Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 21.07.2011 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Зарудчівською сільською радою Любешівського району Волинської області, актовий запис № 7. Від цього шлюбу у них народилися діти сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, 09.07.2018 шлюб розірвано. Діти проживають із позивачем в будинку її батьків. Зазначає, що відповідач [PERSON] коштів на утримання дітей не надає, хоча працює водієм вантажного автомобіля далеких рейсів, здійснює рейси за кордон, має високий дохід, є фізично здоровим, інших утриманців не має, тому просить суд визначити аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 гривень на кожну дитину щомісячно до повноліття дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] в її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з дня подання позовної заяви до суду і до повноліття дітей, а також стягнути з [PERSON] в її користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 700,00 гривень. Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області від 24.02.2021 прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі з проведенням судового засідання та з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду позовній заяві. Додатково пояснила, що їх шлюб з відповідачем на теперішній час розірвано. Просила стягнути з [PERSON] в її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з дня подання позовної заяви до суду і до повноліття дітей, а також стягнути з [PERSON] в її користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 700,00 гривень. Відповідач [PERSON] на виклик в судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання про розгляд цивільної справи без його участі у зв`язку із сімейними обставинами. У цій заяві відповідач зазначив, що позов не визнає, оскільки належним чином забезпечує своїх неповнолітніх дітей надаючи їм грошові кошти та купує речі для їх розвитку. Також вказав, що позивач не обґрунтувала, що неповнолітні діти потребують саме 2000,00 гривень щомісячно на кожну дитину, як і не навела належних доказів у підтвердження того, що він має можливість сплачувати таку суму аліментів. Зазначає в своєму клопотанні, що і надалі після встановлення розміру аліментів не відмовляється від утримання своїх дітей додатково купувати їм речі, оскільки грошові кошти, які він буде надавати [PERSON] вона буде використовувати для власних потреб, а не для потреб їхніх дітей. Додав до клопотання копії товарних чеків про купівлю одягу для дітей, їх харчування, а також квитанцій з АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження того, що він надсилає грошові кошти на утримання своїх дітей. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просив позов задовольнити частково та стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , - в розмірі 1200,00 гривень, а на утримання [PERSON] , [INFO] , - в розмірі 970,00 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду та до повноліття дітей. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними і підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі відповідача в матеріальному утриманні їх спільних неповнолітніх дітей, тобто між ними існує спір з цього питання. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров?я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред?явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які є неповнолітніми.\~Відповідач надає\~матеріальну допомогу\~на утримання\~дітей,\~однак не\~в повній\~мірі.\~ [PERSON] \~працює водієм\~у ФОП\~ [PERSON] ,\~має постійний,\~стабільний дохід\~відповідно довідки\~про доходи\~ (від\~5000,00\~до 6200,00\~грн.\~щомісячно).\~Відповідач є\~здоровим,\~працездатним,\~інших неповнолітніх\~дітей,\~утриманців не\~має. Зазначені обставини не оспорюються сторонами, а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 12.04.2012 та серії [NUMBER] від 11.08.2015, рішення Любешівського районного суду Волинської області від 09.07.2018, довідки про доходи [PERSON] від 22.03.2021, копій товарних чеків та квитанцій АТ КБ «ПриватБанк». Крім того, в поданій до суду позовній заяві та в судовому засіданні позивачем [PERSON] відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України не обґрунтовано та не доведено, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] потребують матеріальну допомогу в розмірі 2000,00 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, як і не наведено та не представлено суду належних доказів у підтвердження того, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання їхніх неповнолітніх дітей в розмірі 2000,00 гривень щомісячно. Вказана обставина заперечується відповідачем, однак він зазначив, що погоджується та має можливість сплачувати аліменти на [PERSON] в розмірі 1200,00 гривень, а на [PERSON] в розмірі 970,00 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду та до повноліття дітей. На думку суду, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, а також беручи до уваги рівність прав та обов`язків батьків в утриманні дітей, на користь позивача з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] в розмірі 1200,00 гривень, а на [PERSON] в розмірі 970,00 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Цих коштів, на думку суду, буде достатньо для покриття витрат на задоволення життєвих потреб дітей. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 700,00 (сімсот) гривень. Згідно з ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем було надано копію договору про надання правничої допомоги та додатку до нього від 10.02.2021, копію акта виконаних робіт від 16.02.2021, та квитанцію про сплату 700,00 (сімсот) гривень за договором від 10.02.2021. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними доказами наявність понесених витрат, тому вимога про стягнення цих витрат з відповідача підлягає до задоволення. Оскільки позивач згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору в розмірі 908,00 грн., тому у відповідності до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача в дохід держави зазначений розмір судового збору.

Outcome: partial