Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 23.09.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 43, та стягнення аліментів із [PERSON] у її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовується тим, що з 23.03.2016 року сторони перебувають у шлюбі. Від шлюбу в сторін народився син [PERSON] . Від дня народження сина та по даний час відповідач фактично покинув сім`ю, на телефонні дзвінки відповідає рідко, сина не відвідує, участі у вихованні не приймає. Примирення та збереження сім`ї є неможливим та недоцільним. Відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає, всі витрати, пов`язані з його утриманням здійснює позивач, однак її доходу недостатньо для покриття всіх витрат. Відповідач на фізичні чи психічні хвороби не хворіє, є особою працездатного віку і має можливість надавати допомогу на утримання сина. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується розписками про отримання судових повісток, однак, від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи без участі сторони позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Неявка у судове засідання сторін повідомлених про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, не перешкоджає розгляду справи по суті, відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи у їх сукупності, прийшов до наступних висновків. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.03.2016 року встановлено, що 23.03.2016 року сторони зареєстрували шлюб. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.03.2016 року підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання та продовження шлюбних відносин, оскільки втрачено взаєморозуміння та повагу, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе і це буде суперечити інтересам та волі позивача, а також інтересам їхньої дитини. При зазначених обставинах суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася і шлюб існує формально. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів, то згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм міжнародних актів та СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до абз.2 ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначальним в даному спорі про стягнення аліментів є законодавчо встановлений обов`язок обох батьків утримувати дітей. При визначенні розміру стягнення аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан сторін та їх потреба в коштах для проживання при нинішніх життєвих обставинах, встановлений мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обґрунтований розмір аліментів у частці від доходу відповідача. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню із відповідача на користь держави, щодо позовної вимоги про стягнення аліментів у розмірі 840,80 грн., а відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу у розмірі 840,80 грн. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved