Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] року померла її бабуся [PERSON]. На день свої смерті вона проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] До складу спадкового майна входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,2842 га, розташована на території Піщанської сільської ради Куп'янського району Харківської області, належне спадкодавиці на праві власності, та право на земельні частки паї, посвідчене двома сертифікатами, а також пай в майні, колишнього КСП ім. Щорса, успадковані [PERSON] після смерті співмешканця [PERSON], з яким [PERSON] фактично проживала однією сім'єю більш як п'ять років до дня його смерті. [PERSON] не залишила заповіту на випадок своєї смерті. Спадщину у встановленому законом порядку прийняла онука спадкодавці [PERSON] за правом представлення своєї матері та доньки спадкодавиці [PERSON], яка померла до відкриття спадщини - [INFO] Заявник просила видати додаткове свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) та майновий пай члена колишнього КСП ім. Щорса Куп'янського району, належне [PERSON], який помер [INFO] року та право на земельну частку (пай) та майновий пай члена колишнього КСП ім. Щорса Куп'янського району, належне [PERSON], який помер [INFO] року, але нотаріус відмовив у видачі додаткового свідоцтва. На день смерті [PERSON] його спадкоємцями за законом були: син [PERSON] та дружина [PERSON] Відомостей про прийняття ними спадщини немає. Куп'янською держнотконторою спадкова справа після [PERSON] не заводилась. Документів на підтвердження родинних відносин [PERSON], як з сином, так і з дружиною, немає. Прізвища сина та батька не співпадають (батько [PERSON], син - [PERSON], ім'я батька [PERSON] - по батькові сина - [PERSON]). Прізвища чоловіка та дружини не співпадають (чоловік [PERSON], дружина - [PERSON]. Сертифікат на право на земельну частку пай та майновий сертифікат оформлений на прізвище [PERSON], в той час як прізвище спадкодавця - [PERSON] [PERSON] не залишив заповіту на випадок своєї смерті, а відомостей про спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає. Куп'янською держнотконторою спадкова справа не заводилась. Заявник [PERSON] зазначає, що її бабуся - [PERSON] проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю на протязі більш як п'яти років до дня його смерті, однак цей факт не є встановленим належним чином, лише підтверджується довідкою Піщанської сільради та актом, який складено жителями с. Піщане та завіреного Піщанською сільрадою. Тому, вищевказані обставини змушують [PERSON] звертатися до суду з даним позовом з метою захисту своїх спадкових справ. Окрім первісно заявлених позовних вимог судом були розглянуті самостійні позовні вимоги до предмету спору третьої особи, які заявлені [PERSON], за якого на підставі довіреності діє [PERSON]. У своїх позовних вимогах [PERSON] посилається на те, що померлий [PERSON] є його двоюрідним прадідом, а [PERSON] являється йому двоюрідним дідом тому він хоче поновити своє право на прийняття спадщини після померлого [PERSON] так як вчасно не встиг звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. У своїх вимогах, щодо предмету первісного позову, [PERSON] просить суд встановити факт належності [PERSON] сертифікату на право на земельну частку, встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], встановити факт родинних відносин між [PERSON] та його дідом [PERSON] та надати йому додатковий строк для прийняття спадщини. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Крім того, просили відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог третьої особи [PERSON] в частині поновлення строку на прийняття спадщини після смерті [PERSON] проти задоволення позову в частині встановлення фактів не заперечували. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності. При вирішенні спору покладався на розсуд суду. Третя особа [PERSON] та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] у частині визнання права власності на спадкове майно за [PERSON] після смерті [PERSON] та встановлення факту проживання однією родиною [PERSON] та [PERSON] Проти задоволення іншої частини позовних вимог не заперечували. Просили задовольнити позовні вимоги третьої особи у повному обсязі. Крім того, у судовому засіданні зазначили, що [PERSON] на момент смерті не мешкав однією родиною з [PERSON], оскільки остання мешкала в смт. Куп'янськ-Вузловий окремо від [PERSON], а довідки сільської ради про факт мешкання однією родиною [PERSON] та [PERSON] видавалися зі слів і не можуть відповідати дійсності. Також зазначили, що [PERSON] не знав, що після смерті прадіда залишилося спадкове майно. Третя особа - завідувач Куп'янської державної нотаріальної контори Харківської області у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, зазначив, що заперечень по суті заявлених позовних вимог не має і у вирішенні питань поставлених у даній справі покладається на розсуд суду. Враховуючи вищевикладене, заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] Після смерті [PERSON] заповіла все своє майно своєму синові [PERSON], що підтверджується ксерокопією заповіту від 06 листопада 2000 року (а.с. 26). За життя [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб зареєстрованого 12 серпня 1978 року актовий запис про смерть №5, дівоче прізвище [PERSON] - «[PERSON]» (а.с. 16). [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] та довідкою №5 від 20 квітня 2005 року наданої керівником органу реєстрації актів цивільного стану (а.с. 14, 23) [PERSON] за життя належало на праві власності право на земельну частку (пай) члена КСП ім. Щорса с. Піщане Куп'янського району Харківської області в розмірі 7,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується ксерокопією свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON]. Даний факт також підтверджується записом про передачу прав на земельну частку (пай) у сертифікаті на право на земельну частку (пай) який був виданий на ім'я [PERSON] (а.с. 12, 17). [PERSON] за життя належало право на земельну частку (пай) члена КСП ім. Щорса с. Піщане Куп'янського району Харківської області в розмірі 7,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується ксерокопією сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с. 18). Начальник управління Держгеокадастру у Куп'янському районі Харківської області надав довідки від 15 березня 2017 року та 17 березня 2017 року про те, що сертифікат [NUMBER] на право на земельну частку (пай) на землях колишнього КСП ім.. Щорса Куп'янського району Харківської області на ім'я [PERSON] було видано [PERSON], а сертифікат [NUMBER] на право на земельну частку (пай) на землях колишнього КСП ім.. Щорса Куп'янського району Харківської області на ім'я [PERSON] в управління Держгеокадастру не виявлено. Також зазначено, що земельні ділянки в натурі на підставі вищевказаних сертифікатів не визначалися, правовстановлюючі документи на земельну ділянку не видавалися (а.с. 24,25). Довідкою №86 від 13 березня 2017 року наданою Піщанським сільським головою підтверджується той факт, що [PERSON] на день власної смерті [INFO] року був зареєстрований разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Довідкою №87 від 13 березня 2017 року наданою Піщанським сільським головою підтверджується той факт, що [PERSON] на день власної смерті, був зареєстрований один за адресою: [ADDRESS]. Довідкою №91 від 13 березня 2017 року наданою Піщанським сільським головою підтверджується той факт, що згідно з списку власників майнових паїв членів колективного сільськогосподарського підприємства імені Щорса затвердженого зборами співвласників від 19 квітня 2001 року було виділено майнові частки на ім'я - [PERSON] 0,37 відсотків та [PERSON] 0,14 відсотків (а.с. 21). [PERSON] успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 13). Згідно Акту від 29 березня 2017 року, який був підписаний мешканцями села Піщане Куп'янського району - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], [INFO], проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Разом з нею на правах чоловіка проживав [PERSON] з 1988 року і по день своєї смерті, а саме по [INFO] року, разом вони вели спільне господарство. Поховання [PERSON] було проведено з домоволодіння [PERSON] її онукою [PERSON]. (а.с. 22). Факт сумісного проживання протягом 17 років та ведення спільного господарства [PERSON] та [PERSON] підтверджується довідкою №266 від 27 травня 2005 року наданої сільським головою Піщанської ради (а.с. 23 з оборотної сторінки, 136). [PERSON] отримала у спадщину після смерті бабусі [PERSON] - земельну ділянку площею 5,2842 га. розташованої на території Піщанської сільської ради Куп'янського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 27). Родинний зв'язок позивача [PERSON] з померлою бабусею [PERSON] підтверджують надані до суду документи, а саме: свідоцтво про народження матері позивача - [PERSON], свідоцтво про народження [PERSON], свідоцтво про одруження [PERSON] з [PERSON], свідоцтвом про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та свідоцтвом про шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 28, 30-33). Мати [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть [NUMBER]Бабуся [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть [NUMBER] актовий запис №703 (а.с. 34). Постановою від 28 березня 2017 року державний нотаріус Куп'янської державної контори відмовила [PERSON] у видачі додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) після смерті [INFO] року бабусі [PERSON] та роз'яснила [PERSON] її право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно в порядку спадкування за законом, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дій (а.с. 10). Крім того, в постанові нотаріуса про відмову вчинення нотаріальних дій зазначено, що видати [PERSON] додаткове свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої бабусі [PERSON] не уявляється можливим, у зв'язку з тим, що нотаріус не може встановити факт спільного проживання спадкодавиці [PERSON] та [PERSON] більш ніж 5 років до дня його смерті; встановити факт належності [PERSON] сертифікату на право на земельну ділянку виданого на ім'я [PERSON]; встановити факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON]; встановити факт прийняття спадщини [PERSON], а також [PERSON] після смерті [PERSON] (а.с. 10-11). Також постановою від 29 березня 2017 року державний нотаріус Куп'янської державної контори відмовила [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від імені свого сина [PERSON] у видачі додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) після смерті [INFO] року діда [PERSON] та [INFO] року прадіда [PERSON] і роз'яснила [PERSON] її право звернутися до суду з позовом про поновлення строку для прийняття спадщини та визнання права власності на це майно в порядку спадкування за законом, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дій (а.с. 44). Крім того, в постанові нотаріуса про відмову вчинення нотаріальних дій зазначено, що видати [PERSON] додаткове свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [INFO] року діда [PERSON] та [INFO] року прадіда [PERSON] не уявляється можливим, у зв'язку з тим, що нотаріус не може встановити факт належності [PERSON] сертифікату на право на земельну ділянку виданого на ім'я [PERSON]; встановити факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON]; встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON]; встановити факт родинних відносин між [PERSON] та його дідом [PERSON] (а.с. 44-45). Беручи до уваги постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, встановлено, що позивач та третя особа позбавлені можливості скористатися своїми спадковими правами та отримати спадщину після [PERSON], у зв'язку з неможливістю встановити родинні відносини спадкодавця та спадкоємців. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що коли вони приїхали в с. Піщане в 1994 р. [PERSON] вже мешкав однією родиною з [PERSON] і мешкав з нею по день своєї смерті. Вони вели спільне господарство, розводили кролів, кіз та курей, жили як чоловік і дружина. Зазначила, що вона тісно спілкувалася з родиною [PERSON] та перебувала у дружніх відносинах з ними. Коли [PERSON] помер, похорони проводили з подвір'я [PERSON], за поховання відповідали [PERSON] та її мати. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що [PERSON] та [PERSON] мешкали в [ADDRESS] поряд з домоволодінням родини свідка та проживали разом протягом 15-17 років і вели спільне господарство, розводили кіз, кролів та свиней. [PERSON] була в лікарні [PERSON] приходив до нього та телефонував у лікарню до [PERSON], а на наступний день [PERSON] помер. Свідок зазначив, що він живе через два будинки від домоволодіння де сумісно мешкали [PERSON] та [PERSON] Поховання [PERSON] проходило на подвір'ї будинку [PERSON] Також підтвердив той факт, що [PERSON] був батьком [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що він працював дільничним інспектором в с. Пісчане з 1996 року по 2005 рік. З 1996 року [PERSON] сумісно проживав з [PERSON] Також зазначив, що він виїжджав за викликом [PERSON] коли [PERSON] випивав та починав її сварити. [PERSON] був членом сім'ї [PERSON], мешкали вони однією родиною, протоколи відносно [PERSON] складалися за порушення у сім'ї, на даний час не може їх надати у зв'язку з їх знищенням. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що є двоюрідним братом [PERSON] та підтвердив той факт, що [PERSON] та [PERSON] тривалий час мешкали разом та вели спільне господарство в [ADDRESS]. Зазначив, що його сестра мешкає через паркан з домоволодінням де сумісно проживали останні, тому він неодноразово бачив як [PERSON] та [PERSON] разом проживають та ведуть сумісне господарство. Зазначив, що похованням [PERSON] займалася [PERSON] та її мати. Свідок [PERSON] у судовому засіданні також підтвердив факт сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS]. Зазначив, що останні мешкали однією родиною протягом 10-ти чи 15-ти років, вели сумісне господарство, саджали огород, тримали кіз, кролів. Зазначив, що [PERSON] помер у хаті [PERSON] і похорони також проходили на подвір'ї її домоволодіння за кошти [PERSON] та її матері. Також підтвердив той факт, що [PERSON] був батьком [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні також підтвердила факт сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] в с. Пісчане, де свідок працювала секретарем сільської ради з 1986 року по 1998 рік. Зі слів свідка [PERSON] та [PERSON] мешкали разом приблизно 12-15 років та вели спільне господарство. [PERSON] був похований з двору [PERSON], а в похованні допомагала донька [PERSON] - [PERSON] Крім того, вказала, що [PERSON] був батьком [PERSON], а сім'я [PERSON] також є родичами померлого [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні також підтвердив факт сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] в с. Пісчане. Надав аналогічні покази, які надавали попередні свідки у судовому засіданні. Свідок [PERSON] у судовому засіданні також підтвердив факт сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] в с. Пісчане. Зазначила, що вони проживали однією родиною більше 10 років але точний період коли вони мешкали разом вказати не може. Також не змогла повідомити суду за чиї кошти були поховання [PERSON], але зазначила, що скоріше за все, поховання відбувалося з подвір'я [PERSON] Крім того, зазначила, що [PERSON] дійсно є правнуком [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона працює вчителем в ЗОШ с. Пісчане і може підтвердити, що [PERSON] є правнуком [PERSON] та [PERSON], а [PERSON] є двоюрідний дід [PERSON] Вказала, що [PERSON] та [PERSON] дійсно мешкали в одному будинку, але чи в них був спільний бюджет вона сказати не може. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що [PERSON] являється їй троюрідною онукою, а сама свідок працювала при сільській раді та знає родини [PERSON] та [PERSON], тому може підтвердити родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] Також підтвердила факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією родиною багато років, зазначила, що вони вели спільне господарство розводили кіз, кролів та інше господарство. [PERSON] був похований з двору [PERSON], а витратами на поховання займалася донька [PERSON] - [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона раніше працювала листоношою у с. Пісчане та носила пенсію [PERSON] та [PERSON], які отримували пенсії кожний за місцем своєї реєстрації, оскільки пенсію вона видавала лише за місцем реєстрації, тому свідок приходила до кожного окремо і вони чекали на пенсію за адресами свого місця реєстрації, [PERSON] у своєму будинку, а [PERSON] у своєму будинку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона працювала фельдшером у с. Пісчане з 1988 року по 1994 рік. Підтвердила факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], також вказала, що після 1994 року їй нічого не відомо про життя [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що [PERSON] та [PERSON] не мешкали однією родиною. [PERSON] іноді приходив до [PERSON] полоти огород, приглядати за будинком та кормити кролів. Іноді [PERSON] приходив до [PERSON] але вона його не впускала у будинок. Зазначив, що [PERSON] помер у будинку [PERSON], адже він приглядав за житлом коли останньої не було вдома. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона являється сестрою [PERSON] та працює вчителем у ЗОШ с. Пісчане. Також зазначила, що її будинок розташований поруч із будинком [PERSON] куди іноді приходив [PERSON] допомагати по дому, але однією родиною він з нею не мешкав, іноді [PERSON] виганяла його та не пускала у свій будинок. Крім того, вказала, що [PERSON] розпорядилася будинком [PERSON] та почала його розбирати на «кирпич», тому його будинок став не придатний для житла і він був вимушений жити у хаті [PERSON] де і помер, але на момент смерті [PERSON] [PERSON] не проживала разом з ним. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив суду, що він являється батьком [PERSON] та може підтвердити той факт, що [PERSON] жив у будинку свого батька [PERSON]. Про те, що [PERSON] жила однією родиною з [PERSON] йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що він знав [PERSON], який мешкав до 1995 року разом з [PERSON]. Також зазначив, що [PERSON] зловживав спиртними напоями, більше нічого не зміг повідомити суду по даній справі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона живе у с. Пісчане поряд із будинком дядька третьої особи. Де саме помер [PERSON] свідку не відомо, але вона зазначила, що останній не жив з [PERSON], а жив з [PERSON]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що він являється двоюрідним братом третьої особи [PERSON] З 2000 по 2005 роки він працював листоношею в Берестовому та Піщаному і приносив пошту [PERSON], який завжди був у своєму будинку. Зазначив, що [PERSON] не проживав однією родиною з [PERSON] Також, підтвердив факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] Стосовно встановлення факту родинних відносин суд встановив наступне. Відповідно ст. 256 ч.1 п.1 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно п.7 постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах, що мають юридичне значення», передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Як встановлено у судовому засіданні позивач просить суд встановити факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а третя особа, яка заявляє самостійні вимоги до предмету спору просить суд встановити родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] та встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] З наявних доказів в матеріалах справи та показань свідків, суд приходить до висновку, що зазначені факти родинних відносин знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а саме, що [PERSON] є батьком [PERSON], а також, що [PERSON] є чоловіком [PERSON], крім того, [PERSON] є дідом [PERSON]. Крім того, з приводу встановлення факту родинних відносин не заперечувала жодна із сторін по справі. Крім того [PERSON] підтвердила той факт, що [PERSON] є дідом [PERSON]. У зв'язку з чим позов [PERSON] та позов третьої особи в частині встановлення фактів родинних відносин підлягають задоволенню у повних обсягах. Стосовно спільних позовних вимог в частині встановлення факту належності [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] виданого на ім'я [PERSON], судом встановлено наступне. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Абзацом 2 частини 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» № 899-IV від 05 червня 2003 року основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно із п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкові права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Таким чином, означені норми права та судова практика свідчить про безумовне право особи на земельну частку (пай), пов'язуючи виникнення такого права з наявністю у особи сертифікату на право на земельну частку (пай). Земельна частка (пай) являє собою умовну частку сільськогосподарських земель, розмір якої визначений як середній по господарству в умовних кадастрових гектарах. На відміну від земельної ділянки, яка має чітко визначені межі й розмір у фізичних гектарах, місцезнаходження та межі земельної частки (паю) є невизначеними. Згідно положень ч. 7 ст. 25 Земельного кодексу України вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) працівників відповідних підприємств, установ і організацій та пенсіонерів з їх числа є рівними. Член господарства, якому надавалася земельна частка (пай), отримував державний документ, що посвідчує право на таку частку, сертифікат на право на земельну частку (пай). В сертифікаті зазначалися розмір частки в умовних кадастрових гектарах та вартість у грошовому вираженні, інших відомостей сертифікат не містив. Судом встановлено, що [PERSON] за життя належало право на земельну частку (пай) члена КСП ім. Щорса с. Піщане Куп'янського району Харківської області в розмірі 7,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується ксерокопією сертифікату на право на земельну частку (пай). Однак, у зв'язку з наявними розбіжностями у написанні прізвища та ім'я держателя сертифікату, спадкоємці не можуть підтвердити у державних органах дійсність даного сертифікату. Дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення свідків, суд приходить до висновку, що спірний сертифікат видавався саме [PERSON], а під час написання прізвища та ім'я держателя сертифікату уповноважена особа допустила помилки та зазначила невірно [PERSON] замість вірного [PERSON]. Отже, позовні вимоги в частині встановлення факту належності [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER] виданого на ім'я [PERSON] підлягають задоволенню, крім того, в даній частині позовні вимоги ніким не оспорювалися. Стосовно спільних позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON], судом встановлено наступне. Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Тому, беручи до уваги, що [PERSON], помер [INFO] року, однак спадщина до набрання чинності ЦКУ в редакції 2004 р. не була ніким із спадкоємців прийнята, суд при вирішенні даного питання застосовує законодавство, чинне на момент розгляду справи. Так відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини був зареєстрований та постійно мешкав з спадкодавцем [PERSON], за адресою [ADDRESS]. Разом з ним також постійно мешкала та була зареєстрована його мати [PERSON]. [PERSON] про відмову від спадщини не заявляв. Таким чином, в судовому засіданні встановлений факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті його батька та прийняття спадщини [PERSON] після смерті її чоловіка, які фактично прийняли спадщину після смерті батька та чоловіка відповідно. З урахуванням того, що відсутні правовстановлюючі документи та нотаріально оформити спадщину чи іншим шляхом визнати право неможливо, суд вважає за можливе позовні вимоги в цій частині задовольнити у повному обсязі. Стосовно самостійних позовних вимог [PERSON] в частині встановлення факту спільного проживання з 1988 року її бабусі [PERSON], померлої [INFO] року та [PERSON], який помер [INFO] року по день смерті останнього, судом встановлено наступне. На підставі ст. 234 ч.2 п.5 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до статті 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно п. 7. постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах, що мають юридичне значення» - відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. В силу ст. 60, 59 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Беручи до уваги довідку голови сільської ради в якій зазначено, що [PERSON] та [PERSON] протягом 17 років вели спільне господарство, акт сумісного проживання складений мешканцями села Піщане в якому серед іншого зазначено, що [PERSON], проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], а разом з нею на правах чоловіка проживав [PERSON] з 1988 року і по день своєї смерті, а саме по [INFO] року, вели спільне господарство. Поховання [PERSON] було проведено з домоволодіння [PERSON] її онукою [PERSON]. Даний акт підписано мешканцями села Піщане та секретарем сільської ради с. Піщане. Обставини викладені в вищевказаних документах також підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, жили сумісно як чоловік та дружина, розводили домашню худобу, працювали на городі. Стосовно показань свідків з боку третьої особи, відносно того, що [PERSON] та [PERSON] не мешкали разом, то суд до них ставиться критично, оскільки вони спростовуються показами свідків з боку позивача [PERSON], документами, які містяться в матеріалах цивільної справи. Крім того свідки з боку третьої особи плуталися в своїх показах, були непослідовні, вказували, що [PERSON] жив з іншою жінкою, однак не могли вказати період з якого по який [PERSON] жив з іншою жінкою, деякі свідки вказували, що [PERSON] з іншою жінкою жив у 80-х роках. Натомість свідки позивача у своїх показах не плуталися та були послідовні, підтвердили той факт, що [PERSON] та [PERSON] більше п'яти років мешкали сумісно однією родиною, як чоловік та дружина, вели спільне господарство. Поховання [PERSON] відбувалося з подвір'я [PERSON] та влаштовувала поховання за власні кошти родина [PERSON] Крім того, деякі свідки з боку третьої особи давали суперечливі покази, так зазначаючи, що [PERSON] та [PERSON] не мешкали однією родиною, вказували, що іноді [PERSON] виганяла [PERSON] та не пускала його у свій будинок. Свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] розпорядилася будинком [PERSON] та почала його розбирати на «кирпич», тому його будинок став не придатний для житла. Однак свідок [PERSON] повідомив суду, що [PERSON] жив у будинку свого батька [PERSON]. Крім того, більшість свідків, які заперечували з приводу проживання однією родиною [PERSON] та [PERSON] мають безпосередню зацікавленість в таких показаннях, так як вони мають родинні стосунки з сім'єю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги до предмету позову. За таких обставин, суд вважає, що зазначений факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] обґрунтований та доведений у судовому засіданні. У зв'язку з чим, позов у цій частині підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог [PERSON] з приводу встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], та визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON] право на спадкове майно, судом встановлено наступне. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження його майна. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1297 ЦК України спадкоємець , який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В силу ч.1,3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У судовому засіданні було підтверджено факт сумісного проживання однією родиною [PERSON] та [PERSON] та факт належності спадкового майна померлому [PERSON] та встановлено, що після померлого [PERSON] його співмешканка [PERSON], яка проживала з ним однією родиною понад п'ять років та вела спільне господарство, спадщину прийняла, однак до дня своєї смерті, не оформила своє право на неї. Доводи представника третьої особи, на те, що на день смерті [PERSON] не мешкала разом з [PERSON], оскільки хворіла, у зв'язку з чим мешкала в Куп'янську, як на підставу відмови у задоволенні даної вимоги, суд вважає необґрунтованими та розцінює, як спосіб захисту, оскільки свідки у судовому засіданні зазначили, що [PERSON] дійсно хворіла і за декілька днів (3-5 днів) до дня смерті [PERSON] поїхала лікуватися. Крім того, свідок [PERSON] повідомив, що коли [PERSON] була у лікарні, [PERSON] приходив до нього та телефонував у лікарню до [PERSON], а на наступний день [PERSON] помер. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, згідно постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва на право на спадщину більше ніхто не звертався із заявою про прийняття спадщини, тому суд вважає за необхідне встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], та визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON] право на спадкове майно, тим самим задовольнивши у повному обсязі позовні вимоги [PERSON] Відносно доводів представника третьої особи про те, що згідно проекту організації території від 14.05.2004 р. виділено земельну частку пай на ім'я [PERSON] в розмірі 5,2841 га, [PERSON] в розмірі 6,9377 (а.с.86,89), а [PERSON] просить визнати за нею право на земельні частки в інших розмірах, то судом встановлене наступне. В силу ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тому враховуючи, що спадкодавці за життя не набули права власності на земельні ділянки, то і спадкоємець не набуває права власності в порядку спадкування. В даному випадку до спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцям на час відкриття спадщини. Так [PERSON] та [PERSON] на день відкриття спадщини належало право на земельні частки (паї) в розмірі 7,42 в умовних кадастрових гектарах кожному, що підтверджується сертифікатами на право на земельну частку (пай) № [NUMBER], № [NUMBER] (а.с. 17,18), у зв'язку з чим, суд визнає за [PERSON] право на земельні частки (паї) в тих розмірах, в яких вони належали спадкодавцям на момент відкриття спадщини, і які підтверджені сертифікатами на право на земельну частку (пай) № [NUMBER], № [NUMBER]. Разом з тим, суд роз'яснює [PERSON], що для набуття права власності у встановленому законодавством порядку, вона повинна здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на спадкове майно. Що стосується позовних вимог третьої особи в частині надання додаткового строку для прийняття спадщини, судом встановлено наступне. Так, у відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини, а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Натомість у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] названих вище вимог закону не дотримався та після відкриття спадщини не подавав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У той же час, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок , що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов'язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщин. Це є обов'язковим для обох названих видів спадкування. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред'явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12, яка за ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Згідно буквального її сприйняття, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, третя особа [PERSON] як спадкоємець не звертався до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна. Таким чином, жодних доказів того, що в межах строку, наданого цивільним законом, [PERSON] вчинив дії, які б свідчили про прийняття ним спадщини за законом, він не надав, що, виходячи зі змісту ч. 1ст. 1272 ЦК України слід вважати фактичним неприйняттям спадщини за законом. [PERSON] просить встановити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його діда [PERSON] Причиною пропуску строку на прийняття спадщини вказує те, що він не знав про наявність спадкового майна. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Обставини, на які посилається позивач, такими не є. Поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини позивач не навів. Об'єктивних, непереборних, істотних труднощів у позивача для вчинення ним дій з подання до будь-якої нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті діда не було. Враховуючи викладене [PERSON] слід відмовити в задоволенні позову у визначенні додаткового строку на прийняття спадщини після смерті діда [PERSON], який помер [INFO] року.

Outcome: partial