Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Надвірнянської РДА, про позбавлення батьківських прав. Позивач подала до суду заяву, в якій просила завершити розгляд справи за її відсутності.. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Орган опіки і піклування м. Івано-Франківська подав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, просив завершувати розгляд справи за відсутності представника третьої особи, позовні вимоги підтримали. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 23.09.2006 року (а.с.10). В шлюбі в них народилася донька [PERSON] [INFO], являється неповнолітньою (а.с.6). Рішенням Надвірнянського районного суду від 04.09.2009 року було розірвано шлюб між сторонами та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] залишено проживати з матір'ю (а.с.10). Рішеннями Надвірнянського районного суду від 02.08.2007 року було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частки доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття та 1/4 частки доходів відповідача на утримання позивача до досягення донькою [PERSON] 3-хрічного віку (а.с.11-12). До матеріалів справи також долучено довідки розрахунок ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції (а.с.13-17) в яких вказано розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приймає участі в утриманні доньки. Також до матеріалів справи долучена нотаріально завірена заява [PERSON], [PERSON], які вказують, що [PERSON] дійсно не займається вихованням та утриманням малолітньої доньки [PERSON] і не цікавиться її життям, не відвідує її і не сплачує аліменти (а.с.8). У матеріалах справи також міститься нотаріально завірена заява [PERSON], відповідача по справі, який відмовляється від матеріального утримання і виховання дочки [PERSON], [INFO] і не заперечує проти позбавлення батьківських прав (а.с.9). Відповідно до ст. 141, 180 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України і з'ясовує які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов'язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутових умов життя та матеріального становища відповідача. Відповідач дійсно проявляв байдужість до дитини, не намагався піклуватися щодо її розвитку, брати участь у її вихованні, відповідач також і не виконує зобов'язання щодо фінансового утримання дитини. А тому, суд вважає, що позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав є обґрунтованими. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Надвірнянською районною державною адміністрацією надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав батька [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. (а.с.19-20). Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі наведеного, відповідно до ст. 19, 141, 164 СК України,

Outcome: approved