Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення коштів набутих без достатньої правової підстави. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначила, що 08.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем було вчинено виконавчий напис № 29359 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованість в розмірі 22 133 грн. 51 коп. Вважає, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», тому була вимушена звернутися до суду з метою визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів набутих без достатньої правової підстави. У зв`язку з чим, позивач просила визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути солідарно з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» та приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В. безпідставно набуті грошові кошти у розмірі. Стягнути з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» понесені позивачем всі судові витрати. Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05.04.2021 вищевказану позовну заяву залишено без руху. 07.04.2021 на виконання ухвали суду від 05.04.2021 позивачем було усунуто недоліки та ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 08.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі. Проведення підготовчого судового засідання призначено на 05.05.2021. Судове засідання, яке було призначено на 05.05.2021 було відкладено на 20.05.2021 у зв`язку із неявкою всіх учасників процесу. 20.05.2021 від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання, відповідно до якого, останній просив розгляд справи проводити без участі сторони позивача. Разом з тим, 20.05.2021 знову було відкладено судове засідання на 31.05.2021 у зв`язку із неявкою всіх учасників процесу та не надходженням на адресу суду повідомлення про вручення судових повісток. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2021 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 16.06.2021. 16.06.2021 по справі було винесено заочне рішення та позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі. 09.07.2021 представником позивача було направлено заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування [PERSON] судових витрат. 15.07.2021 ухвалено додаткове рішення та заяву [PERSON] задоволено (а.п. 83-84). 05.08.2021 від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. надійшла заява про перегляд заочного рішення, відповідно до якої остання просила скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.06.2021 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі (а.п.88-94). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2021 заяву про перегляд заочного рішення прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 16.09.2021 (а.п. 103). 16.09.2021 від представника позивача [PERSON] на адресу суду надійшла заява відповідно до якої останній просив розглянути заяву без участі сторони позивача (а.п.106). 16.09.2021 від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В. надійшла заява про розгляд заяви про перегляд заочного рішення без її участі (а.п. 109). Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16.09.2021 скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 27.09.2021 (а.п. 112-113). 27.09.2021 електронною поштою від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з направленням уточнюючої позовної заяви, яку на даний час адресати не отримали (а.п.117). У зв`язку з чим, розгляд справи було відкладено на 20.10.2021. 20.10.2021 розгляд справи було відкладено на 08.11.2021, у зв`язку із перебуванням судді в інших днях відпочинку за раніше відпрацьований час, про що свідчить наказ № 53-ОС від 18.10.2021, який міститься в матеріалах справи. 11.10.2021 від представника позивача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про зміну предмету та підстав позову. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначила те, що 08.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем було вчинено виконавчий напис № 29359 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в розмірі 22 133 грн. 51 коп. Вважає, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», тому була вимушена звернутися до суду з метою визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів набутих без достатньої правової підстави. У зв`язку з чим, позивач просила визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» безпідставно набуті грошові кошти у розмірі та понесені позивачем всі судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, проте від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, позов підтримали та просили задовольнити, проти заочного рішення не заперечували. Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Малкова Марія Вікторівна в судове засідання не з`явилась, просила розгляд справи проводити без її участі. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 08.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем було вчинено виконавчий напис №29359 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованість в розмірі 22 133 грн. 51 коп. (а.п. 13). Вказаний виконавчий напис було здійснено у зв`язку із невиконанням договору № 002-03203-231213 від 23.12.2013 (а.п.14). Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. від 24.11.2020 було розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого напису №29359 виданого 08.09.2020 та відкрито виконавче провадження №63714298 (а.п.15) Постановою вищевказаного державного виконавця від 26.11.2020 звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ( [PERSON] ) (а.п.16). На підставі постанови від 26.11.2020 за ВП № 63714298 було здійснено відрахування з [PERSON] , у розмірі 2 930 грн., що підтверджується відповідною довідкою про відрахування та виплати (а.п.17). Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Так, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок),постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, зокрема, підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункту 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Окрім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.201 7 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.201 7 було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-п (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Як вбачається з матеріалів провадження виконавчий напис вчинений нотаріусом 08.09.2020, укладений між банком та позивачем кредитний договір, ший був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження за рахунок іншої особи; 3) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Особа зобов`язана повернути майна і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч.1 ст. 190 ЦК України). Враховуючи, що підставою отримання відповідачем грошових коштів був виконавчий напис № 29359 від 08.09.2020, який слід визнати таким, що не підлягає виконанню, вищевказана сума вважається безпідставно набутою та підлягає поверненню, оскільки правова підстава на якій були набуті грошові кошти за рішенням суду не існуватиме. Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України). Позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору (ч. 5 ст. 28 ЦПКУ). У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду (пункт 1 глави 14 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок № 296/5). Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (пункт 2 глави 14 розділу 1 Порядку № 296/5). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення коштів набутих без достатньої правової підстави. Щодо стягнення з ТОВ «ФК Аланд» на користь [PERSON] витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Позивач у зв`язку із розглядом справи поніс витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 5 000 грн. (п`ять тисяч гривень), на виконання умов п. 2 Додатку № 1 від 11.02.2021 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/21 від 11.02.2021 укладеного між [PERSON] та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» та ордером на надання правильної допомоги, а також витрати пов`язані зі сплатою судового збору. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Як передбачено ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі. Вивчивши надані документи, перевіривши обсяг наданих послуг, суд вважає понесені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. є співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) та витраченим на це часом, що підтверджується вищевказаними доказами (а.п.26). За таких обставин, враховуючи задоволення позовних вимог [PERSON] , з відповідача ТОВ «ФК «Аланд» підлягає стягненню на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення судового збору, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України, встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним при подачі позовної заяви та заяви про забезпечення позову судовий збір у розмірі 2270 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved