Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 07 серпня 1993 року Станичненською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, актовий запис № 14. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що шлюбні відносини с відповідачем припинені. З липня 2019 року проживають окремо. Спроби налагодити подружнє життя позитивного результату не дали. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, через електронну пошту суду надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, відповідно до якої визнає позовні вимоги, просить слухати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. 07 серпня 1993 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, зареєстрований Станичненською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, актовий запис № 14 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Сторони мають спільну неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Станичненською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 27 серпня 2009 року. Судом встановлено, що позивач та відповідач шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України кореспондується зі ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. За приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде протирічити інтересам чоловіка, дружини та їх дитини. Ураховуючи викладене, а також, відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ст. 110 Сімейного кодексу України, та небажання сторін відновити сімейні відносини, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки ( ст. 1 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За приписами ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі викладеного,

Outcome: approved