Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Великобагачанського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання (а.с.а.с.1-2). З позову [PERSON] вбачається, що між її матір'ю [PERSON] та батьком [PERSON] шлюб розірвано 11.06.2002 року, Великобагачанським районним відділом РАГС у Полтавській області в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис №40. Вона, [PERSON], [INFO] є рідною дочкою відповідача по справі [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. Згідно рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області, яке набрало чинності 25.12.2001 року, з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], так як остання знаходилася на її утриманні. В даний час позивачка [PERSON] після досягнення повноліття проживає з матір'ю [PERSON] На даний час позивачка не одружена і не працює, так як з 2017 року навчається у Полтавському національному педагогічному університеті імені В.Г. Короленка на денному відділенні комерційної форми навчання. В даний час позивачка [PERSON] потребує матеріальної допомоги на оплату навчання проїзд, харчування, проживання в гуртожитку, придбання навчальної літератури. Позивачка [PERSON] навчається на платній основі, відповідно договору плата за навчання вноситься щомісячно в сумі 741,67 грн. Проживає в гуртожитку Полтавського національного педагогічного університету імені В.Г. Короленка, за який потрібно платити. Вартість за користування кімнатою на навчальний рік становить 5200 грн. Позивач також вказує, що у відповідача є заборгованість з виплати аліментів на утримання позивача по даній справі [PERSON] Відповідач [PERSON] до досягнення дочкою [PERSON] 18 річного віку не сплачував аліментів на її утримання і на даний час допомоги не надає. Відповідач є особою працездатного віку, а тому має можливість надати допомогу на утримання позивача [PERSON] на час навчання. В даний час відповідач [PERSON] офіційно не працює. Посилаючись на вищевикладені обставини та положення ст.ст.199,200 СК України, позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] і просила суд стягнути з нього аліменти на її користь на період навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дати звернення і до закінчення навчання (а.с.а.с.1-2). Ухвалою суду від 16.11.2018 року відкрито загальне позовне провадження по справі та підготовче засідання призначено на 11.12.2018 року (а.с.24), відповідачу встановлено термін для подання відзиву на позов; здійснені судові повідомлення про день і час проведення підготовчого засідання у справі. До проведення підготовчого засідання у справі відповідач [PERSON] подав відзив на позов згідно ст.178 ЦПК України, в якому посилався на скрутне матеріальне становище, наявність від шлюбу двох малолітніх дітей, з яких одна дитина ([PERSON]) хворіє і потребує постійної медичної допомоги, вказував, що він отримав дохід від обробітку земельної ділянки, яку зараз самостійно обробляє; в цілому вказав, що позов визнає частково і не заперечує про стягнення з нього суми аліментів, які він в змозі буде платити дочці на період навчання (а.с.34). Підготовче засідання у справі було проведено 11.12.2018 року і ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 11.12.2018 року судовий розгляд справи призначений на 18.01.2019 року (а.с.52); учасники справи повідомленні про день і час розгляду справи в порядку ст.ст.128-131 ЦПК України. 29.12.2018 року від позивача у справі [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив відповідача [PERSON], з якої вбачається, що позивач у справі вважає доводи відзиву безпідставними та недоведеними (а.с.а.с.61-62). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали зміст заявлених позовних вимог, в своїх поясненнях посилалися на обставини, що викладені в позові та відповіді на відзив і просили заявлений позов [PERSON] задовольнити. Відповідач у справі [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав частково, посилаючись на доводи поданого ним у справі відзиву, просив врахувати, що його малолітня дитина від іншого шлюбу [PERSON] має захворювання та потребує періодичних обстежень та медичного лікування; в цілому підтримав доводи відзиву, поданого ним у справі. Третя особа у справі [PERSON] в судовому засіданні підтримала поводи позовної заяви [PERSON] і просила її задовольнити, посилалася на те, що батько дитини [PERSON] допустив значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання ще неповнолітньої дитини [PERSON], постійно ухилявся від їх сплати, продовжує приховувати свої реальні доходи, в даний час сплатив заборгованості по аліментах лише 7000 грн.; вважає, що батько дитини має можливість сплачувати аліменти на період навчання дочки [PERSON] у відповідному навчальному закладі. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], її представника за належною довіреністю [PERSON], пояснення відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON], дослідивши та проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 15 ЦК України (норма матеріального права) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Про це вказується у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 року. В цьому контексті необхідно зазначити, що за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Також, Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09.12.2010 року, яке набуло статусу остаточного 09.03.2011 року ще раз вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), №48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п.35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об'єкт), щодо якої виник спір. Судом встановлено, що від шлюбу, який в даний час розірвано (а.с.4) сторони по справі [PERSON] та [PERSON] мають повнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.3). Відповідач по справі [PERSON] є батьком повнолітньої дитини [PERSON], яка народилася [INFO] (а.с.3). Дитина-позивач по справі [PERSON], народження [INFO] (а.с.13) навчається в Полтавському національному педагогічному університеті імені В.Г.Короленка та є студенткою денного відділення комерційної форми навчання природничого факультету вищезазначеного університету. Зарахована на навчання наказом №97 ст/пл. 10.08.2017 року, передбачений термін закінчення навчання - 30 червня 2021 року (а.с.6). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наявних матеріалів справи вбачається, що дитина [PERSON] часто хворіє на захворювання верхніх дихальних шляхів (а.с.72), навчається в Полтавському національному педагогічному університеті імені В.Г.Короленка на підставі Договору №02-30/07-011 від 11.08.2017 року, що укладений її матір'ю [PERSON] з вищевказаним університетом, при цьому, щомісячна плата за навчання складає 741 грн.67 коп. (а.с.7), плата за навчання вноситься матір'ю позивача у справі [PERSON], що підтверджується документально (а.с.11) і не заперечується учасниками справи. Також, за проживання у гуртожитку даного університету студента [PERSON] за період з вересня 2018 року по червень 2019 року сплачено її матірю [PERSON] кошти в сумі 5200 грн., що також підтверджено документально і не заперечується учасниками справи (а.с.11). Тобто, на даний час всі витрати, пов'язані з навчання дитини [PERSON] в Полтавському національному педагогічному університеті імені В.Г.Короленка несе в односторонньому порядку мати дитини [PERSON] З довідки виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Полтавської області №1301 від 07.09.2018 року вбачається, що [PERSON] проживає та зареєстрована в [ADDRESS] і має такий склад сім'ї: дочка [PERSON], [INFO] (а.с.8). [PERSON] працює контролером Гоголівського ЦБВО ПАТ «Укрнафта», де отримує заробітну плату (а.с.67), земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Гоголівської селищної ради не має (а.с.71). В той же час, [PERSON] має ряд захворювань, що потребують періодичного обстеження та лікування (а.с.66), згідно Акту комісійного обстеження умов проживання від 21.12.2018 року вбачається, що вона має на утриманні дитину [PERSON], [INFO] та бабусю [PERSON], [INFO], яка є інвалідом другої групи, яка перебуває на повному забезпеченні та утриманні більше восьми років [PERSON] (а.с.68); згідно медичної документації, [PERSON] хворіє на тяжке захворювання (а.с.70) і отримує близький до мінімального розмір пенсії (а.с.69). Отже, сукупність вищевикладеного свідчить про те, що у зв'язку з навчанням позивач [PERSON] не працює, матеріальну допомогу отримує виключно від матері [PERSON] Відповідач по справі [PERSON] постійно проживає в [ADDRESS] в такому складі сім'ї: батько [PERSON], [INFO]; дружина [PERSON], [INFO] - за даною адресою не зареєстрована, але проживає з 2014 року; дочка [PERSON], [INFO], за даною адресою не зареєстрована, але проживає з 03.11.2015 року; дочка [PERSON], [INFO], за даною адресою не зареєстрована, але проживає з 18.10.2016 року (а.с.38), [PERSON] перебуває в шлюбі з [PERSON] з 19.09.2013 року (а.с.40), батько відповідача є пенсіонером (а.с.а.с.42-43), згідно Акту обстеження від 23.11.2018 року, громадянин [PERSON] проживає за рахунок доходу від самостійного обробітку земельної частки (паю) та ведення особистого селянського господарства (а.с.37), з листа КНП «Великобагачанський районний центр ПМСД» від 07.12.2018 року вбачається, що дитина [PERSON] - [PERSON], [INFO] знаходиться на «Д» обліку з приводу захворювання: вікова транзиторна недостатність імунітету, рецидивуючий бронхіт, токсокароз, дефіцитна анемія змішаного ґенезу; дана дитина консультується в ПОКДЛ, потребує додаткового обстеження та лікування (а.с.35). З доводів відзиву відповідача [PERSON] вбачається, що за рік від продажу зерна він отримав дохід 16000 грн., також він обробляє свою земельну ділянку (земельний пай) площею 3,8 га, що знаходиться на території села Багачка Перша Великобагачанського району Полтавської області (а.с.34). З матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі [PERSON] не надавав суду підтверджуючих письмових доказів про належність та розмір вищевказаної земельної ділянки, а також офіційної довідки про розмір його доходів за відповідні періоди з органу державної фіскальної служби. Та обставина, що 07.12.2018 року відповідач у справі [PERSON] перерахував на рахунок відділу ДВС кошти в розмірі 7000 грн. (а.с.36) не стосується предмету розгляду даної справи, оскільки це є його обов'язком як батька та як боржника і стосується допущеної відповідачем заборгованості по сплаті аліментів на утримання ще неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] згідно виконавчого листа Великобагачанського районного суду від 04.12.2007 року (а.с.10); станом на 31.07.2018 року [PERSON] за даним виконавчим листом про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] мав заборгованість у значному розмірі - 33905 грн.38 коп. (а.с.9). Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ст.182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому, відповідно до п.20 вищевказаного Пленуму Верховного Суду України, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Дослідивши та проаналізувавши наявні матеріали справи в їх сукупності в межах заявлених позовних вимог, з урахуванням того, що в ході розгляду справи дійсно підтверджено, що позивач [PERSON], [INFO] у зв'язку з навчанням об'єктивно потребує матеріальної допомоги (яку їй надає лише мати [PERSON]) і її батько [PERSON], враховуючи його вік, стан здоров'я та майновий стан, може надавати таку допомогу до закінчення терміну навчання, виходячи з меж заявленого позову, положень ст.ст.182,199,200 СК України та роз'яснень, викладених в пунктах 17,20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», з урахуванням і часткового визнання [PERSON] позовних вимог, суд приходить до висновку, що відповідач по справі [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї дитини - дочки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів суд враховує суть позовних вимог [PERSON], матеріальний стан сторін по справі, третьої особи та дитини, яка навчається на денній формі навчання на платній основі, у зв'язку з навчанням об'єктивно потребує матеріальної допомоги, те, що обоє батьків повинні надавати допомогу на навчання дитини і таку допомогу надає лише мати дитини [PERSON], майновий стан відповідача [PERSON], який в даний час офіційно не працює (як вбачається з доводів відзиву, однак обробляє земельну ділянку (земельний пай) і від продажу вирощеної продукції отримує певні доходи), його сімейний стан, оскільки [PERSON] в даний час одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей, при цьому, малолітня дитина [PERSON], [INFO] має ряд захворювань, у зв'язку з чим об'єктивно потребує додаткових обстежень та лікування, [PERSON] має працездатний вік, і в сукупності цих обставин суд, з урахуванням ст.ст.182,199,200 СК України приходить до висновку, що [PERSON] як батько повнолітньої дитини, яка продовжує навчання [PERSON] може надавати матеріальну допомогу дитині, яка продовжує навчання та з урахуванням вищевикладених обставин, майнового та сімейного стану відповідача, часткового визнання заявлених позовних вимог суд приходить до висновку, що є передбачені підстави для часткового задоволення заявленого позову і необхідно стягнути з відповідача у справі [PERSON] аліменти на користь повнолітньої дитини, що продовжує навчання - дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/5 (однієї п'ятої) частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 23.10.2018 року (дата звернення до суду з даним позовом) і до закінчення дитиною навчання - до 30.06.2021 року, що забезпечить справедливий матеріальний стан сторін після стягнення аліментів, враховуючи положення ч.2 ст.200 СК України. Суд вважає безпідставними посилання позивача у справі [PERSON] у позовних вимогах на стягнення з відповідача у справі [PERSON] аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, оскільки чинним законодавством даний розмір аліментів визначається лише для неповнолітніх дітей. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в силу закону позивач [PERSON] при поданні позову, який вона подала 23.10.2018 року звільнена від сплати судового збору та того, що суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів у відповідному розмірі, судові витрати по справі (судовий збір) в розмірі 704 грн.80 коп. належить стягнути з відповідача по справі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial