Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Позов мотивує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі з 2001 року. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення суду. За час перебування в шлюбі у них народилися діти: син [PERSON] [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду з відповідача ухвалено стягувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей. Протягом останніх двох років відповідач перестав виконувати свої обов`язки, з дітьми не спілкується, не турбується про їх розвиток, вихованням не займається, участі в утриманні дітей не приймає, аліменти не сплачує. А тому, просить позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали. Позивач суду пояснила, що відповідач протягом останніх двох років не цікавиться життям дітей, менший син хворіє синдромом Дауна, до дитини батько не навідується, станом здоров`я не цікавиться. Представник третьої особи Служби у справах дітей Луцької міської ради надала суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітніх дітей. Не заперечувала щодо задоволення позову, оскільки батько протягом тривалого часу не цікавиться життям дітей, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на пред'явлений позов відповідач не подавав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Враховуючи пояснення позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до копій свідоцтв про народження (а.с. 6,7) [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що неповнолітні діти [PERSON] , [PERSON] , проживають з матір`ю [PERSON] та перебувають на її утриманні. З представлених суду доказів, вбачається, що неповнолітній [PERSON] є учнем ЗОШ І-ІІІ ступенів №22-ліцей 11 класу. Вихованням та навчанням сина займається мама, яка постійно відвідує школу, цікавиться навчально-виховним процесом. Батько протягом останніх двох років не цікавиться життям дитини в школі, в школу та на батьківські збори ні разу не з`являвся (а.с. 13). З довідки КЗ «Луцький навчально-реабілітаційний центр Луцької міської ради» встановлено, що менший син позивача [PERSON] був зарахований в 2019 році до начального закладу. За період навчання учнем опікувалася мама, за навчання і виховання дитини мама брала на себе відповідальність. Тато дитини не виявляв інтересу до навчального процесу сина, до школи не приходив, не цікавився навчанням сина [PERSON] (а.с. 15). Окрім того, матеріалами справи стверджується, що неповнолітній [PERSON] страждає на хронічне захворювання, діагностовано синдром Дауна, затримка статокінетичного розвитку (а.с. 12). Висновком Служби у справах дітей Луцької міської ради № 114 від 07.07.2020 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , встановлено, що відповідач після припинення шлюбних відносин з [PERSON] самоусунувся від виховання дітей, не намагається з ними зустрітися, не вітає їх зі святами та днями народження. Відповідач запрошувався на бесіду у службу, де надав пояснення, що хотів би спілкуватися з дітьми, однак колишня дружина чинить йому перешкоди. Відповідачу було рекомендовано звернутись до органу опіки із відповідною заявою про встановлення порядку участі у вихованні дітей. 01.07.2020 [PERSON] звернувся у службу та повідомив, що із заявою про участь у вихованні дітей нікуди звертатися не буде, не зустрічатиметься з дітьми, оскільки не хоче бачити та спілкуватися з їх матір`ю. Неповнолітній [PERSON] звернувся у службу та надав пояснення щодо доцільності позбавлення його батька батьківських прав щодо нього, оскільки батько проявляв жорстокість щодо нього під час їх спільного проживання, з моменту окремого проживання батько участі в його житті не бере. А тому, на даний час орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Окрім того, суд приймає до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON] , які ствердили, що вихованням дітей відповідач не займається, протягом останніх двох років до дітей не приходить, не цікавиться їхнім життям. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Проте жодного з покладених законом на батьків обов`язків, відповідач не виконує. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач протягом тривалого часу свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками: не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, про їхнє навчання, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з синами в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу; не створює умов для належного проживання та виховання. Зазначені фактори в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дітей та самоусунення від виконання материнських обов`язків. Зазначені обставини об`єктивно підтверджені дослідженими судом матеріалами справи та показаннями свідків. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] , [INFO] слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Позбавлення [PERSON] батьківських прав відповідатиме інтересам дітей.

Outcome: approved