в заяві про передачу справи на розгляд іншому суду про те, що 27 липня 2017 року під час проведення огляду умов проживання його доньки органом опіки та піклування в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради позивач та малолітня [PERSON] в Україні не перебували. Відповідно до заяви позивача від 12 січня 2018 року адресованої начальнику служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради [PERSON], на постійне місце перебування виїхала 14 листопада 2015 року (а.с.132-133). На підставі вищевикладеного, суд приходить до беззаперечного висновку, що [PERSON], [INFO], яка є донькою позивача та відповідача, з лютого 2014 року до 14 листопада 2015 року постійно проживала в [ADDRESS], та з 14 листопада 2015 року по 02 вересня 2017 року періодично перебувала за вказаною адресою тривалий час. Як вбачається з листа [PERSON] від 14 грудня 2017 року адресованого начальнику служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради [PERSON], підставами заперечення щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] зазначає, постійне перебування з лютого 2014 року його доньки та позивача в Англії, в зв'язку з чим для нього створено умови, за яких він не має можливості утримувати та бачитися зі своєю донькою (а.с.134). Разом з тим, як встановлено під час судового розгляду цивільної справи, такі доводи відповідача не відповідають дійсності, оскільки з лютого 2014 року до 14 листопада 2015 року дитина постійно проживала в [ADDRESS], та з 14 листопада 2015 року по 02 вересня 2017 року періодично перебувала за вказаною адресою тривалий час, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] місцем перебування доньки [PERSON] не цікавився та свідчить про його байдужість по відношенню до останньої. Враховуючи, що вищевказані обставини не відповідають дійсності, відтак суд вважає, що відповідач зазначаючи такі в своєму листі від 14 грудня 2017 року намагався ввести в оману начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради [PERSON] та викликати співчуття останньої та комісії при розгляді питання щодо позбавлення його батьківських прав відносно спільної з позивачем доньки [PERSON]. Крім того, під час судового розгляду представник третьої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області [PERSON] зазначила, що відповідач до служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області із заявою щодо усунення перешкод у спілкуванні з донькою [PERSON] та визначення йому днів побачень з нею не звертався. Також, матеріали цивільної справи доказів вчинення позивачем відповідачу перешкод у спілкуванні з їх донькою [PERSON] не містять, так само як і не містять доказів звернення відповідача до відповідних органів з вимогою про захист його прав відносно доньки [PERSON]. Відтак відповідачу будь-яких перешкод з боку позивача у спілкуванні з їх спільною донькою [PERSON], [INFO], не чинилось, отже таке спілкування не відбувалося з власної ініціативи [PERSON], та свідчить про байдужість до доньки [PERSON]. Як встановлено під час судового розгляду, відповідач [PERSON] як до народження спільної з позивачем доньки [PERSON], так і після її народження проживає в м. Київ. Зазначені обставини підтверджує сам відповідач у заяві про передачу справи на розгляду іншому суду від 29 березня 2018 року. Так, відповідно до вказаної заяви, відповідач [PERSON] проживає в [ADDRESS] (а.с.122-124). Згідно договору оренди жилого приміщення від 28 серпня 2015 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], останній з 28 серпня 2015 року по 28 лютого 2016 року орендував квартиру [ADDRESS] (а.с.126). Крім того, відповідно до заяви [PERSON] від 17 січня 2017 року та 02 листопада 2017 року, такі засвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.Г. (а.с.19,46). Враховуючи, що відповідач [PERSON] як до народження спільної з позивачем доньки [PERSON], [INFO], так і після її народження проживає в м. Київ, який розташований на незначній відстані від м. Сміла Черкаської області, оскільки Київська та Черкаська область межують між собою, в якій проживала з лютого 2014 року по 02 вересня 2017 року, з періодичним виїздом за кордон, його спільна з позивачем донька [PERSON], перешкод у спілкуванні останньому не чинилися, відтак він мав реальну можливість відвідувати доньку [PERSON] за місцем її проживання, спілкуватися з нею як особисто, так і за допомогою телефонного зв'язку, приймати участь у її вихованні та надавати матеріальну допомогу на її утримання. Разом з тим, як вбачається з довідки №115920 виданої головою квартального комітету №9 Смілянської міської ради 28 липня 2017 року, [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с.12). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 27 липня 2017 року складеного начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради [PERSON] та завідувачем сектором опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради, належні умови проживання та фінансове утримання малолітньої [PERSON] забезпечує мати [PERSON], яка одноособово виховує доньку (а.с.14). Згідно висновку №535/01-17 від 27 липня 2017 року щодо малолітньої [PERSON], [INFO], яка перебуває на одноосібному утриманні та вихованні матері [PERSON] підписаного начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області [PERSON], останньою встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], разом з матір'ю, [PERSON], бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON]. [PERSON] розірвала шлюб з колишнім чоловіком [PERSON] у 2008 році. Батько дитини [PERSON] - останній раз бачився з дочкою у лютому 2014 року. З того часу він до дитини не приїжджає, не телефонує, не цікавиться її життям та здоров'ям, не допомагає матеріально. Мати дівчинки [PERSON] одноосібно здійснює матеріальне забезпечення доньки, займається її вихованням і розвитком. За прийняття рішень щодо місце проживання, лікування, навчання, розвитку, відвідування дитячих закладів, оздоровлення, релігійного виховання дитини несе одноосібну відповідальність мати дитини [PERSON] (а.с.13). Під час судового розгляду представник третьої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області [PERSON] якою був підписаний вищевказаний висновок та складений акт обстеження умов проживання [PERSON] від 27 липня 2017 року, зазначила, що обставини викладені в зазначених документах відповідають дійсності. Крім того пояснила, що з актом обстеження умов проживання від 27 липня 2017 року була ознайомлена [PERSON], яка поставила в зв'язку з цим свій підпис, а прізвище та ініціали позивача були зазначені помилково. Також вказала, що зазначення дати складання висновку №533/01-17 як 27 липня 2017 року є технічною опискою. Враховуючи зазначені пояснення представника третьої особи, суд не приймає до уваги доводи відповідача, викладені у заяві про передачу справи на розгляд іншому суду від 29 березня 2018 року, про те, що підпис позивача в акті обстеження умов проживання очевидно відрізняється від підпису, який виконаний на позовній заяві, оскільки такі недоліки у повній мірі усунуті під час судового розгляду. Також під час судового розгляду свідок [PERSON] надала покази, що їй відомо, що відповідач подарунків [PERSON] не присилав та матеріальної допомоги не надавав. Про це їй відомо, оскільки вона часто спілкувалася як з [PERSON], так і з позивачем та її матір'ю. [PERSON] ніколи про свого батька не говорила. Відповідач на свята та день народження [PERSON] не приїздив. Також їй відомо, що [PERSON] перебувала на лікуванні в м. Черкаси, та її здоров'ям опікувалися лише матір, бабуся та дідусь. При цьому, слід зазначити, що матеріали цивільної справи доказів виконання відповідачем [PERSON] покладених на нього батьківських обов'язків не містять. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевикладеного, суд приходить до беззаперечного висновку, що відповідач [PERSON] з власної ініціативи, умисно, свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов'язками, з донькою [PERSON] не спілкується, у її вихованні участі не приймає, про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток не турбується, матеріальної допомоги на її утримання не надає, проявляє до неї байдужість, в зв'язку з чим така перебуває на повному утриманні її матері [PERSON], а відтак ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітньої [PERSON] Крім того, відповідно до заяви [PERSON] від 17 січня 2017 року адресованої до судових органів України та всіх, кого це стосується, справжність його підпису в якій засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.Г., він заявив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області 01 лютого 2013 року, актовий запис №74 від 01 лютого 2013 року), яка проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Вищевказана заява відповідача [PERSON] свідчить про його небажання виконувати покладені на нього батьківські обов'язки відносно спільної з позивачем доньки [PERSON]. Разом з тим, згідно заяви [PERSON] від 02 листопада 2017 року адресованої до судових органів України та всіх, кого це стосується, справжність його підпис в якій засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.Г., яка приєднана до заяви про передачу справи на розгляд іншому суду від 13 листопада 2017 року, він заявив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Сміла Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області 01 лютого 2013 року, актовий запис №74 від 01 лютого 2013 року), та в зв'язку з цим, відкликає свій підпис, що вчинений ним на заяві від 17 січня 2017 року, справжність якого посвідчена Шевченко О.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 17 січня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №55 (а.с.46). Однак, як вбачається з матеріалів справи, вказана заява [PERSON] від 02 листопада 2017 року, нотаріально посвідчена після подачі [PERSON] позовної заяви до нього про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, що підтверджується відбитком штампу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, відповідно до якого позовна заява подана до суду 08 вересня 2017 року, та після ознайомлення з матеріалами справи та виготовлення з неї копій, яке відповідно до розписки відповідача відбулося 20 жовтня 2017 року (а.с.2, 33). При цьому, з моменту ознайомлення відповідача [PERSON] з матеріалами цивільної справи та до початку розгляду справи по суті, ним жодних пояснень та заперечень по суті позовних вимог суду не надано, так само як і не подано ним доказів виконання ним покладених на нього батьківських обов'язків відносно спільної з позивачем доньки [PERSON], натомість двічі звертався з заявами про передачу справи на розгляд іншому суду та тричі з заявами про відкладення судового розгляду з різних причин. Такі дії відповідача [PERSON] свідчать про навмисне затягування розгляду справи та жодним чином не направлені на захист своїх прав та обов'язків по відношенню до спільної з позивачем доньки [PERSON] Крім цього, суд повинен зазначити, що заперечення відповідача щодо позбавлення його батьківських прав, від виконання яких, як встановлено під час судового розгляду, він ухиляється з власної ініціативи та свідомо нехтує такими, підставою для відмови у задоволенні позовних вимог не являється. Також, суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] зазначені в його заяві про передачу справи на розгляд іншому суду від 29 березня 2018 року про те, що разом з ним проживає спільний з позивачем син [PERSON], який знаходиться на повному його утриманні, оскільки обставини жодним чином не звільняють його від виконання батьківських обов'язків щодо спільної з позивачем доньки [PERSON]. Як вбачається з заяви відповідача про передачу справи на розгляд іншого суду від 29 березня 2018 року, такий вказує, що судом, шляхом направлення відповідного запиту до органів Державної міграційної служби України, для встановлення істини у справі не перевірено дати в'їзду та виїзду позивача на територію України. Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач з клопотанням про витребування доказів, шляхом направлення відповідного запиту до органів Державної міграційної служби України, для встановлення дати в'їзду та виїзду позивача на територію України, до суду не звертався. Направлення вищевказаного запиту за власною ініціативою суду являється порушенням принципу змагальності сторін, при цьому відповідачем не обґрунтовано, які саме обставини, які підлягають доказуванню, можуть бути встановлені отриманою по запиту інформацією. Крім того, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Підстав для збирання доказів за ініціативою суду під час судового розгляду не встановлено. Також, як вбачається з заяви відповідача про передачу справи на розгляд іншого суду від 29 березня 2017 року, такий вказує, що судом не викликані та не допитані службові особи органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради, які безпосередньо були залучені до проведення в кінці липня 2017 року обстеження умов проживання його доньки та яким відомі обставини, за яких було складено акт обстеження умов проживання. Оцінюючи такі доводи відповідача, суд має зазначити, що до участі в цивільній справі залучено третю особу - службу у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, представником якої під час розгляду справи по суті була начальник зазначеної служби [PERSON], за участі якої було складено акт обстеження умов проживання [PERSON] від 27 липня 2017 року. Представником третьої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області [PERSON] під час судового розгляду справи надані пояснення щодо обставин складання акту обстеження умов проживання [PERSON] від 27 липня 2017 року, та нею зазначено, що викладені в ньому обставини відповідають дійсності. Що стосується виклику та допиту як свідка завідувача сектором опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради [PERSON], якою спільно з начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області [PERSON] були обстежені умови проживання малолітньої [PERSON] 27 липня 2017 року, суд має зазначити, що відповідно до ч.1 ст.91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. Заяв про виклик як свідка завідувача сектором опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради [PERSON] від сторін не надходило, в зв'язку з чим суд був позбавлений можливості допитати таку як свідка. Крім того, суд має зазначити, що заява відповідача про передачу справи на розгляд іншому суду від 29 березня 2018 року була подана до початку розгляду справи по суті, а допит свідків проводиться на стадії судового розгляду. Відповідно до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] [INFO], відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], який є додатком до рішення №73 від 06 березня 2018 року виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області «Про затвердження висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]», орган опіки та піклування вважає, що позбавлення [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], є недоцільним та не відповідає інтересам дитини (а.с.136, 137). Як вбачається з описової частини вказаного висновку, орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] на підставі наступних обставин: [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO]. Шлюб між батьками дитини був укладений в липні 2004 року, який у квітні 2008 року розірваний. Після розірвання шлюбу малолітня [PERSON] залишилася проживати разом з матір'ю, яка в 2014 році одружилась з [PERSON], громадянином Великобританії. З листопада 2015 року малолітня [PERSON] переїхала на постійне місце проживання разом з матір'ю до зазначеної країни, де зараз навчається та проживає. Мати дитини [PERSON], у своїх письмових поясненнях та заяві, вказує що батько дитини [PERSON] з січня 2014 року не виконує покладених на нього батьківських обов'язків, а саме: не бере педагогічної та будь-якої іншої участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям, матеріально доньку не утримує, родинних зв'язків не підтримує та не відвідує дитину, ігнорує та не цікавиться можливістю доньки навчатися за кордоном. Зі слів матері дитини [PERSON] називає батьком [PERSON], який піклується про неї та створює необхідні умови для повноцінного життя та розвитку дитини. [PERSON] вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки створить найкращі умови для перебування дитини в новій країні та дозволить її чоловіку усиновити [PERSON], що забезпечить захист її прав в новій країні та інтересів у майбутньому. Батько дитини [PERSON] у своїй заяві від 14 грудня 2017 року вказав, що категорично заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] та при прийнятті рішення зі спірного питання вважає за доцільне врахувати наступне: окрім доньки у нього з [PERSON] є спільний неповнолітній син [PERSON], який повністю перебуває на його утриманні та впродовж останнього року з матір'ю не бачиться; незважаючи на факт розлучення у 2008 році, [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, а в 2013 році в них народилась спільна донька [PERSON]; з лютого 2014 року донька разом з матір'ю проживають за кордоном. Також [PERSON] вважає, що для нього створено умови, за яких він фізично позбавлений можливості приймати участь у вихованні дитини (а.с.137-138). Разом з тим, представник третьої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області [PERSON] під час судового розгляду справи надала пояснення, що докази про те, що [PERSON] з 2014 року приймає участь у вихованні дитини та надає відповідну допомогу у служби у справах дітей відсутні. Доручення іншим службам у справах дітей за місцем проживання батька щодо доцільності позбавлення батьківських прав останнього не надавалося. Нотаріально завірена заява відповідача про погодження на позбавлення батьківських прав комісією не враховувалася, оскільки такий зазначив у своїй заяві, яка датована після її написання, про те, що заперечує проти позбавлення батьківських прав. Жодних доказів спілкування, виховання та матеріального утримання відповідач комісії не надавав та таких під час засідань комісії встановлено не було. Доказів на спростування доводів позивача викладених у її заяві від 12 січня 2018 року у комісії під час прийняття рішення щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав не було. Відповідач до служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області із заявою щодо усунення перешкод у спілкуванні з донькою [PERSON] та визначення йому днів побачень з нею не звертався. В засіданнях участі не приймав. Таким чином, суд приходить до беззаперечного висновку, що під час прийняття рішення про недоцільність позбавлення [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] виконавчий комітет Смілянської міської ради Черкаської області керувався лише доводами викладеними відповідачем. Однак, вказані у висновку доводи відповідача, які були враховані виконавчим комітетом Смілянської міської ради при прийнятті рішення №73 від 06 березня 2018 року, а саме те, що з лютого 2014 року донька разом з матір'ю проживають за кордоном та він фізично позбавлений можливості приймати участь у вихованні дитини, не відповідають дійсності та повністю спростовані під час судового розгляду цивільної справи. Натомість доводи [PERSON], викладені в її заяві від 12 січня 2018 року, які аналогічні доводам викладеним у поданій до суду позовній заяві, та визнані судом такими, що відповідають дійсності, виконавчим комітетом Смілянської міської ради при прийнятті рішення №73 від 06 березня 2018 року до уваги прийняті не були (а.