Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Олександрійського міськрайонного суду з позовом до Ізмайлівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області про встановлення факту видачі померлій [PERSON] сертифікату КР № 0106586 на право на земельну частку (пай) [NUMBER] площею 5,39 га, яка розташована на території Ізмайлівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, та про визнання права власності на земельну ділянку, що належала спадкодавцеві [PERSON] на підставі цього сертифікату, що втрачений. Мотивуючи свої вимоги, позивачка зазначає, що вона є спадкоємицею за законом першої черги своєї матері [PERSON], яка померла [INFO] Інших спадкоємців немає. Після розпаювання земель колишнього КСП ім. Кірова Ізмайлівської сільської ради [PERSON] було видано сертифікат на земельну ділянку [NUMBER] площею 5,39 га, яка розташована на території Ізмайлівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. В сертифікаті через технічну помилку її прізвище було спотворено: замість «[PERSON]» було записано «[PERSON]». Сам сертифікат втрачено. Єдиним підтвердженням видачі сертифікату є довідка Ізмайлівської сільської ради. Вона, позивачка, прийняла спадщину, бо постійно проживала із матір'ю до дня відкриття спадщини. Нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документа на земельну частку(пай). Видача дублікатів сертифікатів законодавством не передбачено. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] представник позивачки підтримали позовні вимоги Представник відповідача - Ізмайлівської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак від відповідача надійшла заява з проханням провадити розгляд справи за відсутності представника територіальної громади. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд встановив, що позивачка є дочкою та спадкоємцем першої черги за законом [PERSON], яка померла [INFO] [PERSON] до дня смерті [PERSON] проживала разом з останньою та була зареєстрована в с. Ізмайлівка Олександрійського району і фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців немає. Спадкова справа не заведена. При зверненні позивачки до нотаріуса з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку [NUMBER] площею 5,39 га,яка розташована на території Ізмайлівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про права на спадщину за законом, оскільки відсутній документ, який посвідчує право власності спадкодавця на земельну частку (пай) - сертифікат. Позивачка не має змоги надати сертифікат, бо його оригінал втрачено. Згідно довідки сільської ради сертифікат дійсно видавався, але на ім'я [PERSON]. Правовідносини з приводу спадщини регулюються відповідними нормами ЦК УРСР 1963 р. та ЗК УРСР 1991 р. ( втратив чинність 1 січня 2002 р.), які діяли на момент виникнення правовідносин з приводу спадщини. Згідно ч.2 ст. 6 ЗК УРСР 1991 р. право приватної власності громадян на землю громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів ( Стаття 23 ЗК УРСР). В п. 17 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 р. передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Як роз'яснено в п.3.5 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про судову практику розгляду цивільних справ в порядку спадкування» від 16 травня 2013 р., у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого , зачаті при його житті і народжені після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті( ч.2 ст. 529 ЦК УРСР). Згідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як свідчить довідка виконкому Ізмайлівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області від 15 жовтня 2012 р., за [PERSON] в порядку поділу земель колективної власності на земельні частки (пай) була закріплена земельна ділянка під [NUMBER] площею 5,39 га згідно сертифікату серії КР № 0106586. Виконком сільської ради в довідці від 21 лютого 2013 р. підтвердив, що [PERSON] та [PERSON] - одна й та ж особа, що , відповідно, свідчить про те, що саме [PERSON] належало право власності на земельну частку (пай). З огляду на викладене суд дійшов висновку, що існують підстави, передбачені законом, для визнання права власності на земельну частку (пай) за позивачкою в порядку спадкування за законом, оскільки іншого способу захисту своїх прав у спадкоємця [PERSON] немає. Щодо вимог про встановлення факту видачі сертифікату на земельну частку (пай) померлій [PERSON], то встановлення такого факту не тягне за собою юридичних наслідків, а тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє. Оскільки на стягненні судових витрат з відповідача позивачка не наполягає, вони їй не компенсуються.

Outcome: partial