Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції (надалі - Другий відділ ДВС ЛМУЮ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - реєстраційна служба Луцького міського управління юстиції Волинської області про звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що підставі свідоцтва серії ВРХ №979844 від 15 жовтня 2012 року, посвідченого нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в комунальному підприємстві «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за №17823260 від 15 листопада 2012 року, [PERSON] набула право власності на двохкімнатної квартиру [ADDRESS]. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №18411916 від 28 лютого 2014 року на згадану квартиру накладено обтяження у виді арешту нерухомого майна (номер запису про обтяження 4827820). Дане обтяження накладено на підставі постанови державного виконавця Другого відділу ДВС Луцького МУЮ Плисюка В.М. від 21 липня 2008 року в рамках виконавчого провадження, розпочатого відносно колишньої власниці квартири - [PERSON]. Наявність такого запису про обтяження є безпідставним та таким, що грубо порушує права позивача, зокрема, обмежує його у праві розпорядження своєю власністю. З метою вилучення згаданого запису, нею 04 березня 2014 року надіслано на адресу відповідача заяву про зняття обтяження з квартири. Однак, відповідачем всупереч вимогам закону у вчиненні таких дій відмовлено. Зокрема, згідно листа за вих. №11262 від 15 квітня 2014 року відповідач відмовився зняти обтяження з квартири, так як згідно даних, які містяться в Єдиному реєстрі, неможливо ідентифікувати виконавче провадження на підставі якого накладений даний арешт. Таким чином, її право, як власника вищевказаної квартири порушено, вона не може вільно користуватись та розпоряджатись своїм майном згідно чинного законодавства, а тому це право підлягає захисту в судовому порядку. На підставі наведеного, просить суд, звільнити з-під арешту, належну їй квартиру [ADDRESS]. Сторони в судове засідання не з'явилися, подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі свідоцтва серії ВРХ №979844 від 15 жовтня 2012 року, посвідченого нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в комунальному підприємстві «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за №17823260 від 15 листопада 2012 року, [PERSON] набула право власності на двохкімнатної квартиру [ADDRESS]. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №18411916 від 28 лютого 2014 року на згадану квартиру накладено обтяження у виді арешту нерухомого майна (номер запису про обтяження 4827820). Дане обтяження накладено на підставі постанови державного виконавця Другого відділу ДВС Луцького МУЮ Плисюка В.М. від 21 липня 2008 року в рамках виконавчого провадження, розпочатого відносно колишньої власниці квартири - [PERSON]. Таким чином, право позивача, як власника вищевказаної квартири порушено, вона не може вільно користуватись та розпоряджатись своїм майном згідно чинного законодавства. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що його майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про звільнення заставленого майна з-під арешту, накладеного Другим відділом ДВС ЛМУЮ, підлягають до задоволення. Оскільки позивач не наполягав на стягненні судових витрат із сторін, то такі витрати суд не стягує із відповідача.

Outcome: approved