Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Будьоннівського районного суду м. Донецька з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні нею права користування і розпорядження своїм майном, шляхом виселення [PERSON] із жилого приміщення - будинку [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 23 листопада 1995 року державним нотаріусом Дев'ятої донецької державної нотаріальної контори Юрченко І.В., їй належить жилий будинок [ADDRESS], право власності на який зареєстровано в КП БТІ м. Донецька 10 січня 2008 року. Відповідач [PERSON] не визнає право власності позивачки на зазначене майно, стверджує, що у зв'язку з тим, що він зареєстрований в спірному будинку, то він і є власником даного будинку. На теперішній час відповідач продовжує перебувати на реєстраційному обліку в будинку належному позивачці і користуватись її власністю, проти чого вона категорично заперечує, оскільки бажає ним розпорядитись. З метою реалізації свого права вона 03 липня 2013 року уклала Попередній договір купівлі-продажу будинку, який було посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого вона зобов'язалась в строк до 25 липня 2013 року вивільнити будинок від речей і витребувати ключі від будинку у всіх осіб, які ним користуються, сплатить заборгованість по комунальним послугам, та зніме з реєстраційного обліку всіх осіб які проживають в будинку. Однак вирішити питання щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача позивач не може, внаслідок виниклих між ними неприязних стосунків. З метою зняття з реєстраційного обліку відповідача позивач надсилала відповідачу листа з вимогою звільнити належне їй на праві власності майно до 25 липня 2013 року, однак відповідач обізнаний про її намір з продажу будинку умисно не отримував цього листа. Крім того, позивач і відповідач не є близькими родичами, договору найму між ними не укладалось, проживати відповідачу в своєму будинку вона не дозволяла, плату за користування будинком відповідач не сплачує. Тому позивач вважає, що вищезазначені обставини вказують про порушення її права власності відповідачем, який чинить перешкоди в здійсненні нею права користування і розпорядження своїм майном, що надає їй право звернутись до суду з даним позовом для захисту порушених прав. Позивач [PERSON], належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, додатково зазначивши, що позивачка на теперішній час проживає у своєї доньки. Вона мала бажання переїхати до свого будинку, але відповідач їй в цьому перешкоджав, після чого вирішила продати будинок. В будинку відповідач зареєстрований за згодою колишнього власника - їх батька, який давно помер, а вона є новим власником спадкового будинку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що він на теперішній час не заперечує проти вимог [PERSON] та готовий добровільно виїхати з будинку. Крім того вказав, що будинок належав їх батьку, і він зареєстрований в будинку з його у 1973 році, коли повернувся з армії. Про заповіт, на підставі якого позивач стала власницею батьківського будинку він дізнався років вісім тому. Весь час після смерті батька він проживав в будинку, доглядав за ним, робив ремонт. Позивач в будинку не проживає, а тільки інколи приходить до нього. Минулого року позивач запропонувала продати будинок і поділити гроші навпіл, на що він не погодився, оскільки іншого жита в нього немає. Його дружина померла, син проживає у тещі, а донька проживає у м. Макіївка. Суд вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, реєстровий № 2-3132, посвідченого 23 листопада 1995 року державним нотаріусом Дев'ятої донецької державної нотаріальної контори Юрченко І.В., отримала в спадщину після смерті [INFO] [PERSON], житловий будинок з надвірними побудовами, який знаходиться у [ADDRESS], на земельній ділянці 350 кв.м., право власності на який зареєстровано за нею в КП «БТІ м. Донецька» 10 січня 2008 року. Згідно Домової книги для прописки громадян, проживаючих в [ADDRESS], в даному будинку на теперішній час зареєстровані: відповідач - [PERSON] з 25 травня 1973 року і позивач [PERSON] з 17 вересня 2011 року. Як вбачається з Попереднього договору від 03 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] зобов'язалась перед [PERSON], в строк до 25 липня 2013 року укласти з ним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] за 120 000,00 грн.., що еквівалентно 15 000,00 доларів США. Позивачем 04 липня 2013 року на адресу відповідача [PERSON] направлявся лист з вимогою про звільнення будинку, який належить їй на праві власності, та знятись з реєстраційного обліку, яка до теперішнього часу залишилася без виконання. Відповідно до ст. 41 Конституції та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17.07.1997 року, ст.ст.316, 317, 319, 321 закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, що не суперечать закону. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16, 386, 391 ЦК України. З викладених обставин вбачається, що у позивача [PERSON] виникли цивільні права, а також підстави для їх захисту. Права позивача визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливо лише з підстав, передбачених законом. З урахуванням положень ч.1 ст.156 ЖК України, ч.1 ст.405 ЦК України вбачається, що виникнення права членів сім'ї власника на користування житлом залежить від наявності права власності особи на житло, а відтак - припинення права власності особи на житло припиняє право членів її сім'ї на користування цим житлом. На підставі викладеного, оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні жилим будинком шляхом виселення, без надання іншого жилого приміщення - задовольнити, оскільки судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] не є членами однієї сім'ї, будь-яких договорів щодо користування відповідачем [PERSON] жилим будинком між сторонами не укладалось, право користування жилим будинком у відповідача [PERSON] припинилось після того, як помер його батько [PERSON], як член сім'ї котрого він був прописаний в будинку та переходу права власності на будинок до нового власника - позивача [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved