Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом в інтересах [PERSON], в якому зазначає, що [PERSON] є наймачем житлового приміщення, що розташоване за адресою Запорізька область, м. Енергодар вул. Молодіжна (Комсомольська)[ADDRESS]. В вищеназваній квартирі він зареєстрований та постійно мешкає з 15.06.2012 року. В вказаній квартирі позивач оселився на підставі ордеру на житлове приміщення №182, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 24.05.2012 року № 152. До вселення в вищеназвану квартиру [PERSON] був зареєстрований та фактично мешкав за наступними адресами: 1. З 11.11.1983 року по 15.11.1996 року за адресою: [ADDRESS]. 2. З 15.11.1996 року по 20.11.1998 року був зареєстрований за адресою: [INFO]. Фактично в цей період [PERSON] мешкав разом зі своєю дружиною - [PERSON] за адресою [ADDRESS]. За рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 29.10.1998 року його було знято з місця реєстрації за адресою: м. Енергодар, пр-т Будівельників 7-5/12 20 листопада 1998 року. Але про вищеназваний факт [PERSON] не знав, і дізнався лише на початку 2008 року. Після того, як йому стало відомо про зняття з реєстрації за рішенням суду, він майже відразу зареєстрував своє місце проживання в квартирі, де він мешкали разом зі своєю дружиною [PERSON]. 3. З 25 січня 2008 року по 30.04.2010 року я був зареєстрований та мешкав за адресою: [ADDRESS]. 4. З 21.05.2010 року по 15.06.2012 року я був зареєстрований та мешкав за адресою: [ADDRESS]. 5. З 15.06.2012 року мешкаю та зареєстрований в квартирі № 89а в будинку № 3 по вулиці Комсомольська в м. Енергодар Запорізької області. У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до органу приватизації з питання приватизації житла, а саме - квартири № 89а в будинку № 3 по вулиці Комсомольська в м. Енергодар Запорізької області. Це звернення було розглянуте, але результат був негативний - йому відмовили в реалізації права на приватизацію, оскільки [PERSON] не надав доказів, що підтверджують невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за попередніми місцями проживання, а саме у період з 20.11.1998 по 25.01.2008 року. Відмову отримав його представник за письмовою довіреністю 16 червня 2016 року, про що особисто розписався на документах в ДКП «Енергодарське БТІ», на яке покладено виконання питань, повязаних з приватизацією. Вважає, що така відмова є порушенням його права на приватизацію державного житлового фонду. Просить визнати за [PERSON] право на приватизацію житлового приміщення, а саме - квартири № 89а в будинку № 3 по вулиці Молодіжна в місті Енергодар Запорізької області. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, позов підтримує. Представник позивача [PERSON] до суду зявилася, надала пояснення аналогічні позову, позов підтримала в повному обсязі просить його задовольнити. Відповідач Виконавчий комітет Енергодарської міської ради, просить розглянути справу без участі їх представника і проти задоволення позову не заперечують, про що повідомили суд письмово. Третя особа КП «Енергодарське БТІ» Енрегодарської міської ради до суду не зявилися, надали заяву, в якій просять розглянути справу без участі їх представника. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність чи взяти в оренду. Відповідно до ст. 345 ЦК України\~фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Приватизація здійснюється, зокрема, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (ст. 4 Закону). Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 N 396\~затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, відповідно до якого громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію (п.17); громадянином до органу приватизації подаються: - оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; - копію документа, що посвідчує особу; - технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; - довідка про склад сім'ї та займані приміщення; - копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); - документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; - копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; - заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі (п.18). Відповідно до п.20 Положення документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] з 15.06.2012 року по теперішній час зареєстрований в квартирі № 89а в будинку №3 по вулиці Молодіжна (Комсомольська) в м. Енергодар Запорізької області. що підтверджується копією його паспорта (а.с.5), довідками про склад сімї та фактично не заперечується відповідачем. Наведене житло надано позивачу [PERSON] в користування на підставі ордеру №182, виданого 25.05.2012р. виконавчим комітетом Енергодарської міської ради Запорізької області на родину з 1 особи [PERSON] (а.с. 6). Сторонами не заперечується, що вказана квартира знаходиться у власності територіальної громади м.Енергодар в особі Енергодарської міської ради, на балансі КП «ПКВ», квартира може бути приватизована у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». 22.04.2016р. позивач звернувся до відповідача виконавчого комітету Енергодарської міської ради, як органу приватизації, з заявою про передачу йому у приватну власність квартири №89а будинку №3 по вул. Молодіжна м.Енергодар, додавши до неї довідку про склад сімї №183 від 20.08.2015 р. (а.с. 11), документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, копію ордеру, копію паспорту, довідки з попередніх місць реєстрації. Листом від 20.05.2016. відповідач відмовив позивачу в приватизації вказаного житла з посиланням на те, що ним не надано документи про місце проживання за період з 20.11.1998 по 25.01.2008 р. та невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за цей період відповідно до п.18 Порядку передачі квартир (будиків), житлових приміщень гуртожитків у власність громадян (а.с. 12). Таким чином, суд зясував, що відмова відповідача в приватизації позивачем квартири №89а будинку №3 по вул. Молодіжна м.Енергодар була повязана виключно з ненаданням ним документів, що підтверджують місце його реєстрації в період з 20.11.1998 по 25.01.2008р. та невикористання в цей період свого права на приватизацію державного житлового фонду, у звязку з чим між сторонами і виник цей спір. При цьому, відповідачем не оспорювалось, що вказана квартира є комунальною власністю, житло в ньому може бути приватизовано, позивач на законних підставах вселилися в нього, звернувсь з заявою про її приватизацію, надав інші необхідні документи. Вирішуючи наявний між сторонами спір, суд встановив, що позивач був зареєстрований в період з 1992 року за наступними адресами: З 11.11.1983 року по 15.11.1996 року [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO].(а.с.7) \~З 15.11.1996 року по 20.11.1998 року [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO]. 20 листопада 1998 року [PERSON] було знято з місця реєстрації за рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 29.10.1998 року (а.с.7) \~З 25 січня 2008 року по 30.04.2010 року [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.7). З 21.05.2010 року по 15.06.2012 року [PERSON] був зареєстрований та мешкав за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). З 15.06.2012 року по теперішній час [PERSON] зареєстрований та фактично проживає в квартирі № 89а в будинку № 3 по вулиці Молодіжна (Космсомольська) в м. Енергодар Запорізької області. Відповідно до наданих позивачем довідки АТ «Ощадбанк» за зазначеними адресами його проживання: [INFO], м. Енергодар, пр-т Будівельників 7-5/12, [ADDRESS], [ADDRESS] - житлові чеки ними не використовувались (а.с. 9). Вказані документи були додані позивачем до його заяви про приватизацію житла і розглядались відповідачем при прийнятті відповідного рішення. Згідно довідки КП «Енергодарське БТІ» №607 віж 27.10.2011 р. право власності на квартири (кімнату в гуртожитку) в яких був зареєстрований [PERSON], йому не належить (а.с. 10). Згідно з\~ст.29 ЦК України\~місцем проживання особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до\~ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до\~ст.3 вказаного Закону\~місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація місця проживання - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому КМУ порядку. Відповідно до\~ст.6 вказаного Закону України\~громадяни України зобовязані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибутті до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Згідно з\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст.\~10, ч.1 ст.\~60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно\~ст. 61 ЦПК України\~обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозвязку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про неправомірність та необґрунтованість дій відповідача щодо відмови позивачу в приватизації спірного житлового помешкання у звязку з непідтвердженням ним місця свого проживання в період з 20.11.1998 по 25.01.2008 р. Так, суд встановив, що в зазначений період позивач мешкав за адресою м.