Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визначення порядку користування житловим будинком. Згідно позову зазначила, що вона та відповідач успадкували по 1/2 частині житлового будинку та прибудинкової території, розташованого за адресою: пров. Робітничий 5, м. Ладижин, Вінницької області. В 2015 році вона звернулася до Ладижинського міського суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про виділення 1/2 частини житлового будинку в натурі, 29.09.2015 року рішенням по справі №135/1070/15-ц їй було відмовлено в задоволенні позовних вимог. В звязку з тим, що між нею та відповідачем немає згоди, щодо порядку користування житловим будинком, тому просила встановити порядок користування будинком. Згідно поданої уточненої позовної заяви зазначено, що відповідно до нового технічного паспорта, виготовленого 31.07.2017 року, вона просить встановити порядок користування житловим будинком, який розташований за адресою: пров. Робітничий, 5, м. Ладижин, Вінницької області таким чином: [PERSON] - кімната 1 (площею 7 кв.м); кімната 2 (площею 12,4 кв.м); кімната 4 (площею 10,3 кв.м ). Загальна площа 29,7 кв.м (що на 0,45 кв.м більше від ідеальної половини); [PERSON] кімната 3 ( площа 18,8 кв.м); кімната 5 (площа 10 кв.м). Загальна площа 28,8 кв.м (на 0,45 кв.м менше від ідеальної половини). При цьому посилається на технічне рішення № 10/17.2017-ПЗ ТОВ «Енергосервіс ЛТД» (виготовленого на замовлення позивача). Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість відхилення 0,45 кв.м ) в розмірі 2000 грн.. Стягнути з [PERSON] судові витрати, згідно квитанцій. Покласти обовязок по облаштуванню дверей між кімнатами 2 і 4 на [PERSON], Покласти обовязок по замуровуванню дверних пройомів між кімнатами 4 і 3 та 4 і 5 на [PERSON]. Покласти обовязок по облаштуванню дверей між кімнатами 3 і 5 на [PERSON]. 30.12.2015 року [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до [PERSON] про виділення в натурі частки будинку. Згідно позову зазначила, що оскільки предметом судового спору є визначення порядку користування житловим будинком за адресою: м. Ладижин, пров. Робітничий, будинок №5, який належить їм з відповідачем [PERSON] на праві спільної часткової власності, просить виділити в натурі належну їй частку спірного будинку. Вказала, що вона та відповідач є власниками 1/2 частини будинку. Зазначений будинок має два окремих входу, тому вони з відповідачем користуються окремими входами в будинок. З моменту оформлення права власності на успадковане нею майно, вона фактично користується приміщеннями будинку: верандою 1-6, кімнатою 1-3 та кімнатою 1-4. В користуванні відповідача [PERSON] знаходяться такі приміщення: веранда 1-1, кімната 1-2 та кімната 1-5. Такий спосіб користування спірним будинком був визначений ще попередніми співвласниками будинку. Тому, в звязку з тим, що між нею та відповідачем виникають постійні спори та непорозуміння щодо користування та розпорядженням спільним майном, вона вимушена звернутися до суду з зустрічним позовом. В подальшому, згідно заяви про уточнення позовних вимог, [PERSON] просила виділити їй такі приміщення будинку: веранду 1-6, розміром 10,24 кв.м; кімнату 1-3, розміром 18,66 кв.м; частину кімнати 1-4, розміром 5,57 кв.м, що разом складає 34,47 кв.м, згідно технічного рішення № 10/17.2017-ПЗ, виготовленого ТОВ «Енергосервіс ЛТД» (виготовленого на замовлення [PERSON]С.) та стягнути з неї компенсацію в розмірі 2791,68 грн. за перевищення ідеальної частки на користь відповідача. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримали. Доповнивши, що запропонований позивачем варіант встановлення користування будинком передбачає певні перепланування, які не несуть за собою втручання в несучі конструкції. Такий варіант користування буде максимально наближеним до ідеальних часток співвласників. При цьому вважають, що кожен із співвласників зможе добудувати до своєї частини всі необхідні будівлі, які їм будуть необхідні. Одночасно просили відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON], посилаючись на те, що зустрічний позов базується на технічному рішенні, яке виготовлено за техпаспортом, який не відповідає дійсності на даний час, оскільки органом БТІ виготовлено новий техпаспорт будинку. Також зазначили, що запропонований [PERSON] варіант поділу значно збільшує її частку в будинку, а частка позивача відповідно зменшується. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов [PERSON] не визнали, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Додатково зазначили, що не погоджуються на варіант поділу позивача бо він передбачає перепланування, [PERSON] вказала, що не буде робити із свого вікна двері. На даний час вона опалює лише кімнату 3, в якій постійно проживає. Згідно проведеного перепланування було поставлено перестінок між кімнатами 2 та 4. Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню виходячи з такого. Зміст права власності, яке полягає в праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України. Стаття 321 ЦК закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи в дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Така ж позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 03.04.2013 року у справі № 6-12 цс 13, яку суд зобов'язаний враховувати при виборі правової норми, що підлягає до застосування до спірних правовідносин відповідно до ч. 2 ст.214 ЦПК України. Відповідно до ст. 152 ЖУ УРСР, чинної на час винесення рішення, зазначено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується. Відповідно до змісту п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» зазначено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Згідно п. 7 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у звязку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він провадиться за наявності дозволу на це виконкому місцевої ради (ст. 152 ЖК). При поділі жилого будинку суд зобовязаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також які підсобні будівлі передаються власнику. Відповідно до розяснень, викладених в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Судом встановлено, що позивачу та відповідачу відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом належить по 1/2 частині житлового будинку, який розташований за адресою: пров. Робітничий, 5, м. Ладижин, Вінницької області. Дана обставина визнається сторонами та підтверджується наявними в справі письмовими доказами. Так, з копії свідоцтва про шлюбу серії І-СР №123397 вбачається, що [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON]. Після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Даниленко». З копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.08.2011 року державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори вбачається, що спадкоємцем майна після смерті [PERSON], який помер 16.05.1986 року є його дочка [PERSON], [INFO]. Спадщина складається з 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель №5, розташованого за адресою: м. Ладижин, Вінницька область, провулок Робітничий, який належав матері померлого - [PERSON], [INFO] на підставі свідоцтва про право особистої власності на даний будинок. [PERSON] прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. З копії витягу №31333342 виданого 16.09.2011 року про державну реєстрацію прав комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» вбачається, що зареєстровано право власності на 1/2 частину житлового будинку №5, що знаходиться за адресою: пров. Робітничий, м. Ладижин, Вінницької області за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.08.2011 року. З копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04.02.2009 року державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори вбачається, що спадкоємцем майна, після смерті [PERSON], який помер 14.05.2008 року є його дружина [PERSON], [INFO]. Спадкове майно складається з 1/2 частини житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в м. Ладижин, Вінницької області, провулок Робітничий, 5, який належав матері померлого - [PERSON], [INFO] на підставі свідоцтва про право особистої власності на даний будинок. [PERSON] прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. З копії витягу №21868714 виданого 13.02.2009 року про державну реєстрацію прав комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» вбачається, що зареєстровано право власності на 1/2 частину житлового будинку №5, що знаходиться за адресою: пров. Робітничий, м. Ладижин, Вінницької області за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04.02.2009 року. Згідно копії технічного паспорту, складеного станом на 02.08.2011 року, виготовленого на замовлення позивача [PERSON], на будинок, який розташований за адресою: пров. Робітничий, 5, м. Ладижин, Вінницької області, вбачається, зокрема, що в будинку була наявна веранда 1-1, між кімнатами 1-5 та 1- 4 наявна груба та прохід (а.с. 37-40). Згідно копії технічного паспорту, складеного станом на 11.02.2009 року, виготовленого на замовлення відповідача [PERSON], на будинок, який розташований за адресою: пров. Робітничий, 5, м. Ладижин, Вінницької області, вбачається, зокрема, що в будинку була наявна веранда 1-1, між кімнатами 1-5 та 1-4 наявний пеерстіно, прохід відсутній (а.с. 56-58). Сторони не заперечують, що в результаті проведеного перепланування було побудовано перестінок між кімнатими 1-4 та 1-5. Представник позивача [PERSON] стверджував, що дозволу на перепланування будинку [PERSON] не давала. З копії рішення Ладижинського міського суду від 29.09.2015 року по справі № 135/1070/15-ц вбачається, що в задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про виділення 1/2 частини житлового будинку №5, який знаходиться за адресою: пров. Робітничий, м. Ладижин, Вінницької області, в натурі - відмовлено. При цьому суд виходив, зокрема, з того, що позивачем не було доведено того, що технічно можливо переобладнати будинок в ізольовані квартири, і таке переобладнання відповідатиме будівельним нормам. За клопотанням сторони відповідача [PERSON] проводилась судово-будівельна експертиза. З висновку експерта № 491/492/493/16-21 Вінницького відділення Київського НДІСЕ від 07.09.2016 року вбачається, що при проведенні експертиз встановлено, що визначити можливі варіанти розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по пров. Робітничий, 5 м. Ладижин Вінницької області на дві рівні частини з врахуванням фактичних технічних характеристик житлового будинку, не вбачається можливим. Визначити інші можливі варіанти розподілу даного будинку з врахуванням фактичних характеристик будинку та фактичного користування зазначеним будинком [PERSON], з можливим відступленням від належної їй ідеальної 1/2 частки нерухомого майна, із зазначенням грошової компенсації іншому співвласнику нерухомого майна, частка якого в натурі після поділу стане меншою за ідеальну 1/2, не вбачається можливим (а.с. 101 - 118). Ретельно перевіривши висновок експерта, суд вважає його обгрунтованим. Зокрема, експерт посилається на неможливість поділу будинку на дві квартири з тих підстав, що в разі такого поділу будуть порушені вимоги нормативних документів в будівництві, зокрема, ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення». Зокрема, п. 2.22 у квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення кухня, передпокій, санвузли, внутрішньоквартирні коридори, вбудовані комори, антресолі, літні приміщення, тощо. Типи квартир за кількістю житлових приміщень слід приймати за таблицею 1, відповідно до якої, зокрема, для квартири з однією житловою кімнатою встановлено, що нижня межа площі квартири має становити 30 кв.м. Згідно п.2.23 вказаних ДБН зазначено, що рівень комфорту і склад приміщень квартирвизначається завданням на проектування, при цьому нижня межа площі квартири повинна бути не нижче від відповідних показників квартир, наведених у таблиці 1, тобто не нижче 30 кв.м. Згідно п.2.24 вказаних ДБН площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не менше 15 кв.м, в інших квартирах не менше 17 кв.м., мінімальна площа спальні на одну особу 10 кв.м, на дві 14 кв.м, мінімальна площа кухні в однокімнатній квартирі 7 кв.м, у двох та більше кімнатних 8 кв.м. Пунктом 2.25 ДБН передбачено, що житлові кімнати в квартирах не можуть бути прохідними, за винятком 4-5 кімнатних. Додаток Б ДБН В.2.2-15-2005 містить визначення понять, згідно яких, зокрема, квартира комплекс взаємоповязаних приміщень, який включає (як мінімум) житлову кімнату, кухню, ванну кімнату, вбиральню, передпокій, комору або вбудовану шафу. Згідно ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» п. 8.7 передбачено, що при проектуванні реконструкції і капітальному ремонті житлових будинків слід забезпечувати рівень комфорту проживання (за завданням замовників) але не нижче вимог, регламентованих ДБН В.2.2-15-2005. За клопотанням представника позивача проводилась судово-будівельна експертиза. З висновку експерта № 2793/2794/16-21 Вінницького відділення Київського НДІСЕ від 17.01.2017 року вбачається, що при проведенні експертиз встановлено, що визначити технічно можливі варіанти порядку користування даним житловим будинком, який знаходиться в спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON], що знаходиться за адресою: пров. Робітничий, 5, м. Ладижин, Вінницької області, кожним із співвласників окремо один від одного, з врахуванням рівних часток у власності не вбачається можливим. Визнано технічно можливий варіант порядку користування вказаним житловим будинком, відповідно до частин близьких до рівних та з урахуванням приміщення веранди 1-1 та ганку (в разі їх відновлення). Зокрема, згідно додатку до висновку експерта видно що одному співвласнику можливо виділити в користування: кімнату 1-3 (18.4 кв.м), кімнату 1-6 (10,2 кв.м); другому співвласнику кімнату 1,2 (8,9 кв.м), 1-5 (9,6 кв.м) та добудувати кімнату 1-1 (7,6 кв.м.) Кімнату 1-4 (8,6 кв.м) залишити в спільному користуванні (а.с. 141-162). В подальшому, після проведення вказаних експертиз, відповідачем [PERSON] було надано технічне рішення № 10/17.2017-ПЗ, виготовлене ТОВ «Енергосервіс ЛТД» за її замовленням (а.с. 194-201). Дане технічне рішення покладено в основу обгрунтування її вимог за зустрічним позовом. Вказане технічне рішення, виготовлене на підставі технічного паспорта на будинок від 2009 року. За замовленням [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на будинок, який розташований за адресою: пров. Робітничий, 5, м. Ладижин, Вінницької області, станом на 31.07.2017 року. З копії останньої редакції технічного паспорту, вбачається, що до складу будинку, зазначеного літерою «А», входять: веранда «а1»; ганок «а2»; а також такі кімнати: кімната 1, площею 7 кв.м; кімната, 2 площею 12,4 кв.м, кімната 3, площею 18,8 кв.м; кімната 4, площею 10,3 кв.м.; кімната 5, площею 10 кв.м. При цьому видно, що між кімнатами 2 та 4 встанвлено перестінок, проходу з кімнат 1, 2 в інші кімнати немає. При цьому, кімната 1 зазначена як кухня, 5 - веранда. Загальна площа будинку складає 58,5 кв.м, житлова 41,5 кв.м. (а.с. 204-207). Обидві сторони спору визнають, що технічний паспорт на будинок, виготовлений станом на 31.07.2017 року, є таким, що відображає дійсне на даний час планування кімнат, їх площу. Раніше з обох входів в будинок була веранда, однак на даний час її немає, і вхід в кімнату 1 відбувається напряму з двору. Відтак, встановлено, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на технічному рішенні, яке виготовлене на підставі технічного паспорта, який дещо не відповідає дійсному плануванню та площам кімнат у будинку. Крім того, встановлено, що надане [PERSON] технічне рішення є необґрунтованим в частині відповідності запропонованого варіанту поділу будинку діючим будівельним нормам. Що підтверджується, зокрема, висновками проведених по справі експертиз. Оскільки, зокрема, за технічним рішенням одному співвласнику пропонується виділити кімнати, 3, 5, і частину кімнати 4 які в сукупності відповідають мінімальній площі відокремленої квартири. Проте, іншому співвласнику в такому разі залишаться кімнати 1 та кімната, що утвориться при обєднанні кімнати 2 і частини кімнати 4, які не можуть за діючими будівельними нормами бути відокремленою квартирою, так, як, зокрема, їх сукупна площа менша 30 кв.м, відсутня окрема кухня, враховуючи, що веранда відсутня і вхід в кімнату 1 відбувається одразу з двору, такий розподіл істотно порушує права іншого співвласника. Крім того, суд враховує, що [PERSON] наполягає, щоб саме їй залишилась частина будинку з кімнатами 3, 4, 5, оскільки вона ними користується, відмовляється від того, щоб їй були виділені кімнати 1 та 2 згідно запропонованого нею ж варіанту поділу. Відтак, суд відкидає як доказ можливості поділу будинку надане [PERSON] технічне рішення № 10/17.2017-ПЗ, виготовлене ТОВ «Енергосервіс ЛТД». При цьому, після виготовлення технічного паспорту на будинок станом на 31.07.2017 року, судом вживались заходи для повторного розяснення прав сторонам, зокрема, в судовому засіданні судом сторонам повторно було розяснено положення ст. 10, 11 ЦПК України, а також положення ч. 1 ст. 143 ЦПК України щодо порядку призначення експертизи, оскільки було встановлено, що для зясування обставин, що мають значення для справи, можуть мати значення спеціальні знання у галузі будівництва. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Клопотань від сторін щодо повторного призначення експертизи з урахуванням останньої редакції технічного паспорту на будинок, не надходило. Відтак, суд вважає недоведеними позовні вимоги [PERSON] про можливість поділу будинку на дві ізольовані квартири. Аналізуючи позовні вимоги [PERSON] суд дійшов висновку, що незважаючи на формулювання своїх вимог про необхідність винесення рішення, яким встановити порядок користування будинком, по суті позивач пропонує такий варіант користування, за яким просить виділити двом співвласникам окремі ізольовані квартири, тобто фактично провести поділ будинку. Проаналізувавши запропонований позивачем варіант поділу приміщень будинку для користування, суд виходить з такого. Встановлено, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на технічному рішенні № 10/17.2017-ПЗ, яке виготовлене ТОВ «Енергосервіс ЛТД» за замовленням [PERSON] на підставі технічного паспорта, діючого в останній редакції. Ретельно проаналізувавши вказане технічне рішення, суд вважає, що воно є необґрунтованим в частині відповідності запропонованого варіанту поділу будинку діючим будівельним нормам. Оскільки, зокрема, за цим технічним рішенням одному співвласнику пропонується виділити кімнати 1, 2, 4. А іншому співвласнику кімнати 3 і 5, при цьому кімната 3 є житловою, а кімната 5 верандою. Проте кімнати 3 і 5 не можуть бути відокремленою квартирою, оскільки їх загальна площа становитиме 28,8 кв.м. при мінімально необхідні згідно будівельних норм площі для однокімнатної квартири 30 кв.м. До того ж при такому варіанті, відсутня відокремлена кухня. А в квартирі, що складатиметься з кімнат 1, 2, 4 відсутня житлова кімната, площа якої більша за 15 кв.м, що також є порушенням норм ДБН. Тому позовні вимоги [PERSON] за запропонованим нею варіантом користування квартирою задоволенню не підлягають. Відтак, на підставі наданих сторонами доказів, єдиним можливим варіантом визначення порядку користування житловим будинком, суд вбачає варіант, який в цілому відповідає запропонованому варіанту у висновку експерта № 2793/2794/16-21 Вінницького відділення Київського НДІСЕ від 17.01.2017 року. Відповідно до якого одному із співвласників може бути виділено в користування кімнати, які за технічним паспортом від 31.07.2017 року відповідають: кімнаті 1, площею 7 кв.м та кімнаті 2 площею 12,4 кв.м. Іншому співвласнику кімнати, що згідно останнього технічного паспорту відповідають: кімнаті 3, площею 18,8 кв.м та кімнаті 5, площею 10 кв.м. Кімнату 4, площею 10,3 кв.