Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, який зареєстрований 07.11.2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1664. Від даного шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Покликається на те, що до укладення шлюбу вони були знайомі лише кілька місяців, що не дало їм добре пізнати один одного. Після народження доньки, у них почалися постійні конфлікти та суперечки, через що спільне життя стало неможливим та нестерпним. У них відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та подружні обовязки із ведення спільного господарства та виховання дитини. Вказує, що на даний час вони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вважає, що шлюб існує формально, а тому його слід розірвати. Зазначає, що малолітня дитина перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач не приймає участі у її вихованні та не надає матеріальної допомоги на утримання. Крім того, дитина часто хворіє, на її лікування витрачаються додаткові кошти і ці витрати ставлять її в скрутне матеріальне становище. У звязку з чим, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі по 1500 грн. щомісячно, стягнути додаткові витрати в розмірі 4625,16 грн., аліменти за минулий час, а саме за останні три роки в розмірі 1/3 частини від отриманих доходів, а також судові витрати у справі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів, однак у меншому розмірі. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 07.11.2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1664, що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЕГ № 085904 (а.с. 12). Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно вимог ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя \~і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні з пояснень сторін та досліджених письмових доказів, судом встановлено, що сторони протягом тривалого часу подружніх відносин не підтримують. Шлюб існує формально. Наданий строк для примирення бажаних результатів не дав. При таких обставинах подальше спільне проживання і збереження сімї неможливе, а тому суд вважає за доцільне та правильне шлюб між ними розірвати. Із свідоцтва про народження серії І-ЕГ № 191394 від 04.03.2014 року (а.с. 14) вбачається, що відповідач по справі є батьком неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не приймає належним чином участі в утриманні та вихованні неповнолітньої дитини, хоча спроможний надавати їй матеріальну допомогу, догляд за якою здійснює матір. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, суд у відповідності до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище позивача та відповідача, який є працездатним, офіційно працевлаштований, відсутність інших утриманців та стан здоровя дитини. Отже, зважаючи, що відповідач свій обовязок по утриманню дитини належним чином не виконує, неповнолітня дочка проживає з матірю та перебуває на її утриманні, то суд приходить до висновку, що на користь позивача слід стягувати аліменти в розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно і до досягнення нею повноліття. Крім того, підлягають до часткового задоволення вимога позивача щодо стягнення додаткових витрат. Так, із представлених виписок з картки історії хвороб вбачається, що [PERSON] хворіла та на її лікування витрачені кошти в загальній сумі 4444,26 грн., що підтверджується відповідними чеками та квитанціями (а.с. 17-27). Згідно ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Отже, суд приходить до висновку про можливість стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 2222,13 грн. понесених додаткових витрат на лікування дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Згідно ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Проте, позивач всупереч ст. 60 ЦПК України не представила суду доказів та не довела, що відповідач ухилявся від надання матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому, суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 640 грн. сплаченого судового збору, а також в дохід держави судовий збір в розмірі 640,00 грн. по задоволеній вимозі по стягненню аліментів.

Outcome: partial