с.132-133). Як вбачається з листа завідувача відділом 17-19 Мілітарі Роуд Міністерства внутрішніх справ, [PERSON] надано дозвіл на проживання в Об'єднаному Королівстві (а.с.18). Відповідно до позовної заяви та пояснень представників позивача, [PERSON] на даний час проживає в Великобританії, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що саме в такій згідно листа завідувача відділом 17-19 Мілітарі Роуд Міністерства внутрішніх справ надано дозвіл на проживання останній. Крім того, відповідно до листа Ради округу Кент від 18 квітня 2017 року, адресованого [PERSON], який являється чоловіком позивача, учениці [PERSON] [PERSON], яка є спільною донькою позивача та відповідача, запропоновано навчання у початковій школі Саус Авеню та викладені умови вступу до такої, початок прийому до якої є вересень 2017 року (а.с.16). Під час судового розгляду представники позивача зазначили, що [PERSON] з вересня 2017 року перебуває у Великобританії, де навчається у школі. Зазначений факт також підтвердила позивач у своїй заяві від 12 січня 2018 року адресованої начальнику служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради [PERSON] (а.с.132). Відповідно до ч.6 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Аналізуючи зазначені норми, суд приходить до беззаперечного висновку, що для виїзду особи, яка не досягла шістнадцяти років, за межі України, обов'язково має бути надана згода обох її батьків. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача за довіреністю - [PERSON], в січні 2018 року дозвіл відповідача на виїзд [PERSON] за кордон закінчився, в зв'язку з чим дитина позбавлена можливості повернутися до України та він більше дозволів не надає, мотивуючи це тим, що він вже надавав дозволи на переїзд дитини на постійне місце проживання до Великобританії та писав заяву, в якій не заперечував проти позбавлення батьківських прав. Такі пояснення представника позивача відповідають обставинам, встановленим під час судового розгляду, та жодним доказом, наявним в матеріалах цивільної справи, не спростовуються, відтак суд приходить до висновку, що такі відповідають дійсності. Слід зазначити, що закінчення дозволу на перебування [PERSON] за межами України, є підставою для визнання такого перебування на території іноземної держави незаконним та подальшої депортації до України, що може негативно вплинути на психічний стан малолітньої дитини. Крім того, повернення малолітньої дитини до України після закінчення дозволу відповідача на виїзд до іншої країни та ненадання такого в подальшому, унеможливить повернення [PERSON] до Великобританії, де така навчається та проживає спільно з позивачем, яка повністю її утримує, займається її вихованням, піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], [INFO], відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], який є додатком до рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області, є необґрунтованим, зроблений на підставі лише доводів відповідача, які не відповідають дійсності, суперечить встановленим під час судового розгляду обставинам, та не відповідає інтересам дитини, в зв'язку з чим не може бути прийнятий судом як допустимий доказ. При цьому, суд повинен зазначити, вищевказані висновок та рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області носять рекомендаційний характер, та обставини викладені в них не являються безумовними підставами для прийняття відповідного процесуального рішення. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що [PERSON] умисно, з власної ініціативи, нехтуючи своїми батьківськими обов'язками, ухиляється від виконання таких відносно малолітньої [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], підлягають задоволенню, як такі що відповідають інтересам дитини. Крім того, відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вимоги ст.ст. 182, 183 Сімейного кодексу України, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON], в зв'язку з чим з відповідача на її користь слід стягнути аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду. Оскільки, позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення у повному обсязі, відтак відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на її користь слід стягнути понесені нею судові витрати, що складаються з витрат на сплату судового збору, в розмірі 640 гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України та враховуючи, що позовні вимоги частині стягнення аліментів задоволені в повному обсязі, судові витрати у справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 640 гривень, від сплати яких позивач була звільнена при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved