Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верховинського районного суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до [PERSON]. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що одружилася з відповідачем 18.10.2014 року. Від спільного проживання у них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Причиною звернення до суду стало те, що вона втратила почуття любові та поваги до чоловіка, який приділяє більше уваги своїм друзям ніж сімї, і який останнім часом почав зловживати алкоголем і в стані алкогольного спяніння вчиняти скандали. ЇЇ намагання зберегти сімю, не дали позитивного результату, подружні стосунки вони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Дитина зростає в напруженій атмосфері, а тому просить шлюб розірвати, дитину залишити на проживання з нею, так як вона зможе забезпечити їй нормальні умови для розвитку та проживання. Відповідач не надає допомоги на утримання дитини в повній мірі, не забезпечує сімю належним чином, зароблені гроші, витрачає на алкоголь. Всі витрати по утриманню дитини, несе вона сама. Чоловік офіційно не працює, заробляє на будівництві за приватними замовленнями. Вона на даний час не працює, перебуває у скрутному матеріальному становищі, самостійно утримує дитину, а тому має право на її утримання від чоловіка. Просить постановити рішення про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн., а на своє утримання по 450 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] додатково суду пояснила, що в період спільного проживання з відповідачем, він приходив додому пізно і в стані алкогольного спяніння, а також її бє, тому спільно проживати не може і перейшла проживати до своєї матері, а тому просить шлюб розірвати. В частині позову про стягнення аліментів свої позовні вимоги частково змінила, просить стягнення аліментів на утримання дитини проводити в розмірі по 500 грн. щомісячно та на своє утримання по 450 грн. щомісячно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що він не бажає розірвання шлюбу, а також немає можливості сплачувати аліменти в такому розмірі як просить позивачка, а в зменшеному розмірі. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов в частині розірвання шлюбу, а також змінені позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років підлягає задоволенню. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. У судовому засіданні встановлено, що подружжя разом не проживає, спільного господарства не ведуть, позивачка настоює на розірванні шлюбу, а відповідач позовні вимоги заперечує, однак сам відповідач не заперечив про те, що він працює без оформлдення трудового договору по просьбі громадян, виконуючи різні роботи, а також і те, що до відповідачки застосовував фізичну силу та вчинялися в сімї скандали. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки та її неповнолітньої дитини, а тому шлюб слід розірвати. Що стосується визначення місця проживання дитини, то відповідно до ч 1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У даному випадку спору щодо визначення місця проживання дитини не має, а тому місце проживання дочки слід визначити з матірю. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком народженої позивачкою дочки [PERSON], [INFO] (а.с.7) і не бере жодної участі в утриманні дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З пояснень позивачки встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований, однак працює на будівництві на приватні замовлення і отримує доходи, рівень яких є достатнім для того щоб утримувати дитину. Тому, у відповідності до ст.184 СК України доцільно визначити йому аліменти в твердій грошовій сумі. Виходячи з наведених позивачкою доводів, величини прожиткового мінімуму встановленого законодавчо, потреб дитини, соціально економічного стану, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини слід визначити в сумі по 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття починаючи з моменту подачі позовної заяви до суду. Відповідно до ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності та на час здійснення догляду за дитиною до досягнення трьох років. Частиною 4 даної статті передбачено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дочкою [PERSON], [INFO], до досягнення нею трирічного віку, а отже має право на отримання від відповідача матеріальної допомоги (аліментів), які той добровільно не надає, що позивачка підтвердила в судовому засіданні. Суд вважає, що відповідач [PERSON] може надавати матеріальну допомогу (аліменти) на утримання своєї дружини [PERSON] на час перебування її у відпустці по догляду за дочкою [PERSON], до досягнення нею трирічного віку, оскільки він є здоровим, працездатним, працює на будівництві та інших роботах за приватними замовленнями та має певні доходи. Виходячи з пояснень позивачки, величини прожиткового мінімуму встановленого законодавчо, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дружини може бути визначений в сумі 450 грн. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного, ст.ст. 84, 104, 110, 112, 113, 160, 180, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved