Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , просить стягувати щомісячно з відповідача аліменти на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частин усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дочкою 18 років. Позов мотивовано тим, що в позивачки із відповідачем наявний спір щодо виконання ним обов`язку про утримання доньки. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 вересня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених в ньому, пояснила, що вона проживає зараз із відповідачем на орендованій квартирі. Він працює, має стабільний заробіток, однак, не надає коштів на утримання дочки. На цей час дочці один рочок, у зв`язку із чим вона не може працювати. Тому, просить вирішити спір в судовому порядку. Відповідач повідомлявся про час та місце судового розгляду, однак в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не надав. За відсутності заперечень позивачки суд постановив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши докази, судом встановлені такі обставини. Позивачка та відповідач перебувають в шлюбі з 16 лютого 2019 року, що зареєстрований Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Тернопільській області, свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 16.02.2019 року. В цьому шлюбі [INFO] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане 31.07.2019 року Тернопільським міським відділом ГТУЮ в Тернопільській області серії [NUMBER] . Між сторонами є спір щодо участі відповідача в утриманні дочки. Розглянувши справу, доходжу висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи із такого. Згідно статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до статті 180, 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу вимог ст. 182 СК суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Зважаючи на матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, а отже має можливість надавати допомогу, його молодий вік, відсутні відомості про поганий стан здоров`я чи наявність інших утриманців, матеріальне становище позивачки, яка не працює, перебуває у відпустці до досягнення дитиною трьохрічного віку, суд доходить переконання, що аліменти на утримання доньки слід визначити в розмірі 1/4 частин усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку починаючи з 07 вересня 2020 року та до досягнення повноліття. Такий розмір є наближеним до встановленого законодавцем рекомендованому розміру аліментів на одну дитину. Позивач не надала суду доказів, що потреби дитини є такими, що необхідно стягувати аліменти в розмірі 1/3 частину всіх видів доходів. Також суд зауважує, що позивачка має право звертатися в суд про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку. Менший розмір аліментів, не буде достатнім для належного виховання та утримання дітей та забезпечення рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Окрім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: partial