Енергодар вул. Комсомольська 3/67 без реєстрації, що підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], та дослідженими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи №2-1098/2009 рік за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та матеріалами цивільної справи №2-1346/2009 рік за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Вказані докази суд вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми, у звязку з чим приймає їх до уваги при постановленні рішення. Вказаними доказами підтверджується, що позивач в спірний період - з 20.11.1998 по 25.01.2008 р. мав постійне місце мешкання за адресою м.Енергодар, вул. Комсомольська 3/67. При цьому, судом встановлено, що в період з 20.11.1998 по 25.01.2008 р. позивач за вказаною адресою або будь-якою іншою адресою зареєстрований не був. Ця обставина випливає із сукупності наданих ним довідок з місця проживання, показань свідків та встановленими в судовому засіданні фактів по цивільним справам №2-1346/2009 рік та №2-1098/2009 рік, відповідно до яких саме період з 20.11.1998 по 25.01.2008 р. не охвачений реєстрацією позивача за певною адресою, зокрема, за адресою місця його фактичного проживання в цей період - м.Енергодар, вул. Комсомольська 3/67. Паспорт громадянина України позивачу [PERSON] був виданий вперше 10.07.2012 р. і в ньому містяться відомості про реєстрацію місця проживання з 15.06.2012 р. по теперішній час. У звязку зі заміною паспорта позивача прослідкувати та підтвердити місце його реєстрації після 1992р. неможливо. Будь-яких інших доказів на підтвердження того, що в зазначений період він міг бути і був зареєстрований за певною адресою суду не надано. В даному випадку суд враховує, що відповідно до п.17 вказаного Положення громадянин разом з заявою про приватизацію житла повинен надати документ, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків. Таким документом відповідно до п.20 цього ж Положення є довідка з попередніх місць проживання після 1992 р. щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. В той же час зі змісту вимог діючого законодавства вбачається, що єдиної довідки з місця проживання щодо невикористання права на приватизацію, подання якої передбачено п.20 Положення, не існує, типова форма такої довідки не затверджувалась. В розумінні вимог п.20 Положення на підтвердження невикористання громадянином житлових чеків органу приватизації надаються два документа - довідка з місця проживання та довідка про те, що житловий чек громадянином за цим місцем проживання не використано, яка видається АТ «Ощадбанк» як установою, що веде реєстр житлових чеків та списки осіб, що мають право на приватизацію. Таким чином, законодавець не встановив чіткої форми довідки з місця проживання щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду, тому, на думку суду, відсутні підстави і для суворого тлумачення відповідних норм Положення, а рішення щодо приватизації житла повинно прийматись за наявності на те підстав, визначених\~Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», та іншими нормативно-правовими актами в цій сфері. Судом встановлено, що після 1992р. позивач мав декілька місць проживання - [ADDRESS], м. Енергодар, пр-т Будівельників 7-5/12, [ADDRESS], [ADDRESS]. Проживання за цими адресами підтверджується відповідними документами та довідками з місця проживання, які були надані відповідачу разом з заявою про приватизацію. Також відповідачу надані і довідки АТ «Ощадбанк» про те, що за зазначеними адресами позивач після 1992р. житлові чеки для приватизації житла не використовував. Таким чином, суд вважає, що позивачем були надані відповідачу усі належні документи на підтвердження того, що після 1992р. він проживав за певною адресою і не використав своє право на приватизацію житла, житлові чеки не отримував. Беручи до уваги, що позивач був вселений до квартири №89а в будинку №3 по вул. Молодіжна в м. Енергодар на законних підставах, це єдине його житло, іншого житла він не має, законність проживання позивача у квартирі ніхто не оспорює, він в установленому порядку звернувсь із заявою про приватизацію квартири, надав усі документи, які є необхідними для цього, суд вважає, що позивач має законне право на приватизацію житла, гарантоване\~ст.47 Конституції України. Вказане право підлягає захисту судом шляхом визнання права на приватизацію житла. На підставі викладеного, позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved