Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила надати їй дозвіл на виїзд дитини- [PERSON] [INFO], за кордон без дозволу ( згоди ) батька [PERSON], до досягнення дитиною повноліття та дозволити позивачці без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу [PERSON], [INFO] року за межі України до країн дальнього та ближнього зарубіжжя до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка позов підтримала , та в обґрунтування позовних вимог пояснила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 11.02.2012 року по 18.12.2013 року. Від шлюбу з відповідачем народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач не приймає участі у вихованні та догляді за дитиною, матеріально його не утримує, аліменти не сплачує. У позивачки є можливість тимчасово виїжджати разом з дитиною за кордон в гості до її сестри в Німеччину на відпочинок та оздоровлення з метою розширення кругозору дитини, ознайомлення з культурою інших народів, з метою підготовки його до самостійного життя, стимулювання вивчення іноземних мов. Крім того, по роду діяльності позивачки - вона є перекладачем з англійської та німецької мови - їй необхідно виїжджати за межи України. Але відповідач через вкрай погані взаємовідносини з позивачкою відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини разом з матір'ю за кордон. Відповідач зараз знаходиться на заробітках у Литві, на телефонні дзвінки не відповідає. Таким чином, у позивача, як матері малолітньої дитини [PERSON], є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного. Судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обгрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст. 60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі. Згідно зі ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-XІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» ( далі - Закон) та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» ( далі - Правила) виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, в тому числі у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У судовому рішенні має бути посилання на п. 2 Закону про порядок виїзду з України, п.п. 2,4-2 Правил перетинання державного кордону та пп.16, 23 Правил оформлення і видачі паспорта. У резолютивній частині рішення необхідно зазначати про надання дозволу на виїзд дитини за кордон і про надання дозволу на оформлення проїзного документа на дитину. У разі встановлення судом необхідності перебування дитини не в одній країні, а в кількох протягом одного виїзду з України, в резолютивній частині рішення має бути вказівка на ці країни. За змістом ст.ст.141, 153, ч.3 ст. 157 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 2012 року по 19 грудня 2013 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] року народження, який на теперішній час постійно мешкає разом з позивачкою . Батьківських прав щодо сина [PERSON] відповідач не позбавлений, питання щодо обмеження його у їх здійсненні у встановленому законом порядку не вирішувалося. Отже він на рівні з позивачкою має право приймати участь у вихованні дитини, зокрема, висловлюватися, щодо доцільності виїзду сина за межі України. З огляду на те, що позивачкою не надано будь-яких доказів того, що виїзд неповнолітнього сина за межі України пов'язаний з необхідністю його оздоровлення, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed