Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення та стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг (в подальшому позовні вимоги уточнювалися), при цьому зазначила, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. З відповідачем вони раніше перебували в зареєстрованому шлюбі. 09.04.2001 року їх шлюб було розірвано в судовому порядку. Відповідач зареєстрований в квартирі і по теперішній час. Після розірвання шлюбу відповідач неправомірно проживає в квартирі, чинить сварки, не оплачує комунальні послуги. Вона звернулася до відповідача з пропозицією складення договору найму житлового приміщення, відповідно до приписів ст. 158 ЖК України з оплатою своєї частки комунальних послуг, однак відповідач відмовився. [PERSON] не сплачує комунальні послуги, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за три останні роки, що складає 6031,11 грн., тому вона бажає стягнути з нього кошти в судовому порядку. Крім того, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та виселити його зі спірного житла без надання йому іншого житлового приміщення. Також просить стягнути з нього судові витрати, а саме: сплачений нею судовий збір у розмірі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1500грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Надала суду заяву про розгляд справи за її позовом без її участі, за участі її представника - адвоката [PERSON] Представник позивачки - адвокат [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] та зазначив, що сторони перебували у шлюбі з 1981 року по 2007 рік. В період шлюбу, а саме 14.08.1996 року [PERSON] стала власницею квартири [ADDRESS]. Відповідач на цей час перебував в місцях позбавлення волі. 04.12.1996 року у вказаній квартирі [PERSON] був зареєстрований як член сім'ї позивачки та на теперішній час залишається зареєстрованим, однак, комунальні послуги не оплачує. Відповідач скоює протиправні дій у відношенні позивачки, у зв'язку з чим вона змушена знімати іншу квартиру для проживання. З приводу протиправних дій у відношенні неї, позивачка зверталася до органів внутрішніх справ та з відповідачем була проведена профілактична бесіда. Позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача в друкованих засобах масової інформації. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши надані докази і матеріали справи, вислухавши доводи представника позивача, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] /а.с.6/. У вищезазначеній квартирі, відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої ОСББ «Даурія» 28.07.2016 року, зареєстровані: [PERSON]; [PERSON], 1959 року народження; [PERSON], 1986 року народження; [PERSON], 1982 року народження; [PERSON], 2002 року народження /а.с.16/. Відповідач [PERSON] зареєстрований та періодично проживає у [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності, в квартирі знаходяться належні йому речі. Позивачка та її представник не оспорюють факт проживання [PERSON] в квартирі. Згідно з ст. 47 Конституції України - кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Нормами ст. 405 ЦК України передбачено вимоги для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, а саме - відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. У підтвердження відсутності відповідача в спірній квартирі понад рік позивачка не надала жодного належного доказу. Її вимоги про визнання відповідача втратившим право на користування житлом ґрунтуються на посиланнях щодо його неправомірної поведінки, однак жодних доказів щодо цього суду не надано. З огляду на що позовні вимоги в частині визнання [PERSON] втратившим право на користування житлом. а саме квартирою [ADDRESS], не підлягають задоволенню з огляду на їх недоведеність. Що стосується позовних вимог в частині виселення відповідача [PERSON] зі спірного жилого приміщення без надання іншого житла суд, із урахуванням норм Закону суд виходить із такого. Відповідач [PERSON] перебував з позивачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі та складали одну сім'ю у період з 15.08.1981 року по 18.12.2007 року, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] /а.с.14/. У відповідності до ч. 4 ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст. 157 ЖК УРСР, члени сім'ї власника житлового будинку (квартири) можуть бути виселені у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення проводиться в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ст. 116 ЖК УРСР виселення члена сім'ї наймача (власника будинку) та інших осіб, які проживають разом з ним, можливе в тому випадку, коли вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] в квітні місяці 2016 року зверталася до Слов'янського відділу поліції з приводу протиправних дій з боку відповідача [PERSON] /а.с.15/, однак, не зазначено яких саме. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні, як і позивачка у позовній заяві, вказують на те, що відповідач улаштовує дебоші за місцем проживання, однак суд не може взяти до уваги аргументи позивача в цій частині, оскільки, жодних доказів на підтвердження того, що він систематично руйнує чи псує жиле приміщення або використовує його не за призначенням, або систематично порушує правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, окрім відповіді Відділу поліції, щодо проведення профілактичної бесіди з [PERSON] щодо недопущення протиправних дій в подальшому, позивачка не надає. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині через їх недоведеність. Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. При відсутності угоди між власником будинку (квартири) та колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, передбачені ст. 162 ЖК УРСР, відповідно до яких плата за користування жилим приміщенням встановлюється за згодою сторін. Як зазначає позивачка, в спірній квартирі зареєстровані та проживають чотири повнолітні людини, з огляду на що, загальні витрати по оплаті комунальних послуг, понесені позивачкою, необхідно розділити на 4 частини та 1/4 загальної суми стягнути на користь позивачки, як власника квартири, з відповідача. Позивачка надала розрахунок належної до стягнення з відповідача суми оплати за комунальні послуги. З даним розрахунком суд погоджується, з огляду на що суд бере до уваги наступний розрахунок: за оплату послуг за теплопостачання за особовим рахунком 2600676 - за період: серпень 2013 року по серпень 2016 року: 513,40 грн. + 3129,37 грн.+3786,34 грн. + 3429,47 грн. / 4 (прописаних повнолітніх осіб в квартирі) = 2714,64 грн.; за оплату послуг за вивіз сміття за особовим рахунком 25087- за період: серпень 2013 року по серпень 2016 року: 189,75 грн. + 455,40 грн. + 341,55 грн. + 303,60 грн. / 4 (прописаних повнолітніх осіб в квартирі) = 322,56 грн.; за оплату послуг за постачання природного газу за особовим рахунком №33840 - за період: серпень 2013 року по серпень 2016 року: 315,90 грн. +124,80 грн. +403,45 грн. +792.38грн. / 4 (прописаних повнолітніх осіб в квартирі) = 409,13 грн.; за оплату послуг ЖКП (ОСББ «Даурія») - за період: серпень 2013 року по серпень 2016 року: 401,76 грн. + 1146,58 грн. + 1250 грн. + 777,60 грн. / 4 (прописаних повнолітніх осіб в квартирі) = 893,98 грн.; за оплату послуг з постачання води - за період з серпня 2013 року по серпень 2016 року: 520 грн. + 400 грн. + 260 грн. + 1369,45 грн. / 4 (прописаних повнолітніх осіб в квартирі) = 637,36 грн.; за оплату послуг за постачання електроенергії - за період з серпня 2013 року по серпень 2016 року: 234,68 грн. + 403,07 грн. + 728,94 грн. + 391,48 грн. / 4 (прописаних повнолітніх осіб в квартирі) = 439,54 грн. Загальна сума оплати комунальних послуг до стягнення з відповідача становить 5417,21 грн. Відповідно до пункту 47 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (з відповідними доповненнями): «право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати наступне, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено у пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені». Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було надано правову допомогу. За надання правової допомоги було сплачено кошти в розмірі 1500,00 грн. /а.с.18/. Так, Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-IY «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлений граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах та зазначено, що розмір компенсації витрат не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також данні щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Із урахуванням того, що представник позивачки [PERSON] приймав участь у судових засіданнях (повних 34 хвилини) суд присуджує до стягнення витрати на надання правової допомоги з відповідача на користь позивачки в розмірі 821,66 грн. Позивач просить стягнути понесені по справі судові витрати на її користь Оскільки, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню понесені та підтверджені документально, судові витрати, а саме: судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивачкою висунуто три позовні вимоги (визнання особи втратившою право на користування житлом; виселення без надання іншого жилого приміщення; стягнення заборгованості за комунальні послуги) суд присуджує до стягнення 183 грн. 73 коп., окрім того, стягує документально підтверджені витрати на оплату оголошення в пресі про виклик відповідача у судове засідання у розмірі 420 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial