Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, який є чоловіком позивачки, зареєстрований за вказаною адресою, але фактично не проживає в даній квартирі з 2014 року, в зв`язку чим втратив право на користування квартирою, внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік, до того ж він не сплачує комунальні платежі, що змусило позивачку звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 08.01.2019 року позов залишено без руху для усунення недоліків, ухвалою суду від 22.01.2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21.02.2019 року, яке відкладалось через неможливість розгляду в ньому питань передбачених ст. 197 ЦПК України. Ухвалою від 04.04.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача [PERSON] . Ухвалою суду від 30.04.2019 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від відповідача відзиву на позов, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, позивач та третя особа надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи на підставі доказів, які є в матеріалах справи що відповідає положенню ч.3 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , загальною площею 55,22 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 31.03.2003 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8185771 від 30.08.2005 року та технічним паспортом (а.с.4-7). Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи від 30.10.2018 року № 04-26/5-9879, № 04-26/5 9880, та листом від 15.01.2019 року № 01-17/02/0179, наданими Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , з 12.07.1989 року по теперішній час, [PERSON] , [INFO] , з 22.07.2015 року по теперішній час, та [PERSON] , [INFO] , з 10.07.2007 по теперішній час (а.с.8-9, 22). Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2019 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , відомості про набрання рішенням законної сили не зазначені (а.с.31). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою і четвертою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до положень ст.ст.316, 317, 319, 321, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 405\~ЦК України\~передбачено,\~що члени\~сім`ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз вказаних правових норм свідчить, що предметом доказування в цій справі, є відсутність члена сім`ї власника житла у визначеному йому житловому приміщенні понад один рік, а також відсутність поважних причин для цього. Згідно зі ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. В ухвалі суду від 08.01.2019 року, якою позов був залишений без руху для усунення недоліків, позивачу було вказано на відсутність і не зазначення жодного доказу на підтвердження факту того, що відповідач не проживає у вказаній квартирі, було роз`яснено про його обов`язок доведення вказаних обставин і надання відповідних доказів. Незважаючи на це позивач не побажав надати додаткові докази, а лише надав письмові пояснення від 16.01.2019 року, в яких вказав, що [PERSON] фактично з 2014 року по теперішній час не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-20), позивач вважав за можливе розглянути справу за наявними матеріалами. Надаючи правову оцінку доказам наданими позивачем, судом враховано вимоги викладені у статтях 76-82, 89 ЦПК України, якими передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані можуть встановлюватися письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, пояснення учасників справи за чинним ЦПК України не є джерелом доказів та не можуть підтверджувати обставини, що входять до предмету доказування, а зі змісту доказів наданих позивачем в обґрунтування своїх вимог, неможливо встановити, що [PERSON] понад один рік відсутній в квартирі за адресою: [ADDRESS] , тобто позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх вимог, тому у задоволенні даного позову слід відмовити. В зв`язку з відмовою в позові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed