Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Чернелицької селищної ради, [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно Свідоцтва на право власності на домоволодіння від 12.12.1975р. головою колгоспного двору по [ADDRESS] була [PERSON]. За заповітом від 23.04.2001р. [PERSON] усе своє майно заповіла позивачці [PERSON]. [INFO] року [PERSON] померла. На момент її смерті з нею у вказаному господарстві проживала її невістка, позивачка [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - житловий будинок. Звернувшись до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини позивачка отримала Постанову державного нотаріуса від 05.09.2017 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з тим, що не визначені частки в господарстві між членами бувшого колгоспного двору. Технічним паспортом на житлове приміщення та свідоцтвом на право власності на домоволодіння стверджено, що житловий будинок, який належав [PERSON] знаходиться по [ADDRESS]. Згідно довідки Чернелицької селищної ради № 550 від 17.08.2017 року - за вказаним домогосподарством закріплена земельна ділянка площею 1,08 га. Звітом про оцінку житлового будинку по [ADDRESS] визначено, що ринкова вартість даного будинку становить 124728 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала з наведених в ньому підстав та просить задовольнити. Пояснила, що у 1979 році вийшла заміж за [PERSON], сина померлої [PERSON]. Від шлюбу у них народилося троє дітей: сини [PERSON] і [PERSON], який помер у 2012 році, та дочка [PERSON]. В 1997 р. помер її чоловік [PERSON], а позивачка з дітьми залишилась проживати у свекрухи. Позивачка проживала із свекрухою однією сімєю, вони спільно вели господарство. У 2001 році свекруха [PERSON] вчинила на її користь заповіт, а в 2005 році померла. На даний час позивачка хоче прийняти спадщину відповідно до заповіту, однак перешкодою у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] є те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору, а частки між членами бувшого колгоспного двору не визначені Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Зазначили, що повністю визнають заявлені до них вимоги і не заперечують проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Чернелицька селищна рада подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника селищної ради, зазначила, що не заперечує проти визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом за [PERSON] після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Копією Свідоцтва про право власності на домоволодіння від 12 грудня 1975 р., виданого виконавчим комітетом Чернелицької селищної Ради депутатів трудящих Городенківського району на підставі рішення виконкому Чернелицької селищної Ради депутатів трудящих № 23 від 25 листопада 1975 р., посвідчено, що ціле домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS] - дійсно належить колгоспному двору де головою двору [PERSON]. Довідкою № 600, виданою 13.09.2017 року виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області стверджується, що станом на 15.04.1991 року склад сім'ї [PERSON] був такий: син [PERSON], 1956 р.н., помер [INFO] року; невістка [PERSON], 1957 р.н.; онук [PERSON], 1980 р.н.; онук [PERSON], 1981 р.н., помер [INFO] року та онука [PERSON], 1989 р.н. За заповітом, посвідченим 23 квітня 2001 р. виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження: свій власний будинок, земельний і майновий пай, свої грошові заощадження по ощадній книжці № 3348 і все те на що вона по закону на час смерті матиме право заповіла своїй невістці [PERSON]. Заповіт зареєстровано в книзі для запису нотаріальних дій під № 74. [PERSON] померла [INFO] року у віці 80 років в смт Чернелиця Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 13 від 11.05.2005р., що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 11 травня 2005 року Чернелицькою селищною радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно довідок № 549 та № 550, виданих 17.08.2017 року виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області, [PERSON] на час смерті ([INFO].) проживала по [ADDRESS] склад її сім'ї був: невістка [PERSON], 1957 р.н.; онук [PERSON], 1980 р.н.; онук [PERSON], 1981 р.н., помер [INFO] року, онука [PERSON], 1989 р.н., вони спільно вели господарство. За даним господарством закріплена земельна ділянка площею 1,08 га. Наведене свідчить про те, що позивачка прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON]. Відповідно до положень ч.3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. До спадкового майна померлої [PERSON], яке вона заповідала позивачці, належить житловий будинок по [ADDRESS] Для отримання свідоцтва про право на спадщину позивачка, як спадкоємець за заповітом, яка прийняла спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернулася до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, як передбачено ч. 1 ст.1296 ЦК України. Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори К.С. Білоконь № 1596/02-31 від 05.09.2017р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, на житловий будинок по [ADDRESS] у зв'язку із тим, що згідно свідоцтва на право власності на домоволодіння, вищезгаданий житловий будинок відносився до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15.04.1991 року належить відповідна частка житлового будинку. Проте, частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями збудовані в 1974 р. Згідно звіту про оцінку житлового будинку (загальною площею 110,1 кв.м.) № 19102017_00190, складеного ФОП оцінювачем [PERSON], стверджується, що ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на 19.10.2017 року становить 124 728 грн. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою, як спадкоємцем за заповітом, права власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами судом не встановлено, відповідачі позов визнають, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1222, 1223, 1233, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved