Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим із позовом до [PERSON] про стягнення 30079,72 грн. Позов мотивовано тим, що відповідач отримав від позивача в борг 24465,00 грн. і зобов'язався повернути гроші у строк до 31.08.2013 року. У зв'язку із тим, що позику не повернуто позивач просить стягнути її основну суму та суму пені, нараховану з 01.09.2013 року по день розгляду справи у розмірі 5% від одержаної суми за кожен місяць прострочення. В судовому засіданні позивач та ї представник позов підтримали, надали пояснення по суті спору. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що видана ним розписка є «безгрошовою»., ніяких коштів він не отримав, а видав борговий документ за автомобіль «Пежо», що належав позивачу. Керуючи вказаним автомобілем відповідач 11.07.2013 року потрапив у ДТП, а автомобілю завдано механічні ушкодження. [PERSON] вимагала відновлення автомобілю, тож відповідач видав відповідну розписку. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 13.07.2013 року між позивачем (позикодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір позики, за яким позичальник отримав від позикодавця суму в розмірі 24465,00 грн. На підтвердження укладення договору позики відповідачем написано розписку від 13.07.2013 року, в якої визначено термін повернення боргу - 31.08.2013 року (а.с. 5). У цій розписці відповідач вказує про те, що у разі несвоєчасного повернення боргу він готовий сплачувати пеню з 01.09.2013 року у розмірі 5% від одержаної суми за кожен місяць прострочення. В судовому засідання встановлено, що грошові кошти відповідач до теперішнього часу не повернув. При розгляді справи, суд керується статтями 10,60 ЦПК України, згідно із якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності до статей 205, 207, 1047 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Водночас, відповідно до положень частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем визначену грошову суми або визначену кількість речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення основної суми боргу, суд виходить з того, що згідно із статтями 526, 546 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Позивач виконав належним чином свої зобов'язання за договором, тобто надав відповідачеві обумовлену розпискою суму позики, а відповідач в свою чергу умови договору належним чином не виконав. Відповідач не надав суду доказів недійсності укладеної угоди або окремих її положень, доказів відсутності своєї вини у порушені зобов'язання. Підстав, передбачених статтею 617 Цивільного кодексу України, для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання судом не встановлено. Таким чином, вимоги про стягнення 24465,00 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до частини другої статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. В розписці встановлено конкретний розмір неустойки (пені) - 5% в місяць. Таким чином, суд розраховуючи розмір неустойки приймає до уваги кількість повних місяців, що минули від граничної дати для виконання зобов'язання. З 01.09.2013 року до 14.01.2014 року минуло 4 повних місяці, отже розмір неустойки становить 24465,00 грн. х 5% х 4 місяці = 4893,00 грн. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача суму судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial