Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 16 грудня 1994 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, згідно актового запису № 642 віділенням ЗАГС міста Новий-Уренгой. Рішенням Судової діялнки №4 м. Новий-Уренгой від 08.10.2013 року шлюб між ними було розірвано. За період шлюбу позивачем з відповідачем було спільно набуто у власність майно, на яке поширюється право спільної сумісної власності подружжя, нерухоме майно квартиру [ADDRESS]. Проте, 25 липня 2016 року, позивач дізналася з інформаційної довідки з ДРРПНМ проте, що 27.05.2016 року її колишній чоловік [PERSON] за договором купівлі-продажу відчужив квартиру [ADDRESS], що є спільною сумісною власністю, відповідачу [PERSON] Просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 27.05.2016 року № 843 квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та стягнути судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному об'ємі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомляли, від них до суду не надходило заяви про розгляд справи у їх відсутності. З метою дотримання вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод щодо права на справедливий судовий розгляд, вимог\~ЦПК України\~щодо строків розгляду цивільних справ, суд зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом при розгляді справи встановлено, що 16 грудня 1994 року між [PERSON] до [PERSON] зареєстровано шлюб, згідно актового запису № 642 відділенням ЗАГС міста Новий-Уренгой, Російської Федерації (а.с. 7). Також судом встановлено, що рішенням Судової ділянки №4 м. Новий-Уренгой Російської Федерації від 08.10.2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 9). Також судом встановлено, що 14 липня 2014 року позивач уклала шлюб з [PERSON], змінивши дошлюбне прізвище «Кудрик» на «Королюк» (а.с. 8). Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності. Згідно частини 1, 3 статті 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з\~ст. 65 СК України\~дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово та нотаріально засвідчена. Відповідно до ч. 4\~ст. 369 ЦК України\~правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності\~правочину\~є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Також судом встановлено, що за період перебування [PERSON] з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, ними було спільно набуто у власність нерухоме майно квартиру № 79 в житловому будинку № 8 по вулиця Федорова в місті Луцьку, Волинської області, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.08.1996 року. Також судом встановлено, що 27 травня 2016 року [PERSON] за договором купівлі-продажу відчужив квартиру № 79 в житловому будинку № 8, по вулиці Федорова у місті Луцьку, що належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, відповідачу [PERSON]Б (а.с. 10). А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову, шляхом визнання недійсним вказаного правочину, що є предметом спору, як такий що вчинений без належної згоди іншого співвласника. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 гривень (а.с. 1). А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 551,20 гривень.

Outcome: approved