Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з відповідним позовом, у якому після його уточнення просить визнати нікчемною довіреність від 09.08.2010 року, яка була оформлена від її імені на ім'я [PERSON] та посвідчена приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 09.08.2010 року; визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 21.08.2010 року, укладений від її імені та імені [PERSON] за довіреністю [PERSON] та [PERSON], що був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 21.08.2010 року за № 1696 та зареєстрований 21.08.2010 р. Харківським міським БТІ; витребувати квартиру [ADDRESS] з чужого незаконного володіння у [PERSON]; привести сторони до первісного стану, який існував станом на 21.08.2010 року, анулювавши правову реєстрацію квартири [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON]; визнати право власності на ? частину квартири [ADDRESS] за нею; зобов'язати приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] повернути їй документи, на підставі яких був укладений договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 21.08.2010 року від її імені та імені [PERSON] за довіреністю [PERSON] та [PERSON]; визнати нікчемною довіреність від 22.03.2011 року, яка була оформлена від її імені на ім'я [PERSON], та посвідчена приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 22.03.2011 року за № 576. У свою чергу [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, у якої після її уточнення просить визнати нікчемною довіреність від 09.08.2010 року, яка була оформлена від її імені на ім'я [PERSON], посвідчена приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 09.08.2010 року; визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 21.08.2010 року, укладений від її імені та імені [PERSON] за довіреністю [PERSON] та [PERSON], що був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 21.08.2010 року за № 1696 та зареєстрований 21.08.2010 р. Харківським міським БТІ; витребувати квартиру [ADDRESS] з чужого незаконного володіння у [PERSON]; привести сторони до первісного стану, який існував станом на 21.08.2010 року, анулювавши правову реєстрацію квартири [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON]; визнати право власності на ? частину квартири [ADDRESS] за нею; зобов'язати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] повернути [PERSON] документи, на підставі яких був укладений договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 21.08.2010 року від її імені та імені [PERSON] за довіреністю [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали свої позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі, вказуючи на те, що позивачка та її сестра [PERSON] ніяких дій стосовно відчуження спірної квартири не здійснювала, волевиявлення її та її сестри на укладання договору купівлі-продажу зазначеної квартири не було. Укладені договори купівлі-продажу від 21.08.2010 року, 22.12.2010 року та 04.11.2001 року вважає незаконними, оскільки вони були укладені з порушенням норм законодавства України та її законних прав як власника квартири, оскільки при підписані договору присутня не була, свого підпису на договорі не ставила та не уповноважувала нікого продавати квартиру, згоди на продаж квартири нікому не давала, довіреність будь-якій іншій особі на продаж квартири не надавала, грошових коштів за продаж квартири також не отримувала. В судовому засіданні [PERSON] підтримала свою зустрічну позовну заяву та просили її задовольнити в повному обсязі, надавши показання, аналогічні показанням сестри [PERSON] Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином, у своїх заявах на адресу суду просять слухати справу у їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового розгляду повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання з'явився, проти задоволення первинного та зустрічного позовів заперечував, посилаючись на те, що [PERSON] придбав спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу у законного власника [PERSON], за яким вона була зареєстрована. Вимоги п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України дають можливість власнику витребувати майно безпосередньо у того набувача, який придбав його у особи, що не мала право його відчужувати. При чинному договору купівлі-продажу можливість позбавити власності особу, яка придбала цю власність по такому договору, законом не передбачена. Факт добровільної передачі позивачами документів на спірну квартиру та своїх паспортів іншій особі, який, на думку представника [PERSON], доказаний у кримінальному провадженні ті відображений у вироку суду, є нічим іншим ніж виявленим власником волі на передачу спірної квартири іншій особі, а тому виключає можливість її витребування. Позивачами також не надано доказів, які б свідчили про те, що [PERSON] знав або міг знати, що [PERSON] набув квартиру незаконно та не мав права її відчужувати. Відповідач та треті особи - приватні нотаріуси ХМНО [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, просять слухати справу у їх відсутності. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлені первинний та зустрічний позови підлягають задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Статтями 10, 11, 58, 60, 179 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі ч. 1 п. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. В судовому засіданні з достовірністю встановлено наступне. 18.11.2011 року Київським РВ ХМУ ГУМВС в Харківській області була порушена кримінальна справа за фактом шахрайства за заявою [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON] стосовно незаконного розпорядження належної позивачам квартири. Слідчим відділом Київського РВ ХМУ ГУМВС в Харківській області було встановлено, що [PERSON], підробила паспорта громадянина України на ім'я [PERSON], який остання втратила у 2007 році (постанова Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС в Харківській області про відмову в порушенні кримінальної справи), на підставі якого оформила 09.08.2010 року довіреність від її імені на своє ім'я у приватного нотаріуса Харківського міського округу [PERSON], згідно якої від її імені мала право розпорядження частиною квартири [ADDRESS], В той же день [PERSON], скориставшись паспортом громадянки України на ім'я [PERSON], шляхом підробки її паспорта громадянина України, оформила 09.08.2010 року довіреність від її імені на ім'я [PERSON] у приватного нотаріуса Харківського міського округу [PERSON] на право розпорядження її частиною квартири [ADDRESS]. 20 серпня 2010 року [PERSON], діючи від імені [PERSON] за довіреністю, отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом в Десятій Харківській Державній нотаріальній конторі на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. 20 серпня 2010 року [PERSON], діючи від імені [PERSON] за довіреністю, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом в П'ятій Харківській Державній нотаріальній конторі на 1/6 частину квартири [ADDRESS]. 21 серпня 2010 року [PERSON], діючи від імені позивача та від імені [PERSON] за довіреністю продала належну їм квартиру [ADDRESS] своїй доньці [PERSON], уклавши договір купівлі-продажу зазначеної квартири та посвідчивши його у приватного нотаріуса Харківського міського округу [PERSON]. В договорі купівлі-продажу вказано, що продаж квартири було вчинено нібито за 276500,00 (двісті сімдесят шість тисяч п'ятсот) гривень 00 копійок (що на момент укладання договору складало в еквіваленті 35000,00 доларів США). 21 грудня 2010 року [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] [PERSON], уклавши договір купівлі-продажу зазначеної квартири та посвідчивши його у приватного нотаріуса Харківського міського округу [PERSON]. В договорі купівлі-продажу вказано, що продаж квартири було вчинено нібито за 199077,50 (сто дев'яносто дев'ять тисяч сімдесят сім) гривень 50 копійок, (що на момент укладання договору складало в еквіваленті 25000,00 доларів США) В ході досудового слідства Київським РВ ХМУ ГУМВС в Харківській області було встановлено що 22 грудня 2010 року [PERSON] отримала гроші в борг у розмірі 25000,00 доларів США у [PERSON] на один рік. На вимогу [PERSON] та на прохання [PERSON] замість договору позики грошей, [PERSON] та [PERSON] оформили договором купівлі-продажу. 04.11.2011 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу зазначеної квартири за 80000 гривень, посвідчивши його у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Вироком Київського районного суду м.Харкова від 05.03.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12.09.2013 року, [PERSON] [INFO] була визнана винною та засуджена за ст.ст.190 ч.3, 4, 358 ч.2, 3КК України, та їй було призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією належного їй майна. Вироком суду встановлено, що [PERSON] та її сестра, [PERSON], ніяких дій стосовно відчуження квартири не здійснювали, остання перебувала з 23 березня 2007 року по 2012 рік в місцях позбавлення волі. Їх волевиявлення на укладення договору купівлі-продажу зазначеної квартири не було взагалі. По кримінальній справі, на підставі постанов слідчого СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС в Харківській області [PERSON] були проведені почеркознавчі та будівельно-технічна експертизи. Відповідно до висновку №562 від 19.12.2011 року експерта експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Харківській області, підпис від імені позивача в довіреності від 09.08.2010 року на ім'я [PERSON] у приватного нотаріуса Харківського міського округу [PERSON] була виконана [PERSON], а підпис від імені [PERSON] в довіреності від 09.08.2010 року на ім'я [PERSON] у приватного нотаріуса Харківського міського округу [PERSON] також була виконана [PERSON]. Відповідно до висновку №12084 судової будівельно-технічної експертизи від 21.12.2011 року, який був виготовлений експертом Харківського Науково-дослідним інститутом судових експертиз ім.М.С.Бокаріуса [PERSON], ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 407709 грн. Укладені договори купівлі-продажу від 21 серпня 2010 року, 22 грудня 2010 року та від 04.11.2011 року суд вважає незаконними, оскільки вони були укладені з порушенням норм законодавства України та моїх законних прав як власника квартири, оскільки при підписанні договору справжній власник квартири присутній не був, свого підпису на договорі не ставив та не уповноважувала нікого продавати квартиру. Як стверджували позивачі в ході судового засідання, бажання продати свою квартиру вони ніколи не мали та не мають, згоди на продаж своєї квартири нікому не давали, довіреність будь-якій іншій особі на продаж квартири не надавали, грошових коштів за продаж квартири також не отримували. Частин а 3 статті 203 ЦК України передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу є підставою недійсності правочину. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згідно зі ст. 228 Цивільного кодексу України нікчемним є правочин, що порушує публічний порядок, зокрема який спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини та громадянина, незаконне заволодіння майном фізичної особи. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Натомість, в порушення вимог законодавства, під час укладення вищезазначенного договору купівлі-продажу квартири від 21 серпня 2010 року не були додержані вимоги ст. ст. 658, 203 Цивільного кодексу України та цей правочин був спрямований на незаконне заволодіння майном, що належить [PERSON] та [PERSON] на праві сумісній власності, адже згоди на укладення таких договорів власник не давала та договору відчуження квартири не підписувала. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними майно може бути витребувано від особи, яка не є сторонні недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. За правилами п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно пункту 2 частини 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знаті (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння. Квартира [ADDRESS] , яка належала позивачу та її сестрі, [PERSON], була відчужена не з їх волі. Стаття 11 ЦПК України закріплює принцип диспозитивності цивільного процесу, ч. 1 зазначеної статті вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З положення цієї статті також випливає, що суд, за загальним правилом, не повинен виявляти ініціативи у збиранні доказів, про докази, їх кількість та якість повинні піклуватися сторони, оскільки саме на них законом покладений обов'язок доказування суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд, знову таки, тільки сприяє сторонам у витребуванню таких доказів.

Outcome: approved