Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області про позбавлення батьківських прав. Свій позов мотивує тим, що перебувала з відповідчем у зареєстрованому шлюбі, який 30.03.2009 року було розірвано. Від цього шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею. З народження дитини відповідач усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо нього: не спілкується та не бачиться зі своїм сином, не цікавиться його життям, побутом, не приймає участі у його вихованні, матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує. Зазначає, що відповідач батьківських обов`язків не виконує на протязі тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. На підставі наведеного, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Просять позов задовольнити. Представник третьої особи Самчук Л.В. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки і піклування Рожищенської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , 2004 року народження. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, суду надана заява про розгляд справи у його відсутнсоті, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , 2004 року народження. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). З копії довідки про склад сім`ї від 10.12.2019 року виданої Гіркополонківською сільською радою Волинської області вбачається, що позивач разом з сином проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не спілкується з сином [PERSON] , аліменти на його утримання сплачує частково, не відвідує навчальний заклад та батьківських зборів (а.с.16, 17). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітьми лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Органом опіки і піклування Рожищенської районної державної адміністрації від 06.03.2020 року надано висновок про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] на підставі того, що батько ухиляється від батьківських обов`язків, не займається його вихованням, не цікавиться його духовним та фізичним розвитком. Дитина знаходиться на повному утриманні матері [PERSON] .. Таким чином, судом встановлений факт ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачем, що є підставою відповідно до ст.164 СК України для позбавлення його батьківських прав. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому зі сплаченого позивачем судового збору у розмірі 768,40 грн. слід повернути безпосередньо позивачу з державного бюджету 384,20 грн., а ще 384,20 грн. - слід стягнути з відповідача в користь позивача. На підставі ст.ст.164 165 СК України, ст.18 Конвенції про права дитини, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved