Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом, в якому зазначила, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2016 року (справа 334/148/16-ц) з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000,00 грн. починаючи з 13.01.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. З часу присудження аліментів через значні інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя, у зв`язку з чим суми аліментів, що стягнута судом, недостатньо для забезпечення мінімальних потреб дівчини - підлітка. Крім того, в [PERSON] з`явились додаткові потреби у лікуванні, які пов`язані з її станом здоров`я. Добровільно нести додаткові витрати відповідач не бажає, у зв`язку з чим позивачка звертається до суду та просить змінити розмір аліментів, визначений за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2016 року у справі № 334/148/16ц з та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача додаткові витрати пов`язані з лікуванням [PERSON] , [INFO] , за період з 12.08.2019 - 04.12.2019 у розмірі 5853,27грн. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали поданий позов, просили позов задовольнити у повному обсязі з наведених ними підстав. В судовому засіданні відповідач та його представник [PERSON] проти поданого позову заперечували на підставах викладених у відповіді на позов. Просили в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки вважають його необґрунтованим та недоведеним. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2016р., яке набрало законної сили 19.02.2016р., з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 13.01.2016 і до повноліття дитини. [PERSON] працевлаштована та має незначний дохід, що підтверджується копією майнової декларації про її доходи, копією форми 5 звіту з суми нарахованого доходу ЄСВ. При цьому суд вважає обґрунтованими доводи позову, що майновий стан позивачки погіршився з квітня 2019 року. Це зумовлено погіршенням її здоров`я і необхідними витратами на її лікування, що підтверджується наданими медичними документами. Донька [PERSON] проживає разом з матір`ю, навчається у 8-А класі в Запорізькій спеціалізованій школі №100, батько на виконання рішення суду сплачує аліменти на її утримання у розмірі 1000,00 грн. Судом не встановлено, що відповідач надає дитині додаткове матеріальне забезпечення, Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Право вимагати заміни способу присудження аліментів може обумовлюватися мінливістю життєвих обставин, зазначених ст.182 - 184 СК України. Згідно з ч. 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Позовні вимоги [PERSON] про зміну розміру і способу стягнення аліментів ґрунтуються на інфляційних процесах, значному підвищенні вартості життя, у зв`язку з чим сума аліментів, що стягнута судом, є недостатньою для забезпечення мінімальних потреб дівчини-підлітка. Розмір аліментів не має бути нижчим, ніж встановлено законом і цей гарантований мінімальний розмір станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень; з 1 липня - 2318 гривень; з 1 грудня - 2395 гривень. При прийнятті рішення щодо зміни способу стягнення аліментів та їх розміру, суд бере до уваги те, що аліменти є необхідністю для забезпечення нормальних матеріальних умов життя дитини, і приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Приймаючи до уваги, що на теперішній час аліменти на малолітню дитину стягуються у розмірі 1000 грн., що нижче прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років, та зросли потреби у забезпеченні дитини необхідним для нормального її проживання, суд прийшов до висновку, що позов про зміну розміру аліментів та зміни способу стягнення аліментів на користь позивачки на утримання дитини з 1000 грн. щомісячно на стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підлягає задоволенню. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. При вирішенні спору щодо стягнення додаткових витрат на дитину суд виходить з наступного. Статтею 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789 ХІІ від 27.02.91 року, передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у алерголога, оскільки має захворювання - алергічний риносинусит, персистуючий перебіг хвороби, середнього ступеню тяжкості, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №12733 за період перебування в алергологічному відділенні з 16.12.2019 по 27.12.2019, випискою із медичної картки стаціонарного хворого №10756 за період перебування в алергологічному відділенні з 29.10.2019 по 01.11.2019, даними амбулаторної картки дитини. Згідно тверджень позивачки, протягом часу з 12 серпня по 04 грудня 2019 року нею було витрачено додатково на лікування дочки 11706,55 грн., тому вона просить стягнути з відповідача половину від витрачених коштів, що становить 5853,27 грн. Дослідивши надані чеки та інші письмові документи на підтвердження витрат на лікування дитини, суд встановив, що позивачкою були понесені витрати на лікування дитини, пов`язане з перебуванням в алергологічному відділенні, та на лікування у стоматологічній поліклініці у загальному розмірі 6756,55 грн. При цьому суд зауважує, що у розрахунку позивачки двічі була врахована вартість послуг в діагностичному центрі «Медлайф» у сумі 2413,00 грн. і в діагностичній лабораторії «Діасервіс» у сумі 425,00 грн. Аналізуючи у сукупності надані докази, враховуючи положення ст. 180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні та обґрунтовані, але підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача одноразово додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням дитини, в період часу з 12 серпня по 04 грудня 2019 року, в розмірі 3378,27 грн. (6756,55 грн. / 2 = 3378,27 грн.). Відповідно до ч.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відносно цього позову, під час звернення до суду судовий збір повинен бути сплачений по 840,80 грн. за кожну вимогу, що разом становить 1681,60 грн. При зверненні з позовом до суду позивачем судовий збір не сплачувався, відтак судовий збір в сумі 1681,60 гривень слід стягнути з відповідача на користь держави, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial