Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В позові зазначила, що 15.06.2002 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого у них народилися донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. На даний момент сімейні відносини між ними припинено, спільного господарства вони не ведуть. В наслідок повної протилежності характерів та поглядів на життя шлюб між нею та відповідачем зберегти неможливо, примирення між нами неможливе. Спір між нею та відповідачем щодо поділу спільного майна на даний момент відсутній. Діти залишаються проживати з нею, при цьому вона зобовязується надавати відповідачу можливість вільно користуватися правом на особисте виховання дітей та спілкування з ними. Відповідач проходить військову службу за контрактом в Прикордонній службі України, отримує грошове забезпечення в сумі 5500 грн. На утриманні відповідача інших дітей, непрацездатних батьків, дружини не має. Стан здоровя відповідач задовільний. Їхній син [PERSON] хворіє на ряд важких хвороб. Також їхні діти перебувають у віці інтенсивного росту та розвитку, що потребуй значних витрат. Дітям необхідні шкільні приналежності, підручники та художні книги, формений одяг для школи, поживне харчування, кошти для розвитку своїх здібностей та повноцінного навчання, ліки. На сьогоднішній день вона не має джерел доходів, оскільки перебуває у відпустці по догляду за молодшою дитиною до досягнення нею 6-ти річного віку в звязку з тим, що дитина потребує домашнього догляду. Разом з тим, не зважаючи на скрутний матеріальний стан, вона змушена утримувати двох дітей, молодшому з яких необхідне інтенсивне лікування в звязку з рядом важких хвороб, які в нього діагностовано. У звязку з викладеним, просить розірвати укладений між [PERSON] та нею [PERSON] шлюб, зареєстрований 15.06.2002 р. у виконавчому комітеті Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом № 23, стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 65/100 частки його заробітку (доходу) починаючи з 02.06.2016 р. і до досягнення старшою дитиною повноліття, але неменше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Позивачка в судове засідання не зявилася, так подала до суду заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що сторони у судове засідання не зявилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 15.06.2002 р. між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом № 23 (а.с. 3). Згідно даних свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], їх батьком значиться відповідач, а мати позивачка (а.с. 6, 7). Подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивачка та відповідач сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони остаточно втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного, їхня сімя розпалася остаточно. Умови для примирення сторін відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам позивачки. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Неповнолітні діти сторін проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні і вихованні, відповідач проходить військову службу за контрактом в Прикордонній службі України та отримує грошове забезпечення, що стверджується заявою позивачки. Позивачка працює провідним державним інспектором відділу організації документування і роботи з документами управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури Закарпатської митниці ДФС та перебуває у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною з 21.05.2016 р. по 20.05.2017 р., у звязку з тим, що дитина потребує домашнього догляду (а.с. 8). Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд враховує майновий стан сторін, працездатний вік відповідача, наявність у нього постійного місця праці, стан здоровя сина [PERSON], який народився з вродженою вадою нирок (а.с. 9), а тому, враховуючи вимоги ст.ст. 180, 182, 183 СК України, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання донька [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Розмір аліментів визначений судом відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. З даним позовом позивачка звернулася до суду 07.06.2016 р., а тому аліменти підлягають стягненню з вказаної дати. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України). Згідно прохальної частини позову позивачка враховуючи її скрутний матеріальний стан просить звільнити її від сплати судового збору або відстрочити його до моменту винесення рішення суду. У відповідності до положень ст. 82 ЦПК України суд вважає за можливе звільнити позивачку від сплати судового збору за вимогу про розірвання шлюбу. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. А тому, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 551.2 грн. за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: partial