Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі по 800 грн. щомісячно до досягнення повнолітнього віку їхнім сином [PERSON], [INFO] р. н. До початку розгляду по суті даного позову позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог, в яких просила суд стягнути з відповідача на її користь вартість 1/2 частини з майна набутого під час шлюбу, а саме частину вартості за квартиру [ADDRESS], а також частину від вартості легкових автомобілів, що були ними придбані під час шлюбу та продані і зняті з реєстраційного обліку відповідачем після розірвання шлюбу між ними. Під час розгляду справи за письмовою заявою позивачки про уточнення позовних вимог, її позовні вимоги в частині стягнення вартості за квартиру [ADDRESS] залишені без розгляду. Решту своїх вимог позивачка в судовому засіданні підтримала, посилаючись на те, що з відповідачем вони проживали в шлюбі, який розірваний за рішенням Мукачівського районного суду від 30.09.2013 року. За час шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] р. н. якого вона виховує та забезпечує його утримання, а також було придбано рухоме майно - легкові автомобілі. Після розірвання шлюбу відповідач не надавав їй коштів на утримання та забезпечення дитини, не приймав участі у житті сина тому вона змушена ставити питання про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач на час звернення до суду не мав постійного місця праці. Крім цього, під час проживання в шлюбі, за їхні спільні кошти були придбані транспортні засоби - легкові автомобілі: марки «HYUNDAI TUCSON» - 2008 року випуску, марки «DAEWOO MATIZ» - 2006 року випуску та Chevrolet Lacetti NA 193 - 2005 року випуску. Вказані транспортні засоби відповідач в кінці 2014 року зняв з реєстраційного обліку та продав, не надавши їй жодних коштів від цієї реалізації рухомого майна, чим порушив її право на рівність частки у майні, яке було спільною сумісною власністю подружжя. Докази про існування зазначеного рухомого майна, його реєстрацію та вартість надані до матеріалів справи. Позивачка просила суд задовольнити позов у повному об'ємі, постановивши рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів у розмірі по 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повнолітнього віку, а також стягнути з відповідача вартість 1/2 частини автомобілів, а саме: автомобіля Chevrolet Lacetti NA 193 - що складає 61897,92 грн.; автомобіля марки «HYUNDAI TUCSON» - що складає 110398,36 грн.; автомобіля марки «DAEWOO MATIZ» - що складає 28591,13 грн. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримали уточнені вимоги і просили суд задовольнити позов на підставі наданих до справи доказів, якими обґрунтовуються та доводяться правові підстави заявленого позивачкою позову. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково. В своїх поясненнях відповідач просив врахувати те, що він як батько дитини не відмовляється від виконання своїх обов'язків по утриманню та забезпеченню неповнолітнього сина, який проживає з позивачкою. Однак, при вирішенні цього питання просив суд врахувати те, що він працевлаштувався, отримує заробітну плату, тому не має підстав для визначення розміру аліментів, що просить стягувати з нього позивачка у твердій грошовій сумі. При цьому, до свого заперечення на позовні вимоги, подав письмові докази на підтвердження даних обставин. У нього також змінилися сімейні обставини, він одружився з іншою жінкою та має від цього шлюбу на утриманні малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] р. н. Вимоги позивачки щодо стягнення вартості за 1/2 частину автомобілів які були ними придбані за час шлюбу не визнає, так як вказані позивачкою транспортні засоби ними придбавалися за кредитні кошти, які потім поверталися до банківських установ шляхом реалізації цих автомобілів. Так автомобіль Chevrolet Lacetti NA 193, був знятий та реалізований ще під час перебування в шлюбі з позивачкою. За кошти від його реалізації погашався попередній кредит та придбалися в подальшому нові автомобілі - «HYUNDAI TUCSON» та «DAEWOO MATIZ». Після розірвання шлюбу між ними з позивачкою, залишилися кредитні зобов'язання, які він виконав до кінця, фактично реалізував легкові автомобілі і за рахунок цих коштів погасив кредитні борги. Вважає що перед позивачкою у нього не має ніяких зобов'язань щодо повернення коштів за 1/2 частину від вартості легкових автомобілів, які вони придбали за час проживання в шлюбі з позивачкою. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив частково задовольнити позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів, визначивши їх розмір у 25% від отримуваної заробітної плати, яку отримує відповідач, з метою недопущення порушення прав іншої малолітньої дитини, яку утримує та виховує його довіритель. При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача вартості 1/2 частини автомобілів, а саме: автомобіля Chevrolet Lacetti NA 193 - що складає 61897,92 грн.; автомобіля марки «HYUNDAI TUCSON» - що складає 110398,36 грн.; автомобіля марки «DAEWOO MATIZ» - що складає 28591,13 грн. просив врахувати недоведеність цих вимог позивачем. В судовому засіданні позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження частини цих позовних вимог з посиланням на ст. 71 СК України щодо порядок розподілу об'єктів спільної сумісної власності подружжя. На думку представника відповідача з'ясовані у судовому засіданні обставини щодо обсягу спільно нажитого майна подружжя, часу та джерела його придбання, повне виконання кредитних зобов'язань відповідачем після розірвання шлюбу, дає підстави суду для відмови у задоволенні таких позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. В ході розгляду даної справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.10.2003 року, який між ними розірвано за рішенням Мукачівського районного суду від 30.09.2013 року. За час шлюбу у сторін народилася одна дитина син [PERSON] [INFO]. За рішенням суду дитину залишено на вихованні та утриманні матері [PERSON] До матеріалів справи додано довідку про склад сім»ї позивачки, з якої вбачається, що неповнолітня дитина сторін проживає разом з матір'ю і дану обставину не заперечив сам відповідач. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач працює в ТзОВ «Кошик 24» м.Мукачево вул. Закарпатська № 40 «б» на посаді комерційного директора, де отримує стабільний та регулярний дохід. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] проживає в шлюбі з гр. [PERSON], від якого у них народився син [PERSON] [INFO]. Оцінивши в сукупності встановлені по справі докази в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, з врахуванням віку неповнолітньої дитини, та потреб для її нормального утримання і виховання, суд прийшов до висновку, що позивачка обґрунтовано та правомірно ставить свої позовні вимоги, так як відповідно до ст. 180 СК України відповідач зобов'язаний забезпечити утримання своєї неповнолітньої дитини, до досягнення ним повноліття. Враховуючи, що відповідач [PERSON] має постійне місце роботи та отримує заробітну плату, суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити частково, визначивши розмір стягуваних аліментів у частці від заробітку, відповідно до ст. 183 СК України. В судовому засіданні також встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 2003 року по 2013 рік. Згідно облікових карток Іршавського, Пустомитівського та Мукачівського ВРЕР УДАІ в період з 2005 року по 2008 роки, [PERSON] зареєстровано право власності придбані в шлюбі транспортні засоби - легкові автомобілі: марки «HYUNDAI TUCSON» - 2008 року випуску, марки «DAEWOO MATIZ» - 2006 року випуску та Chevrolet Lacetti NA 193 - 2005 року випуску, за які позивачка просить стягнути з відповідача половину вартості, оскільки автомобілі реалізовані ним після розірвання шлюбу та не повернуто їй половину вартості. В даній частині вимоги підлягають до часткового задоволення, оскільки з матеріалів справи вбачається, що автомобіль Chevrolet Lacetti NA 193 - 2005 року випуску, реалізований сторонами, ще в період перебування в шлюбі і за згодою позивачки - 20.08.2013 року. Спірні правовідносини між сторонами щодо їхнього рухомого власного майна повинні вирішуватися відповідно до вимог ст.ст.60,70 СК України, виходячи з рівності часток подружжя на спільно нажите в шлюбі майно, яке вважається їхньою спільною сумісною власністю. Нормами ст.36,65 Сімейного кодексу встановлено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування, і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2012 року, у випадку коли при розгляді справи про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя, таке майно або його вартість враховується при розподілі. Після розірвання шлюбу, а саме: 31.10.2014 року та 04.11.2014 року відповідачем було знято з обліку для реалізації та реалізовано автомобілі марки «HYUNDAI TUCSON» - 2008 року випуску, марки «DAEWOO MATIZ» - 2006 року випуску. Згідно звіту № 151/12 про визначення середньої ринкової вартості автомобіля «HYUNDAI TUCSON» - 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], станом на 01.12.2014 року його середня ринкова вартість становить - 220796 грн.72 коп. Згідно звіту № 152/12 про визначення середньої ринкової вартості автомобіля «DAEWOO MATIZ» - 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], станом на 01.12.2014 року його середня ринкова вартість становила - 57182,61 грн. При розірванні шлюбу сторонами не було досягнуто угоди про добровільний розподіл спільно нажитого майна, а тому майно підлягає розподілу у відповідності до норм Сімейного кодексу України. В судовому засіданні позивачка та її представник навели достатньо доказів про те, що спірні автомобілі придбані сторонами за період перебування у шлюбі і являються спільною сумісною власністю подружжя, та факт відчуження відповідачем двох автомобілів після розірвання шлюбу без згоди позиваки. В поданих до суду запереченнях відповідач просив суд залишити вказані автомобілі у спільній сумісній власності подружжя, однак відповідно довідки № 281 від 06.03.2015 року виданої начальником Центру надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобі, станом на 03.03.2015 року за гр.. [PERSON] транспортні засоби, що є предметом спору не значаться. На даний час вказані автомобілі є приватною власністю осіб, що володіють ними на законних підставах і не можуть бути визнані власністю колишнього подружжя [PERSON]. Суд також не бере до уваги доводи відповідача про те, що в рахунок спільно нажитого майна слід віднести спільні борги подружжя у відповідності до Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року, оскільки на момент розгляду даної справи у сторін відсутні спільні борги. Враховуючи вище наведене та

Outcome: partial