Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сокирянського районного суду Чернівецької області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 20.08.2010 року стягнуто з [PERSON] на її користь основний борг по договору позики в сумі 30000,00 грн., компенсацію в сумі 18283,00 грн., 3% річних в сумі 22475,00 грн., а всього 50758,00 грн. та судові витрати у сумі 628,00 грн. Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 28.11.2013 року стягнуто з [PERSON] на її користь суму боргу 9228,87 грн., з якої 4732,59 грн. сума інфляційної компенсації та 4496,28 грн. 3% річних, а також судові витрати в розмірі 229,40 грн. Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26.12.2016 року стягнуто з [PERSON] на її користь прострочену суму заборгованості за договором позики у розмірі 29181,30 грн., у т.ч. 26481,30 грн. інфляційна компенсація та 2700,00 грн. 3% річних, а також понесені судові витрати у розмірі 291,81 грн. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 07.02.2017 року рішення суду першої інстанції в частині визначення суми стягнення змінено: стягнуто з [PERSON] на її користь 58695,80 грн., з яких: за період з вересня 2013 року по липень 2016 року сума інфляційної компенсації складає 53392,00 грн. та 5303,80 грн. 3% річних. Однак, до цього часу відповідачем вказані боргові зобов`язання не виконані. Згідно із помісячним розрахунком компенсаційних нарахувань на суму заборгованості 60614,87 грн., наданим малим приватним підприємством «КуМаН» №10 від 10.08.2019 року, сума компенсації станом на 10.08.2019 року склала 96300,67 грн., крім того за даний період нараховано 3% річних (за 2222 дні) 11070,10 грн. Однак, враховуючи рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 07.02.2017 року, сума компенсації становить 42908,67 грн., 3% річних 5766,30 грн. У добровільному порядку відповідач відмовляється повернути суму боргу, мотивуючи відсутністю грошової спроможності для повернення боргу. Просила стягнути з відповідача на її користь суму боргу у розмірі 48674,97 грн., з якої суму інфляційної компенсації 42908,67 грн., 3% річних 5766,30 грн., а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Позивачка [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явилася,\~однак подала\~до суду\~заяву,\~в якій просила справу розглянути без її присутності,\~позовні вимоги\~підтримала.\~Надала згоду\~на заочний\~розгляд справи. Відповідач [PERSON] належним чином та завчасно повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не подав відзив на позов. За таких обставин та за відсутності заперечень позивачки, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Передбачених ч.4 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ст.247 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Судом встановлено, що рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 20.08.2010 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] основний борг по договору позики в сумі 30000,00 грн., компенсацію в сумі 18283,00 грн., 3% річних в сумі 22475,00 грн., а всього 50758,00 грн., а також судові витрати в сумі 628,00 грн. Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 28.11.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу 9228,87 грн., з якої 4732,59 грн. сума інфляційної компенсації та 4496,28 грн. 3% річних, а також судові витрати в розмірі 229,40 грн. Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26.12.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] прострочену суму заборгованості за договором позики у розмірі 29181,30 грн., у т.ч. 26481,30 грн. інфляційна компенсація та 2700,00 грн. 3% річних, а також понесені судові витрати у розмірі 291,81 грн. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 07.02.2017 року рішення суду першої інстанції в частині визначення суми стягнення змінено: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 58695,80 грн., з яких: за період з вересня 2013 року по липень 2016 року сума інфляційної компенсації складає 53392,00 грн. та 5303,80 грн. 3% річних. Згідно розрахунку №14 від 10.08.2019 року, виданого малим приватним підприємством «КуМаН», зведений індекс інфляції за період з липня 2013 року по липень 2019 року склав 258,87%, індексована сума 60614,87 грн. після індексації склала 156915,50 грн., сума компенсації станом на 10.08.2019 року склала 96300,67 грн. Крім того, за даний період нараховано 3% річних (за 2222 дн.) 11070,10 грн. Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Статтею 610\~ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою статті 625\~ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За своєю правовою природою суми інфляційних втрат не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Для застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором. Судом встановлено, що відповідач порушив строки оплати грошових коштів, а тому існують обґрунтовані підстави для стягнення на користь позивачки на підставі статті 625\~ЦК України інфляційних втрат. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція (частина 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Тому, якщо термін прострочення виконання боржником грошового зобов`язання становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується. За положеннями ст.ст.76-81\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показаннями свідків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.1 ст.77 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Сторонам надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. В пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Суд вважає, що в даному випадку не порушено принципу процесуальної рівності сторін, оскільки суд неодноразово повідомляв відповідача про судовий розгляд справи належним чином, пропонував подати відзив на позов, проте, відповідач вказаною пропозицію суду не скористався, заперечень щодо позову та доказів на їх підтвердження не надав. Суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004у справі №1-33/2004. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] суму інфляційних втрат в розмірі 42908,67 грн. та три відсотки річних в розмірі 5766,30 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені повністю, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір за подачу позову до суду в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved