Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. Вимоги позивача мотивовано не виконанням позичальницею договірних зобов`язань з повернення позичених коштів. Так відповідач, згідно позовної заяви, зобов`язана сплатити [PERSON] за договором позики, з врахуванням курсових коливань, суму 557244,32 грн. із розрахунку (26,77 (офіційний курс долара США станом на 02.07.2020 року) х 20 816 (доларів США) = 557 244, 32 грн.), однак не виконує своє зобов`язання, що призвело до необхідності звернення до суду з даним позовом. Заходи досудового врегулювання спору проводилися, шляхом неодноразових звернень до відповідача з вимогами про повернення грошових коштів. Ухвалою суду від 06 липня 2020 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. В судове засідання сторони, їх представники не з`явились, подали заяви про можливість судового розгляду без їх участі. Відповідач, в судове засідання не зявилась, надіслала на адресу суду письмову заяву, в якій вимоги позивача визнала, пояснила виникнення заборгованості скрутним матеріальним становищем, у т.ч. через запровадження карантинних заходів, просила про відстрочення по сплаті боргу. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, судом встановлено. Згідно письмової розписки, виданої 28.10.2019, дійсної до 28.10.2029 року, [PERSON] отримала від [PERSON] 20816,00 доларів США, в еквіваленті, на момент займу, 519121,89 гривень, які зобов`язалася повернути до червня 2020 року. Розписка складена [PERSON] власноруч та містить особистий підпис [PERSON] (а.с. 6). Факт отримання коштів та їх неповернення у визначений в розписці строк відповідач не заперечила. Звернення позивача з вимогами про повернення боргу в позасудовому порядку, залишені позичальником без відповіді та задоволення. Невиконення [PERSON] свого обов`язку щодо повернення суми позики добровільно, стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою провідновлення її порушених прав в судовому порядку. З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Поданими суду доказами позивачем доведено обґрунтованості підстав, з якими заявник пов`язує свої вимоги. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку . Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормами ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 2 ст. 626 ЦК України, договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Приписами ст. 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1049 ЦК України покладає на позичальника обов`язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю правовою природою договір позики є реальним, одностороннім правочином, оскільки після його укладення всі обов`язки за договором позики несе позичальник, а позикодавець набуває лише права. Підтвердженням укладення договору позики в письмовій формі є письмовий документ, незалежно від найменування, з якого вбачається сам факт отримання в борг (постанови Верхового Суду України від 11.11.2015р. № 6-1967цс15, від 08.06.2016р. № 6-1103цс16, від 21.01.2015р. №6-44326св14, від 10.09.2014р. №6-22095св14, від 16.07.2014р. №6-51461св13. Письмова форма договору позики в наслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі суми позичальнику. Боргова розписка є документом, який підтверджує боргові зобов`язання однієї особи перед іншою. В ній повинні бути вказані умови передачі грошей в борг та їх повернення. Вона повинна містити всю інформацію, необхідну для встановлення у суді факту правовідносин між позивачем та відповідачем за договором позики. Зі змісту боргової розписки наявність боргових відносин повинна бути очевидною для суду. Інформація повинна надавати можливість точно ідентифікувати осіб, які вступили у відносини. Розписка пишеться позичальником від руки і повинна містити таку інформацію: назва документа; прізвище, ім`я, по батькові, номери паспортів, ідентифікаційні коди та адреси реєстрації позичальника та особи, в якої він бере гроші в борг і якій він зобов`язується їх повернути; грошова сума, назва валюти, або назва, опис та кількість речей з зазначенням їх вартості; всі суми повинні бути написані цифрами та прописом, щоб унеможливити виправлення); дата, до якої позичальник зобов`язується повернути кошти - конкретна дата, подія, або на вимогу після певного терміну; умови надання коштів у позику - з відсотками чи без відсотків. Якщо позика надається під відсотки, необхідно вказати їх розмір та порядок сплати - щомісяця чи в кінці терміну; які санкції можуть бути застосовані, якщо кошти не будуть повернуті до вказаного строку; дата та місце складання розписки, та особистий підпис боржника. Боргову розписку не обов`язково посвідчувати нотаріально, але її краще складати в присутності свідків, які можуть підписами засвідчити факт передачі грошей чи майна. З огляду на викладене, надана позивачкою боргова розписка, яка в свою чергу є підставою для стягнення боргу, складена з дотриманням усіх правил для такого складання та її форма відповідачем не оспорювалася. Факт складання розписки особисто відповідачем не заперечено та у суду немає підстав піддавати сумніву дану обставину. Судом з`ясовано, що в порушення умов розписки, приписів перелічених норм, а також ст. ст. 11, 14 ЦК України, розрахунок по поверненню отриманої позики у визначений строк до червня 2020 року, боржник не провів, заборгувавши станом на час винесення рішення 20816, 00 доларів США, які на момент звернення до суду складають суму в гривневому еквіваленті в розмірі 557244,32 грн. Доказів на підтвердження іншого, у т.ч. проведення розрахунку станом на час розгляду справи в суді, відповідачем не представлено. За таких обставин, вимоги про примусове стягнення заборгованості в сумі 557244, 32 грн. підлягають задоволенню як обґрунтовані і належним чином не заперечені відповідачем. Сплачений судовий збір, в порядку ст. 141 ЦПК України, підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача пропорційно до задоволених вимог. Вимоги про стягнення з відповідача понесених витрат в сумі 20 000 гривень, за надання правничої допомоги - сплата послуг представника, проведення експертиз не підтверджена жодними документами, тому в їх задоволенні слід відмовити. Заява [PERSON] про розстрочення виплат боргу не відповідає вимогам оформлення та подачі таких заяв, а також жодним нележним та допустимим доказом не підтверджена, тому в її задоволенні слід відмовити.Разом з тим, відповідач не позбавлений звернутись із такою заявою повторно після набрання судовим рішенням законної сили та із долучення документів, що підтверджують наявність обєктивних факторів, які ускладнюють виконання судового рішення.

Outcome: partial