Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою, в якій просить встановити факт, що її національність поляка та зобовязати внестизміни в актовий запис про одруження, де в графі національність нареченої вказати «полька». В обґрунтування заяви покликається на те, що вона народилася 27.11.1937 року у с.Верхомля Велика [PERSON] повіту Краківського воєводства ([PERSON]), її батько та матір також були уродженцями цього села та за національністю поляками. Вона також виховувався відповідно до польських традицій, виявляла почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою та іншими поляками, сповідує католицьку віру, підтримує стосунки із родичами-поляками. Між тим, в актовому записі про її одруження національність вказано «українка». Проте, насправді за національністю вона є полькою. Необхідність встановлення вище зазначеного факту заявник мотивує тим, що від цього залежить виникнення, зміна або припинення її особистих немайнових, а в подальшому, можливо і майнових прав. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] заяву підтримав, покликаючись на мотиви такої, яку просить задовольнити. Заінтересована особа - Залізничний районний в м.Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не направило в судове засідання свого представника, при цьому до суду подано заяву за підписом начальника відділу, в якій вона просить проводити розгляд справи за відсутності їхнього представника, що суд вважає за можливе. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Зі змісту ст.3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав. Згідно зі ст.234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України). За змістом ч.2 ст.256 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що заявник народилася 27.11.1937 року в с.Верхомля Велика [PERSON] повіту Краківського воєводства ([PERSON]), її батьками значаться [PERSON] та [PERSON], відомості про національність батьків відсутні(а.с.4). При укладенні шлюбу із [PERSON] 07.09.1957 року заявник змінила дівоче прізвище на «Мандзюк» (а.с.3. [PERSON] 18.05.2016 року зверталась із заявою в Залізничний районний в м.Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про внесення виправлень до актового запису про її одруження, а саме про виправлення у відомостях про наречену національність з «українка» на «полька», проте отримала відмову з мотивів того, що відсутні підтверджуючі відомості, які б засвідчили приналежність заявника до польської національності, при цьому питання щодо зміни національності не належить до компетенції відділів державної реєстрації актів цивільного стану (а.с.5). Також витягом зі свідоцтва про народження підтверджується, що [PERSON] ([PERSON]), народилася 27.11.1937 року в с.Вєрохомля Вєлька, та її батьками є [PERSON] ([PERSON]) та [PERSON]. Із заяви вбачається, що [PERSON] звернулася до суду із проханням встановити її національність «полька», оскільки її батьки за національністю «поляки», з метою отримання певних пільг та гарантій, які надаються [PERSON] громадянам України польського походження. Згідно зі ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Національність - національна ідентичність, належність особи до певної нації (або іншої етнічної групи (спільності), яка визначається як відмінними особливостями етнічної групи (мова, звичаї і традиції, культура, фізіологічні риси (належність до певного типу тощо), яких дотримується особа, так і особистим почуттям належності до етнічної спільності - почуттям національної ідентичності. З метою гарантування національним меншинам права на вільний розвиток прийнято Закон України «Про національні меншини в Україні». У відповідності до ст.3 вказаного Закону до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. За змістом положень ст.11 громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Згідно з приписами ст.300 Цивільного Кодексу України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27 січня 1999 року, втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», і з того часу в законодавстві України відсутні норми, якими передбачаються настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових прав в залежності від національності особи. Проте, навіть якщо існує гнучкість чи суперечність стосовно правильного тлумачення закону, чи порядку зміни національності, безперечним є те, що право особи на збереження своєї національності, як і право на її зміну, визнається законодавством України. Відповідно до абз.3 п.1 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановити факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Зі змісту п.2.13.2 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011 року, затверджених Міністерством юстиції України 14.01.2011 року №55/18793 на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи родичі заявника ідентифікували себе як поляки, відвідували костел, святкували усі релігійні свята в польських традиціях, вільно володіли польською мовою, відносили себе до польської громади. Сам заявник також виховувалася відповідно до польських традицій, виявляла почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою та іншими поляками, підтримує відносини з родичами, які мешкають в [PERSON], володіє польською мовою. Встановлення факту національної ідентичності заявнику необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав - підтвердження польського походження його роду, цей факт має юридичне значення, оскільки громадянам України польського походження надаються окремі пільги та гарантії, а ситуація що склалась, може позбавити заявника права скористатись вказаними правами. Виходячи із наведеного, суд вважає, що не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених заявником у заяві, вони підтверджені письмовими доказами, тому суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є підставною і підлягає задоволенню.

Outcome: approved