Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, [PERSON], [PERSON], у якому просила визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. [PERSON], [PERSON] звернулися до Приморського районного суду м. Одеси із зустрічним позовом, у якому просили вселити [PERSON], його неповнолітнього сина - [PERSON], [PERSON], її неповнолітнього сина - [PERSON], у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] не перешкоджати [PERSON], його неповнолітньому сину - [PERSON], [PERSON], її неповнолітньому сину - [PERSON], проживати у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS]; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 96 000 грн. та судові витрати у рівних частинах. Позові об'єднані у одне провадження. За клопотанням [PERSON], [PERSON] позовні вимоги про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 96 000 грн. виділені в окреме провадження. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує вимогами ст.ст.71, 72, 163 ЖК України про тимчасову відсутність відповідачів у квартирі [ADDRESS] більш шести місяців без поважних причин. [PERSON] та [PERSON] свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що [PERSON] ні є належним позивачем, оскільки ні є власником квартири, а відповідно до ст.168 ЖК України, договір найма, що укладений як на невизначений строк так і на визначений строк, може бути розірваний за вимогою наймодавця, тобто власника квартири. На думку [PERSON], [PERSON], оскільки вони є членами сім'ї [PERSON], то їх можуть визнати особами, що втратили право користування житлом на підставі ст.405 ЦК України. В зустрічному позові [PERSON] та [PERSON] посилаються на неправомірні дії [PERSON], яка за допомогою [PERSON] незаконно виселили їх із будинку та створили усі умови для того, щоб вони не потрапили до житлового помешкання. У судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали свої позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] заперечували. [PERSON], [PERSON] та їх представник у судовому засіданні просили у задоволенні позову [PERSON] відмовити, їх зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Треті особи: [PERSON] та її представник, [PERSON], у судовому засіданні просили задовольнити позов [PERSON], у задоволені зустрічного позову [PERSON], [PERSON] відмовити. Представник третій особи: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши доводи, думку та пояснення сторін по справі, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає позовні вимоги [PERSON] недоведеними, необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню, а позовні вимоги [PERSON], [PERSON] підлягають задоволенню. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та ЖК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Одеській товарній біржі 07 червня 1994 року, належить [PERSON]. 31 березня 2007 року [PERSON] склав нотаріально посвідчений заповіт на ім'я [PERSON]. Між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] були укладені договори про здачу житлового приміщення в піднайм, а саме: договір від 19 червня 2008 року №27, укладений між [PERSON] та [PERSON], та договір від 19 червня 2008 року №26, укладений між [PERSON] та [PERSON] (нині [PERSON].). 26 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. [PERSON] просить суд на підставі ст.72 ЖК України визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності їх понад встановленого строку, який визначений ч.1 ст.71 ЖК України. При цьому, [PERSON] не надала доказів тому, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] добровільно, без поважних причин залишили дане помешкання. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Статті 71 та 72 ЖК України, на які посилається позивачка як на підставу свого позову, передбачають визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в судовому порядку, якщо будуть надані докази не проживання в спірному приміщенні понад шість місяців без поважних причин. Відповідно до положень частини 1 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Тимчасова відсутність особи повинна бути безперервною, та за визначеним частиною 1 статті 71 ЖК України загальним правилом не повинна перевищувати шести місяців. Початок спливу часу відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Епізодична поява особи в жилому приміщенні лише для виду з метою його утримання не може розглядатися як повернення, що перериває сплив шестимісячного строку. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК України). У разі розгляду такого спору встановленню підлягають причини відсутності особи понад шість місяців в жилому приміщенні. Особа підлягає визнанню такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у разі доведеності не користування приміщенням понад шість місяців без поважних причин. Позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу того, що відповідачі без поважних причин не проживають у житловому приміщенні. Проте в матеріалах справи є заява [PERSON] до Приморського РВ ОМУ ГУМВД України в Одеській області, у якій зазначено, що [PERSON] та [PERSON] не мали можливості потрапити до спірного житлового приміщення через дії позивачки [PERSON] В зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст.396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Оскільки [PERSON] та [PERSON] не визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням, то вони мають право вимагати їх вселення та вимагати усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. [PERSON] та [PERSON] зазначили про те, що їх не допускають до житлового приміщення з 2013 року. Проти цього не заперечують [PERSON], [PERSON], оскільки вважають, що [PERSON] та [PERSON] втратили право користування житловим приміщенням. В зв'язку з чим, [PERSON] та [PERSON] перешкоджають позивачам по зустрічному позову проживати в спірному приміщенні. З цих підстав, суд приходить до висновку про те, що зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved