Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з вказаним вище позовом, в якому просить суд скасувати заборону на відчуження та арешт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивачка обґрунтувала наступним: 15 вересня 2008 року між Акціонерним Комерційним Банком «Європейський» (далі - Відповідач) та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 030-в/03.03 під заставу нерухомого майна, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит на строк до 14.09.2011 року. 15 вересня 2008 року для забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним Кредитним договором, між АКБ «Європейський» та [PERSON] був укладений іпотечний договір, згідно з умовами якого в іпотеку було надане нерухоме майно, що належить до житлового фонду, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 142,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до інформації з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 11.03.2014 року, на квартиру [ADDRESS] накладено заборону відчуження на підставі Іпотечного договору від 15.09.2008 року. 15 травня 2009 року, між АКБ «Європейський» та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк Володимирський» було укладено Договір по заміну іпотекодержателя (відступлення права вимоги) за Кредитним договором № 030-в/03.03, в результаті чого, АКБ «Європейський» втратив своє право на звернення стягнення на майно іпотекодавця та стягнення коштів з боржника. 29 листопада 2010 року, ухвалою Біляївського районного суду Одеської області по справі № 2-1839/10, було визнано та затверджено мирову угоду між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк Володимирський», якою врегульовано порядок погашення боргу. Таким чином, на даний час у Відповідача не має грошових та будь-яких інших вимог до Позивача. До судового засідання сторони не з'явилися, від представника позивача надійшла зава про розгляд справи в його відсутність заочно, позов підтримує та просить його задовольнити повністю, інші учасники про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутністю до суду не надходтло. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача та третіх осіб. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як випливає із матеріалів справи, 15 вересня 2008 року між Акціонерним Комерційним Банком «Європейський» (далі - Відповідач) та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 030-в/03.03 під заставу нерухомого майна, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит на строк до 14.09.2011 року. 15 вересня 2008 року для забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним Кредитним договором, між АКБ «Європейський» та [PERSON] був укладений іпотечний договір, згідно з умовами якого в іпотеку було надане нерухоме майно, що належить до житлового фонду, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 142,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до інформації з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 11.03.2014 року, на квартиру [ADDRESS] накладено заборону відчуження на підставі Іпотечного договору від 15.09.2008 року. 15 травня 2009 року, між АКБ «Європейський» та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк Володимирський» було укладено Договір по заміну іпотекодержателя (відступлення права вимоги) за Кредитним договором № 030-в/03.03, в результаті чого, АКБ «Європейський» втратив своє право на звернення стягнення на майно іпотекодавця та стягнення коштів з боржника. 29 листопада 2010 року, ухвалою Біляївського районного суду Одеської області по справі № 2-1839/10, було визнано та затверджено мирову угоду між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк Володимирський», якою врегульовано порядок погашення боргу. На підставі вищевикладеного, на даний час у Відповідача не має грошових та будь-яких інших вимог до Позивача, але арешт накладений на іпотечне майно не знятий. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» вказано, що взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до статті 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Відповідно до ст. ст. 317 та 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі вищевикладеного. Частиною 1 ст. 316 ЦК України зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, у разі наявності обтяжень за № 7916182 від 15.09.2008 року та № 10334249 від 07.10.20010 року на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 08.08.2006 року, а підставою обтяження був Іпотечний договір від 15.09.2008 року, у [PERSON] є перешкода у здійсненні нею на свій розсуд права власності, володіння та користування вищевказаною квартирою. Відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 3-4, 6-8, 10, 15, 59-60, 110, 208-209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved