Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] і просить: визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по вул. Шкільна, будинок № 11, с. Бобрик, Роменського р. Сумської обл. та стягнути з відповідачів в солідарному порядку, на користь позивача, судові витрати. В обґрунтування позову вказано, що [PERSON] зареєстрована і проживає [INFO] 21 серпня 1991 року вона уклала шлюб з [PERSON] і за час шлюбу, 7 лютого 1994 року народилася донька - [PERSON] Під час шлюбу з відповідачем, за спільні кошти подружжя, вони придбали житловий будинок № 11 по вул. Шкільна в с. Бобрик Роменського р. На момент укладення договору купівлі-продажу від 22.11.2000 року вона була відсутня, хоча з відповідачем вони попередньо домовилися, що право власності на будинок, буде зареєстроване за нею, чоловіком та дитиною в рівних частинах, тобто по 1/3 частині. Всупереч домовленості [PERSON] зареєстрував будинок на себе та на доньку по ? частині, при цьому позбавивши її права на її частку нерухомого майна. 25 вересня 2002 року [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянку загальною площею 0,1184 га, розташовану по вул. Шкільній 11 в с. Бобрик Роменського р. 11 грудня 2012 року шлюб між ними був розірваний. З довідок КП «Роменське МРБТІ», за 2016 рік, вона дізналася, що право власності на будинок зареєстровано на двох осіб, а саме за [PERSON] ? частина та за [PERSON] ? частина. Загальна вартість нерухомого майна станом на 13 травня 2016 року становить 188272 грн. Виходячи з норм цивільного та сімейного законодавства України вважає, що має право на 1/3 частину житлового будинку № 11 по вул. Шкільна в с.Бобрик Роменського р. Сумської обл., вартість якої становить 62757 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримала і просила задоволити. Суду пояснила, що з відповідачами жили сім'єю, проте з чоловіком стосунки не склалися і вони розлучилися. Коли купували квартиру, вони з чоловіком продали спільно приватизовану квартиру № 50 в б. № 84 по вул. Київська в м.Ромни Сумської обл., в якій всі члени сім'ї мали по 1/3 частини квартири, вона, донька і колишній чоловік. За спільні кошти, в тому числі за кошти від продажу квартири, придбали будинок № 11 по вул. Шкільна в с. Бобрик Роменського р. Коли купували будинок, вона присутня не була, договором займався чоловік. Вона думала що чоловік все оформить на них трьох, тобто на себе, дружину і доньку, як було визначено право власності на квартиру. Між нею та чоловіком була саме така домовленість і вона не знала що чоловік оформив будинок лише на себе та дочку. Дізналася вона про те, що будинок придбаний на чоловіка і на доньку вже після розлучення, десь в 2013 чи 2014 році, точно не пам'ятає. Здається це було тоді, коли відключили в їх будинку постачання газу. Колишній чоловік з першого дня після розлучення перестав жити в цьому будинку, вивіз усі речі. Чоловік їй говорив, що її тут не має нічого і щоб вона йшла жити до мами. Гараж будували в період спільного проживання, під час шлюбу, збудували гараж швидко, робив сусід, вона ще готувала обіди. В судове засідання відповідач [PERSON]\~ не прибув,\~ забезпечив явку представника. \~ Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вважав його безпідставним і просив відмовити в його задоволенні.\~ Суду пояснив, що\~\~позивач не надала доказів на підтвердження того, що будинок був придбаний за спільні кошти подружжя, а відповідно не довела цієї обставини, хоча зобов'язана довести, що будинок придбаний за спільні кошти подружжя. Натомість відповідач [PERSON] придбав даний будинок за свої особисті кошти. Крім цього, позивач пропустила строк позовної давності, оскільки мала б дізнатися про укладення договору купівлі-продажу лише на колишнього чоловіка та дочку з часу укладення договору, тобто з 2000 року. \~Тим більше, що вона мала знати, що без її особистої присутності, та без підписання хоча б якихось документів, договір купівлі-продажу нерухомого майна на її користь не міг би бути укладеним. Навіть якщо суд дійде висновку про правильність вимог позивача, позов може бути задоволений лише частково, не на 1/3 частку, як просить позивач, а на 1/4 частки, тому що поділити між подружжям можна лише майно подружжя, а саме ? частку нерухомості, яка належить чоловіку. Також, слід відмітити, що гараж не підлягає поділу між подружжям, оскільки збудований після розірвання шлюбу за особисті кошти відповідача [PERSON] Вказані обставини представник відповідача зазначив також в письмових запереченнях, наданих суду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, причини неявки не повідомила, про відкладення розгляду справи, чи розгляд справи за її відсутності \~не клопотала. