Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], про стягнення грошових коштів, сплачених по угоді за нерухоме майно. В позові вказувала, що в серпні 2013 року домовилась з відповідачем про купівлю у нього житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Коритне, вул. О. Кобилянської, 56 за 80000,00 грн. з розстрочкою сплати платежів на два роки. Зазначала, що перший платіж в сумі 10000,00 грн. нею сплачено відповідачу 17.08.2013 року, про що свідчить письмова розписка останнього. Другий платіж в сумі 7000,00 грн. сплатила відповідачу 23.02.2014 року, про що також є його розписка. Наступні платежі нею сплачувались відповідачу на його банківську картку «ПриватБанк», а саме: 25.04.2014 року у сумі 1300,00 грн., 18.08.2014 року у сумі 3000,00 грн., 08.10.2014 року у сумі 700,00 грн., 19.11.2014 року у сумі 2200,00 грн., 15.01.2015 року у сумі 4000,00 грн. Всього за вказаний період вона сплатила відповідачу 28200,00 грн. За їх домовленістю відповідач дозволив їй користуватися господарськими будівлями та літньою кухнею, а ключ від самого будинку він обіцяв дати, коли вся обумовлена ними сума буде йому виплачена з послідуючим оформленням у нотаріальному порядку договору купівлі-продажу. При укладенні даної угоди відповідач запевнив її, що він є власником даного будинку, оскільки отримав його у спадщину після смерті свого батька [PERSON] На початку 2015 року їй стало відомо, що відповідач почав запрошувати інших покупців для продажу їм спірного будинку, у зв'язку з чим вона припинила виплачувати йому чергові платежі і почала вимагати повернути сплачені нею кошти в сумі 28200,00 грн. Відповідач повернув їй лише 3000,00 грн. Вижницьке РБТІ на запит адвоката повідомило, що документів про право власності на даний будинок за відповідачем не оформлено, а технічний паспорт на його ім'я виготовлено у 2011 році. Вважає, що відповідач, який не оформив на своє ім'я право власності на спадкове майно, а грошові кошти за проданий будинок частково отримав від неї, то в даному випадку він повинен виступати, як боржник, а вона кредитором. Посилаючись на ст.ст.207, 526, 536, 625 ЦК України просила стягнути з [PERSON] на її користь 25200,00 грн. боргу, 756,00 грн. 3% річних та понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлений позов підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини просили позовні вимоги задовольнити. Щодо заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає, що необхідно ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача [PERSON], її представника [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом встановлено, що у серпні 2013 року [PERSON] домовилася із [PERSON] про придбання у нього за 80000,00 грн. житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по вул. О. Кобилянської, 56 в с. Коритне Вижницького району Чернівецької області. Договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна сторони домовилися укласти після сплати позивачем на користь відповідача всієї суми. На виконання вказаних домовленостей 17.08.2013 року [PERSON] сплатила [PERSON] 10000,00 грн. як завдаток за будинок, що підтверджується оригіналом розписки останнього від 17.08.2013 року. А 23.02.2014 року [PERSON] сплатила [PERSON] 7000,00 грн., як часткову оплату за будинок, що розташований в с. Коритне Вижницького району Чернівецької області, який є його власністю, що підтверджується оригіналом розписки останнього від 23.02.2014 року. Також на виконання зазначених домовленостей за період 2014-2015 років [PERSON] перерахувала на рахунок [PERSON] 11200,00 грн., з яких 1300,00 грн. згідно оригіналу квитанції №25042014113149 від 25.04.2014 року, 3000,00 грн. згідно оригіналу квитанції №18082014153049 від 18.08.2014 року , 700,00 грн. - згідно оригіналу квитанції №08102014152050 від 08.10.2014 року, 2200,00 грн. 19.11.2014 року, 4000,00 грн. - згідно оригіналу квитанції №26012015154715 від 26.01.2015 року. Тобто на виконання усних домовленостей із [PERSON], щодо придбання житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по вул. О. Кобилянської, 56 в с. Коритне Вижницького району Чернівецької області за період з 17.08.2013 року по 26.01.2015 року [PERSON] сплатила останньому 28200,00 грн. Проте станом на день розгляду справи договір купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по вул. О. Кобилянської, 56 в с. Коритне Вижницького району Чернівецької області між [PERSON] та [PERSON] не укладений. На вимогу позивача [PERSON] повернув їй 3000,00 грн., а решту 25200,00 грн. на день розгляду справи не повернув. Також судом встановлено, що станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок за адресою: с. Коритне, вул.. О. Кобилянської, 56, Вижницького району зареєстрованим в державному реєстрі прав не значиться. На замовлення [PERSON] 22.03.2011 року було проведено технічну інвентаризацію вищевказаного житлового будинку з прилеглими до нього надвірними господарськими будівлями та спорудами з видачею після проведеної інвентаризації технічного паспорта замовнику [PERSON], що підтверджується копією відповіді ДКП «Вижницьке РБТІ» №124 від 18.12.2014 року. З копії технічного паспорту на житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по вул.. О. Кобилянської, 56 в с. Коритне Вижницького району Чернівецької області вбачається, що він виготовлений 22.03.2011 року ДКП «Вижницьке РБТІ» на ім'я [PERSON]. Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ч.1 ст.220 ЦК України). Враховуючи те, що договір купівлі-продажу зазначеного житлового будинку між сторонами у письмовій формі не був укладений та відповідно не був нотаріально посвідчений, то суд вважає, що сторони не уклали даний договір у передбаченій законом формі. Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку, як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку. Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише усно домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана [PERSON] відповідачу грошова сума в розмірі 25200,00 грн. є авансом, який є лише способом платежу і, який підлягає поверненню позивачу в повному обсязі. Також суд приходить до висновку, що у зв'язку з тим, що [PERSON] отримані від [PERSON] в якості авансу кошти в сумі 25200,00 грн. не повертає, то він не повертаючи вказані кошти є боржником останньої і відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України зобовязаний сплатити на користь позивача три проценти річних від простроченої суми, які за період з 28.01.2015 року по 28.01.2016 року становлять 756,00 грн. Таким чином, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи, докази, їх юридичну оцінку, суд приходить до висновку, що вимоги доведені і підлягають до задоволення із стягненням з відповідача на користь позивача понесених нею судових витрат у відповідності до ст.88 ЦПК України. Це підтверджено належними доказами, доказів протилежного відповідачем не надано. На підставі ст.ст.15, 16, 220, 570, 625, 626, 638, 639, 655, 657 ЦК України,

Outcome: approved