Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON]., в якому просив суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу від 15.08.2016 року квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у справі є сином [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] помер 21.07.2015 року. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS], яка була придбана батьками під час шлюбу. Отже частка батька в порядку ст. 60 СК України складає ? частина квартири, інша ? частина квартири належить матері. Після смерті батька позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. З аналогічною заявою звернулась дружина померлого [PERSON] Син спадкодавця [PERSON] звернувся з заявою про відмову у прийняття спадщини після померлого [PERSON] на користь його дружини [PERSON] Оскільки після смерті [PERSON] залишилося три спадкоємця за законом першої черги, то позивачу повинно належати 1/6 частина квартири [ADDRESS]. 02.09.2016 року зясувалося, що вищезазначена квартира була продана 15.08.2016 року на підставі договору купівлі-продажу гр. [PERSON] Позивач вважає, що у звязку з продажем [PERSON] квартири значно були порушені його права, у звязку з чим він вимушений був звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлений позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, які викладені у рішенні вище. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 21.11.2016 року в судовому засіданні позов [PERSON] не визнали, просили у його задоволенні відмовити, надали письмові заперечення, в яких зазначили про те,що позивач не отримав свідоцтва про право на спадщину, а отже його права при укладанні договору купівлі-продажу порушені не були. Крім того зазначили, що зміст договору купівлі-продажу не суперечить вимогам ЦК України, дієздатність сторін договору була перевірена нотаріусом при укладанні договору, волевиявлення учасників було вільним, реальні наслідки правочину настали. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що підставою набуття права власності на частину квартири є реєстрація такого права у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину. Позивач таке свідоцтво не отримав. Отже, позивач не є власником частини квартири, а відтак його згода на розпорядження майном не потрібна. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала заяву з проханням справу розглянути у її відсутність. 3-тя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся, про причину неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими. В судовому засіданні було встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2002 року [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS]. ( а.с. 90) На момент придбання у власність вищезазначеної квартири [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ( а.с. 103) Частиною 3 ст. 368 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, придбане подружжям під час шлюбу, являється їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 60 СК України майно, яке придбало подружжя під час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав по уважній причині самостійного заробітку (доходу). Отже, квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя Балабай, а тому належить [PERSON] та [PERSON] по ? частині кожному. 21 липня 2015 року [PERSON] помер. ( а.с. 6) З його смертю відкрилася спадщина у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. Згідно відповіді приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] від 20.07.2016 року №455/02-14, після смерті [PERSON], який помер 21.07.2015 року, за життя мешкав у [ADDRESS], 30.07.2015 року була заведена спадкова справа №41/2015. В матеріалах спадкової справи наявні наступні заяви: заява про прийняття спадщини, подана дружиною спадкодавця, [PERSON], 30.07.2015 року; заява сина спадкодавця, [PERSON], про відмову від спадщини на користь дружини спадкодавця [PERSON], заява подана 30.07.2015 року; заява про прийняття спадщини, подана сином спадкодавця, [PERSON], 08.09.2015 року. Будь-яких заяв від інших спадкоємців [PERSON] не надходило. (а.с. 7) Згідно вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (частина 1 ст. 1261 ЦК України). Отже, після померлого [PERSON] залишилося три спадкоємця за законом першої черги. У ч. 1 ст. 1226 ЦК України зазначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах, а ч. 1 ст. 1267 ЦК України передбачає, що частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом являються рівними. Таким чином, частка кожного із спадкоємців після померлого [PERSON] складає 1/6 частина квартири [ADDRESS]. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Отже, позивачу [PERSON] належить на праві власності 1/6 частина квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 21.07.2015 року. Разом з тим, в судовому засіданні було встановлено, що 15.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], відповідно до якого [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла у власність двокімнатну квартиру №20, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Богомольця Академіка, буд. №11. ( а.с. 82) Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Позивач [PERSON] просить визнати недійсним вищезазначений договір купівлі-продажу оскільки він, як власник частини житла, яку успадкував після смерті батька, не давав згоди на її продаж. Частиною 1 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ст. 203 ЦК України). Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] не мав наміру щодо продажу частини квартири, що належить йому на праві власності в порядку спадкування за законом, не надавав згоди щодо продажу квартири як її співвласник та не надавав відповідного доручення гр. [PERSON] щодо продажу квартири, суд вважає що договір купівлі-продажу від 15.08.2016 року укладений з порушення вищезазначених норм закону, а тому повинен бути визнаний недійсним. У звязку з тим, що справа доведена до суду з вини відповідачів, з них на підставі вимог ст.. 88 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного і

Outcome: approved