Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про зобовязання не чинити перешкоди. Посилалась на те, що 10 липня 2012 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого вона стала власником земельної ділянки площею - 0,0970 га, що знаходиться за адресою: м.Чернівці, вул.І.Козачука, 27-А, кадастровий номер земельної ділянки -7310136600:07:001:0109, призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до вимог чинного законодавства, вона розпочала на належній їй земельній ділянці будівельно-монтажні роботи по будівництву двохквартирного житлового будинку. Разом з тим, відповідачами чиняться їй перешкоди у проведенні будівельних робіт. Зокрема, вони встановили металеві ворота на земельній ділянці загального користування (заїзд на її земельну ділянку) біля будинковолодіння №86 по вул.Шевченка, орієнтованою площею 0,0002 га. Просила зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою по вул.І.Козачука, 27-А в м.Чернівці, шляхом демонтажу самовільно збудованих металевих воріт на земельній ділянці загального користування (заїзд) біля будинковолодіння №86 по вул.Шевченка, орієнтованою площею 0,0002 га. та стягнути з відповідачів на її користь сплачені судові витрати за подання позовної заяви до суду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали та підтвердили викладені у ньому обставини. Просили задовольнити його в повному обсязі. Зокрема, [PERSON] підтвердила, що довгий час вона не може реалізувати своє право власності на належну їй земельну ділянку, так як мешканці сусідніх будинків не дають можливості розпочати будівництво: вони перегороджують заїзд техніки, не допускають робітників, самовільно встановили ворота, через які неможливо зайти на земельну ділянку. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заперечували щодо задоволення позову, з підстав його необґрунтованості. Вважають, що будівельні роботи, які має намір провести позивачка, зруйнують їх будинки. Дійсно, при вході на земельну ділянку [PERSON] стояли металеві ворота. Ці ворота були встановлені ще задовго подій, вказаних у позові, приблизно в 30-тих роках ХХ сторіччя. В подальшому вони були знесені позивачкою. Не бажаючи допустити на земельну ділянку бродячих тварин, безпритульних осіб, вони лише відновили ці ворота. Вважають, що оскільки ці ворота ними не встановлені, [PERSON] не може вимагати від них їх демонтувати. Представник третьої особи на стороні відповідачів [PERSON] міської ради [PERSON] також заперечував щодо задоволення позовних вимог. Вказував, що проїзд важкої техніки з боку вул.Козачука неможливий, так як там знаходиться колодязь. Окрім того, вважає, що до вирішення вказаної конфліктної ситуації позивачці не варто розпочинати будівельні роботи. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 10 липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки. Відповідно до якого позивачка придбала у власність земельну ділянку площею - 0,0970 га, по вул.І.Козачука, 27-А в м.Чернівці, кадастровий номер 7310136600:07:001:0109, призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.8-9). Згідно вимог ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Право власності на земельну ділянку підлягає реєстрації у органах Держземагенства України (ч.1 ст.182 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи, договір купівлі-продажу зареєстрований у встановленому законом порядку. За таких обставин, позивачка [PERSON] набула права власності на земельну ділянку по вул.Козачука, 27А в м.Чернівці. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Оскільки призначення вказаної земельної ділянки будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, [PERSON] було прийнято рішення побудувати на ній житловий будинок. У звязку із цим, позивачка подала до Інспекції ДАБК у Чернівецькій області 02 липня 2014 року Декларацію про початок виконання будівельних робіт, а саме з приводу будівництва двохквартирного житлового будинку (а.с.14-15). Втім, як було встановлено судом, позивачка не має можливості розпорядитись належною їй на праві власності земельною ділянкою, так як відповідачами встановлено металеві ворота на землях загального користування по вул. Шевченка, 86 в м.Чернівці. Так, в матеріалах справи міститься акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 16.03.2016 року, складеного державним інспектором Державної інспекції сільського господарства у Чернівецькій області, з якого вбачається, що у результаті перевірки дотримання вимог земельного законодавства інспектором було встановлено, що мешканці багатоквартирних житлових будинків повул Шевченка,84, вул.Шевченка, 86, вул.Шевченка, 88, ([PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]П.) спільно самовільно зайняли та використовують земельну ділянку по вул.Шевченка, 86, шляхом встановлення металевих воріт на землях загального користування (заїзд), чим порушено ст.ст.125,126 ЗК України (а.с.11). Допитаний в судовому засіданні у якості свідка інспектор Державної інспекції сільського господарства у Чернівецькій області [PERSON] в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в акті перевірки від 16.03.2015 року та пояснив, що в ході спілкування з мешканцями сусідніх будинків по вул. Шевченка, було встановлено, що ворота встановили саме вони, так як не задоволені тим, що [PERSON] має намір здійснювати будівництво багатоповерхівки на своїй земельній ділянці. На думку людей, вказане будівництво зможе зашкодити їх будинкам, можливо навіть їх зруйнувати. Статтею 391 ЦК України визначено, що у разі порушення своїх прав, власник має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як розяснив Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого: Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача (п.33). Таким чином, виходячи з наведених норм чинного законодавства та судової практики, зважаючи на фактичні обставини справи, суд приходить до переконливого висновку, що права позивачки [PERSON] як власника земельної ділянки порушені, так як остання не має можливості розпорядитись земельною ділянкою на власний розсуд, оскільки відповідачами їй чиняться перешкоди шляхом встановлення металевих воріт, що унеможливлює користування земельною ділянкою. У звязку із цим, позовна вимога [PERSON] в частині усунення перешкод у користуванні їй земельною ділянкою, шляхом зобовязання відповідачів демонтувати металеві ворота підлягає задоволенню. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що посилання відповідачів на незаконність будівництва, яке має намір здійснити позивачка на власній земельній ділянці, не є предметом спору, а тому не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. Окрім цього, як було встановлено судом, відповідачами не оскаржувалось рішення [PERSON] міської ради про виділення земельної ділянки по вул.Козачука, 27-а для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд попередньому власнику та державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, а отже відсутні підстави стверджувати, що [PERSON] порушує права відповідачів, які мешканців сусідніх будинків по вул. Шевченка в м.Чернівці. Разом з тим, позовна вимога щодо зобовязання відповідачів тримати вільною спірну земельну ділянку загального користування біля будинковолодіння №86 по вул. Шевченка в м.Чернівці є безпідставною, оскільки стосується майбутнього часу та не є ефективним способом захисту порушених прав. Крім того, як розяснив пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі у своїй постанові «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. У звязку із цим, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача також підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог судові витрати, понесені останнім у звязку із зверненням до суду з даним позовом.

Outcome: partial