Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , орган опіки та піклування адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради про усунення перешкод у праві користуванні власністю шляхом виселення з житлового приміщення. В обґрунтування поданої заяви позивач [PERSON] зазначила, що 3/4 будинку за адресою: [ADDRESS] , належить їй та 1/4 частина [PERSON] на підставі спільної сумісної власності. Відповідач [PERSON] без жодних правових підстав проживає у належному їй будинку. Наголошувала, що відповідач не зареєстрована в будинку, в його ремонті, утриманні, оплаті комунальних послуг участі не бере, відмовляється звільнити житло, систематично порушує правила співжиття. Посилаючись на ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321, ч. 1 ст. 383, 391 ЦК України усунути перешкоди у праві користуванні будинком за адресою: [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] , [INFO] . Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. [PERSON] та її представникв судовому засіданні позов не визнали, зазначали, що відповідач є дружиною [PERSON] , якому належить 1/4 частина зазначеного будинку, а тому відповідач має усі законні підстави для користування житловим приміщенням, як член сім`ї власника. [PERSON] з`являвся в судові засідання, позов не визнав, зазначав, що є співвласником будинку за адресою: [ADDRESS] , а тому його дружина має усі законні підстави для користування житловим приміщенням. Представник органу опіки та піклування адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради в судове засідання не з`являлася, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] належить на підставі права власності 3/4 будинку за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] 1/4 частина зазначеного будинку, що підтверджується рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2016 року, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 230947579 від 04.11.2020 року, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 91749971 від 12.07.2017 року. Відповідно до довідки № 064001 від 01.10.2020 року у будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] неодноразово зверталась із заявами до Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про спричинення їй [PERSON] тілесних ушкоджень, що підтверджується листами Індустріального відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області № 45.2/19972д від 04.08.2020 року, № 45.2/3027д від 06.02.2020 року. Позивачем також надано акт судово-медичного обстеження № 3039 від 01.10.2018 року згідно якого, позивачу [PERSON] завдано легких тілесних ушкоджень. Акт не містить будь-яких посилань про спричинення цих ушкоджень відповідачем [PERSON] . Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2021 року закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , [INFO] ,на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи від 03.08.2021 рокуу будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровано [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Статтею ЖК УРСР установлено, що членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до частини першої статті 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ними, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичними порушеннями правила співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського спливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснив, що при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, тощо. З огляду на викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов висновку про те, що позивач не довів, що звернення до правоохоронних органів спричинені саме порушенням відповідачу правил співжиття, не надав доказів притягнення відповідачів до відповідальності, а також того, що по відношенню до відповідача раніше вживалися заходи попередження або громадського впливу, але вони не дали позитивних результатів. Крім того, не доведено, що ушкодження здоров`я позивача спричинені саме неналежною поведінкою відповідача та порушенням нею правил добросусідства. Посилання на те, що відповідач не оплачує комунальні послуги не є підставою для її виселення, оскільки це не перешкоджає позивачу звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення витрат на сплачені житлово-комунальні послуги. Зважаючи на зазначені обставини суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог [PERSON] , тому в задоволенні позовних вимог варто відмовити.

Outcome: dismissed