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] 21 вересня 1991 року\~ уклали шлюб і після його укладення, дружині присвоєне прізвище [PERSON]. Вказане підтверджено свідоцтвом про\~ укладення шлюбу. \~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 7 лютого 1994 року народилася [PERSON], і її батьками у свідоцтві про народження вказані [PERSON] та [PERSON] \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Рішенням Роменського міськрайсуду від 11 грудня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON]\~ розірвано. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 22 листопада 2000 року, між [PERSON], надалі продавець та \~[PERSON], який діє від свого та від імені своєї неповнолітньої\~ дочки [PERSON], надалі\~ покупець, \~укладено договір купівлі-продажу, зареєстрований Українською універсальною біржею, реєстровий № НР-159. За умовами \~договору: продавець продав, а покупець\~ купив нерухоме майно жилий будинок в рівних частках кожному за адресою Сумська обл. Роменський р. с. Бобрик вул. Шкільна 11. Склад нерухомого майна А будинок, Б,В, - сараї, у- вбиральня,\~ п/г погріб, Н огорожа \~(п.2.1-2.3). Вказані обставини підтверджені договором купівлі-продажу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 25 вересня 2002 року Бобрицька сільська рада прийняла рішення яким передала [PERSON]\~\~ у приватну\~ власність\~ земельну ділянку загальною площею 0,1184 га. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно довідок з місця проживання, [PERSON] зареєстрована в б. № 11 по вул. Шкільна в с. Бобрик Роменського р. Сумської обл., також за цією адресою зареєстровані \~[PERSON] та [PERSON] \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З довідок\~ КП «Роменське МРБТІ» від 10 та 26 березня 2016 року вбачається, що житловий будинок № 11 по вул. Шкільна в с. Бобрик Роменського р. Сумської обл. зареєстрований за [PERSON] ? ч., [PERSON] ? ч. Загальна вартість нерухомого майна станом на 13.05.2016 р. становить 188272 грн. З довідок Бобрицької сільради від 6 липня 2016 року вбачається, що: [PERSON] зареєстрований в б. № 11 по вул. Шкільна в с. Бобрик Роменського р., є власником ? цього будинку, але фактично в будинку не проживає; [PERSON] зареєстрована в б. № 11 по вул. Шкільна в с. Бобрик Роменського р., є власником ? цього будинку. В даний час проживає за адресою [INFO]. В свідоцтві паро право власності на житло, від 4 червня 1997 року, виданому органом приватизації Роменського заводу замінника незбираного молока[ADDRESS] в б. № 84 по вул. Київська належить на праві спільної власності [PERSON] 1/3, [PERSON] 1/3, [PERSON] 1/3. З довідки КП «Роменське МРБТІ» від 6 жовтня 2016 року вбачається, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], по якому [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали вказану квартиру, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 5 червня 2001 року. З дослідженої в судовому засіданні інвентарної справи № 11 по вул. Шкільна в с. Бобрик вбачається, що дозвіл на виконання будівельних робіт № 12 від 28.02.2002 р., з будівництва гаража, був виданий [PERSON] на підставі проектної документації, узгодженої та зареєстрованої за № 12 від 28.02.2002 р. відділом містобудування архітектури та ЖКГ. Строк дії дозволу до 28.02.2004 року. Також мається будівельний паспорт та проект забудови земельної ділянки з нанесенням гаража 5. Звідний акт вартості будівель і споруд виконаний в 2016 році. Наведені факти свідчать, що між сторонами виник спір про визнання права власності на майно. При вирішенні спору суд виходить, з положень Сімейного кодексу України та норм Цивільного кодексу України. Відповідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно ч.2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Стаття 173 СК України визначає, що батьки і діти, зокрема ті, які спільно проживають, можуть бути самостійними власниками майна. При вирішенні спору між батьками та малолітніми, неповнолітніми дітьми, які спільно проживають, щодо належності їм майна вважається, що воно є власністю батьків, якщо інше не встановлено судом. Зі статті 175 СК України вбачається, що майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно ч. 1 ст. 77 КпШС України, який діяв на час набуття права власності на спірний будинок, за життя батьків діти не мають права на їх майно, так само як і батьки не мають права на майно дітей. Стаття 79 КпШС України передбачає що у разі виникнення спільної власності батьків і дітей правовідносини щодо цієї власності регулюються на загальних підставах Цивільним кодексом Української РСР. Відповідно ч.4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Стаття 368 ЦК України визначає: ч.1 спільна власність двох або більше осіб, без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю; ч.3 майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом; ч. 4 майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Виходячи з вищевказаного, частка майна позивача становить ? всього майна набутого за час шлюбу. Майном набутим [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу суд вважає: ? частину нерухомого майна в домоволодінні № 11 по вул. Шкільна в с. Бобрик Роменського району. При цьому суд враховує ту обставину, що за загальним правилом позивач має довести ті обставини на яких ґрунтуються його вимоги. Проте це загальне правило діє, якщо в нормах матеріального права відсутня вказівка про перерозподіл обов'язків доказування. З наведених норм матеріального права вбачається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, названі норми матеріального права визначають факт існування спільної сумісної власності подружжя, доки протилежне не доказано кимось із подружжя. На думку суду відповідач не довів у встановленому законом порядку того, що спірне майно, було придбане за рахунок його особистих коштів. При цьому, суд не бере до уваги доводи представника відповідача про будівництво гаража за власний кошт відповідача, після розлучення, оскільки досліджені докази підтверджують оформлення документації на гараж в період шлюбу. Вартість майна визначена, виходячи з його дійсної вартості і сторонами не оспорюється. Іншу ? частину нерухомого майна в домоволодінні № 11 по вул. Шкільна в с. Бобрик Роменського району суд не визнає спільним майном подружжя, оскільки існує договір купівлі продажу, який сторонами не оспорюється, умовами якого визначено право часткової власності на вказане нерухоме майно, а саме власником іншої ? частини майна визначена [PERSON] За таких обставин, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований частково і може бути задоволений лише в частині. Задоволюючи позов, суд вважає можливим визнати за позивачем [PERSON] право власності на ? частину нерухомого майна в домоволодінні № 11 по вул. Шкільна в с. Бобрик Роменського району, а саме на половину від майна подружжя ? частини належної відповідачу [PERSON] Вимоги до відповідача [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки позивач не вказує правових підстав, з яких за позивачем, може бути визнано право власності на частину в майні повнолітньої дитини подружжя. Крім цього, позивач не оспорює сам правочин договір купівлі продажу від 22 листопада 2000 року, а відповідно погоджується з його умовами та визначенням права спільної часткової власності. Стосовно застосування строку позовної давності, на чому наполягає представник відповідача [PERSON] [PERSON], він, на думку суду, позивачем не пропущений. Вказані з цього приводу доводи представника, суд розцінює як припущення, оскільки достовірно встановити коли саме, до ознайомлення з довідкою КП «Роменське МРБТІ» від 10 березня 2016 року, позивач [PERSON] достовірно дізналася про порушення свого права не видалося можливим. Крім цього, сторонами не надано підтвердження чи зареєстровано в органах РАЦС розірвання шлюбу за рішенням суду. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд вважає що спір виник з вини відповідача [PERSON], а з огляду на те, що позивач при зверненні до суду, не залежно від ціни позову, мав сплатити мінімально визначений судовий збір, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в фактично понесених розмірах судовий збір.

Outcome: approved