м., залишити у спільному користуванні співвласників. При цьому, спільна кімната 4 може бути використана та облаштована співвласниками як кухня. Суд вважає, що певна невідповідність у площах кімнат, згідно висновку експерта, який враховував розміри кімнат, вказані у попередньому технічному паспорті, та вказані розміри кімнат згідно останньої редакції технічного паспорта, не впливають істотно на прийняття вказаного висновку експерта за основу визначеного судом варіанту, за яким можливо визначити порядок користування квартирою. Так само як не є перешкодою для визначення саме такого варіанту порядку користування квартирою і наявність на даний час перегородки між кімнатами 2 і 4, оскільки у такій перегородці, яка не є несучою конструкцією, і яку було добудовано власниками раніше, можливо влаштувати дверний проріз. Відповідно до встановленого порядку користування будинком, який склався на даний час між сторонами, за визначеного судом варіанту, [PERSON] в користування доцільно залишити кімнати 3 і 5, оскільки вона облаштувала ці кімнати для свого проживання і тривалий час користується ними. При цьому відповідно кімнати 1 та 2 передати в користування [PERSON] Для встановлення визначеного судом порядку користування будинком, необхідно влаштувати дверний проріз із кімнати 2 в кімнату 4. Обовязок по його влаштуванню суд вважає за необхідне покласти на [PERSON], оскільки вона тривалий час проживає в будинку, і їй виділяються в користування кімнати більші як за житловою так і за сукупною площею. При цьому, суд вважає, що дверний блок між кімнатами 2 та 4 має бути встановлено обома сторонами спільно. Та обставина, що площа кімнат, які передаються в користування [PERSON] є менша належної їй на праві власності площі, на думку суду, не порушує права сторін, так як право спільної часткової власності не припинено. Посилання представника позивача на те, що кожна із сторін може в подальшому добудувати приміщення до виділеної їй в користування частини будинку, не може бути враховано судом, при визначенні порядку користування житловим будинком, оскільки може бути визначено порядок користування лише фактично наявними приміщеннями. Посилання представника позивача на покази свідка [PERSON], який вказав, що виготовлені технічні рішення ТОВ «Енергосервіс ЛТД» відповідають діючим нормам ДБН, варіанти за технічними рішеннями не передбачають втручання в несучі конструкції, не спростовують висновків суду про неможливість розділити будинок між сторонами, виділивши кожному із співвласників відокремлену ізольовану частину. Зважаючи, зокрема, на те, що ці покази спростовуються висновками судово-будівельних експертиз. При цьому суд вважає непереконливими пояснення представника позивача про те, що свідок є кваліфікованим спеціалістом з двома вищими освітами, тому технічні рішення є правильними. Оскільки однією і тією ж організаціє, залежно від того хто замовляє роботу (позивач чи відповідач), було виготовлено різні технічні рішення, які істотно різняться між собою. Із технічних рішень вбачається, що вони виготовлені для виокремлення окремої частини будинку, а не для вирішення питання про встановлення порядку користування будинком. Натомість судово-будівельні експертизи, за висновками яких неможливо поділити будинок на дві ізольовані квартири, проводились досвідченим експертом із значним стажем експертної роботи, який має будівельно-технічну експертизу, попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідом неправдивого висновку, при цьому жодна із сторін не спростувала висновок експерта, а посилалась лише на те, що їм запропонований експертом варіант користування квартирою не підходить. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки кожній із сторін неможливо виділити відокремлену частину будинку із самостійним виходом (відокремлену квартиру), тому необхідно встановити порядок користування будинком між співвласниками відповідно до зазначеного вище варіанту, який суд вважає обґрунтованим та справедливим. Відтак, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем сплачено 487,2 грн. судового збору, сплачено за проведення експертизи 4404 грн. (а.с. 139). Крім того, при перевірці часу участі адвоката в судових засіданнях по даній справі, з урахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», обґрунтованим і підтвердженими є витрати на правову допомогу в розмірі 4920 грн.. Оскільки позов задоволено частково, позовна вимога за первісним позовом носить немайновий характер, тому з відповідача на користь позивача має бути стягнуто половину підтверджених судових витрат, що становить 4905,6 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial