Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Торговицької сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що житловий будинок, розташований по [ADDRESS], належав колгоспному двору, головою якого був її чоловік [PERSON]. Останній помер [INFO] Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці розміром 0,2500 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та була надана [PERSON] згідно рішення 16 сесії від 31.12.1993 року. Оскільки смерть чоловіка настала раптово, то заповітного розпорядження він не залишив. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Позивачка проживала разом з чоловіком на час його смерті, вели спільне господарство, в даний час вона продовжує проживати в даному житловому будинку та вступила в управління спадковим майном. Звернувшись до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про спадщину, позивачка отримала Постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на те, що нею не надано необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину документи, які підтверджують право власності спадкодавця [PERSON] на вищезгаданий житловий будинок. Сторони, їх представники, - в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. Представник позивача, [PERSON], зазначив, що позов підтримує повністю. Торговицька сільська рада зазначила, що не заперечує щодо позову [PERSON] Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. [PERSON] помер [INFO] у віці 65 років, актовий запис № 1 від 01.01.1996 р. в книзі реєстрації актів про смерть Торговицької сільської ради Городенківського району, що стверджено копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 25 лютого 2003 р. відділом РАГС Городенківського районного управління юстиції. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Позивачка [PERSON] є дружиною спадкодавця [PERSON], про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER], видане19 серпня 1959 р. в с. Торговиця Городенківського району Станіславської області, яким стверджено, що [PERSON] та [PERSON] одружилися 09.11.1952 року, актовий запис за № 7; після одруження [PERSON] змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». Ст. 548 ЦК України (1963 р.) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Довідкою № 730, виданою 23.06.2016р. виконавчим комітетом Торговицької сільської ради Городенківського району стверджено, що згідно погосподарської книги № 19 за 1991-1995 роки, особовий рахунок [NUMBER] (колгоспний двір) на 15.04.1991р. в житловому будинку в [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON], 1930 р.н., [PERSON], 1933 р.н. Про те, що на [INFO], час смерті [PERSON], 1933 р.н., разом з ним в будинку [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON], [INFO] Довідкою № 661 від 15.09.2009р., виданою виконавчим комітетом Торговицької сільської ради Городенківського району стверджено, що з часу смерті чоловіка [PERSON], 1930 р.н., який помер [INFO], [PERSON] вступила у володіння його спадщиною, сплачує податкові платежі і проживає в спадковому будинку по [ADDRESS], де постійно проживали разом на час його смерті та вели спільне господарство. Оскільки на час смерті чоловіка позивачка проживала разом з ним, вона, як спадкоємець першої черги за законом, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] До складу спадщини входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по [ADDRESS]. З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок збудований в 1976 р., інші господарські будівлі збудовані в 1985, 1990, 1980,1991 роках. Як вбачається із звіту про оцінку житлового будинку (загальною площею 76,9 кв.м.) № 24062016_00044 від 24.06.2016 року, ринкова вартість житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] на 24.06.2016 р. - становить 84768 грн. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України 2004 р. спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивачка зверталась до Городенківської районної державної нотаріальної контори, однак постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 1042/02-31 від 29.07.2016 р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO], на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що спадкоємець [PERSON] не надала необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину документи, які підтверджують право власності спадкодавця [PERSON] на вище згаданий житловий будинок. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою, як спадкоємцем за законом спадкодавця [PERSON], права власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами не встановлено, відповідач не заперечує відносно задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст.ст. 120, 123, 548, 549, 551 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328,346, 392, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved