Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Трускавецької міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітній дитині без згоди батька. Позивач позовні вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем був укладений шлюб, який розірвано рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 27 червня 2008 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Вона матеріально утримує і належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу, всі питання щодо виховання дітей вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, який участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. [PERSON] ухиляється від обовязку матеріально утримувати дитину, а тому вона змушена звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання їхньої неповнолітньої доньки. Їх донька часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких необхідне періодичне перебування дитини на морі, в тому числі, за кордоном. Виїзд доньки за кордон сприятиме розширенню її світогляду та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Позивач зазначає, що тимчасово працює за кордоном і має можливість періодично, в період канікул, виїжджати разом з донькою за межі України для її оздоровлення, відпочинку та екскурсій. Відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку. Він категорично заперечує проти виготовлення дитині документів на виїзд за кордон та тимчасового виїзду доньки за межі України, а тому відмовляється надати відповідну згоду. При цьому, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, відповідач не наводить. Позивач вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька їх неповнолітньої доньки шкодить її інтересам, не сприяє її всебічному і гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості і вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами, а тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Представник третьої особи служби у справах дітей Трускавецької міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, щодо задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано, підтвердженням чого є свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-СГ №087144. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], підтвердженням чого свідоцтво про народження серії 1-СГ №352513, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Дитина [PERSON] проживає разом з позивачем, підтвердженням чого є будинкова книга. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] знаходиться під медичним наглядом лікаря загальної практики-сімейного лікаря та лікаря-отоларинголога КП «Трускавецька міська лікарня» з діагнозом: Хронічний риносинісит. Їй рекомендовано санаторно-курортне лікування та оздоровлення у санаторно-курортних закладах відповідного профілю в період зимових та літніх шкільних канікул. Позивач зазначає, що тимчасово працює за кордоном і має можливість періодично, в період канікул, виїжджати разом з донькою за межі України для її оздоровлення, відпочинку та екскурсій. Однак відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку. Він категорично заперечує проти виготовлення дитині документів на виїзд за кордон та тимчасового виїзду доньки за межі України, а тому відмовляється надати відповідну згоду. При цьому, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, відповідач не наводить Згідно ст. 9 Сімейного Кодексу України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Питання надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітнього \~сина \~сторонами не врегульовано. Відповідно до ст. 313 ЦК України, ст. 4.2 ЗУ «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд \~неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. \~У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі предявлення \~рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди одного з батьків та супроводу другого з батьків. Відповідно до Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Статтями 2, 4 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України встановлено, що документами, які надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Аналогічна норма закріплена у Правилах оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитині, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 2004 року № 380 відповідно до яких, проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Пунктами 1,3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152 визначено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - паспорт для виїзду за кордон) є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на імя якої він оформлений, за кордоном і дає такій особі право на виїзд з України і вїзд в Україну. Паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного із батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Підстави, які б перешкоджали виїзду дитини за межі України, відповідно до статті 6 цього Закону, відсутні. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена \~можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Беручи до уваги, що відповідач позов визнав, а також з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд вважає, що в інтересах дитини позов слід задовольнити.

Outcome: approved