Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , просить стягнути із відповідачів солідарно 300000 гривень моральної шкоди. Позов обґрунтований тим, що позивачка разом із відповідачами є власником по ј частині квартири [ADDRESS] . Відповідачі перешкоджають [PERSON] в доступі до користуванні її ј часткою квартири, у зв`язку із чим вона змушена була звертатися до суду. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2019 року, у справі №607/8291/19 усунуто для неї перешкоди у користуванні часткою квартири, шляхом надання мені можливості зробити копії ключів від вхідних дверей зазначеної квартири. 07 грудня 2019 року [PERSON] поштою надіслала відповідачам листа з пропозицію виконати рішення суду, однак відповідачі листа на пошті не забрали, він повернувся за закінченням терміну зберігання. Посилається на те, що вчиненням упродовж 5-ти років (з 2015 року) [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] порушеннями її прав власника ј квартири, вчинення перешкод у ненаданні доступу та в обмеженні у користуванні належною на праві власності часткою квартири, відповідачі завдали їй значну моральну шкоду, яку вона оцінює 3000000 гривень. Просить звернути увагу, що вона проживаю зі своїм чоловіком [PERSON] у однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Ця квартира розташована на першому поверсі багатоквартирного будинку, за географічним виходом на північно-західну сторону, розміщена у напівцокольному приміщенні, є сирою, стіни вкриті грибком, тоді, як відповідачі чинять перешкоди їй в користуванні квартирою, яка розташована на 4-му поверсі п`ятиповерхового будинку, є сухою і більш придатною для проживання. Відповідачі, відповідно до поданого заперечення, просять відмовити в задоволенні позовних вимог. Зауважують, що [PERSON] була першою дружиною чоловіка відповідачки. Спірна квартира була надана її батькам, та після її одруження чоловік був зареєстрований в ній. Оскільки на момент приватизації був зареєстрований в квартирі, тому отримав право на приватизації частки. Після розірвання шлюбу обіцяв, що квартиру подарує сину, однак цього не зробив, а в 2015 році подарував теперішній дружині. Починаючи з лютого 2015 р. по лютий 2019 р. ніяких переговорів з приводу частки квартири ніхто не вів, ніхто перешкод не чинив, оскільки ніхто з Позивачкою не спілкувався. Причиною позову є не перешкоджання у користуванні, а вимагання нею грошей у великій сумі, так як колишнім чоловіком набрано багато кредитів (за час проживання з Позивачкою). Щоб закрити цей конфлікт відповідачі пропонували їй в 2019 році певну суму грошей за її частку, однак вона вимагає більше та шантажує, погрожує. Просять звернути увагу на те, що частка [PERSON] є незначною, та складає 15 кв. метрів від загальної площі. Спільне проживання з позивачкою недопустиме, оскільки вона є зовсім чужою, та через те, що вона розбила їх сім`ю, в них неприязні стосунки. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 лютого 2020 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав з підстав викладених в ньому. Звертає увагу суду, що [PERSON] є власником ј частки квартири [ADDRESS] , однак, через дії відповідачів на протязі тривалого часу не може нею користуватися, чим їй задано моральної шкоди. В судовому засіданні [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову. Звертає увагу, що через позивачку, її чоловік залишив її з двома дітьми. Квартира була надана її батькам, і чоловік обіцяв свою частку подарувати сину. Позивач не має морального права проживати в квартирі, вона є чужою людиною для неї та її дітей. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вони намагалися домовитися із позивачем про передачу їй земельної ділянки замість її частки, однак вона вимагає гроші, сума для них є надто великою. Спільне проживання із позивачем неможливе, оскільки вони чужі люди. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено такі факти. Позивачка на підставі договору дарування від 27.03.2015 року є власником ј частині квартири [ADDRESS] . Відповідачам належить решту ѕ частки квартири, по ј кожному. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2019 року у справі №607/8291/19, усунуто [PERSON] перешкоди у користуванні належною їй на праві власності ј часткою квартири [ADDRESS] шляхом надання можливості зробити копії ключів від вхідних дверей зазначеної квартири. 07 грудня 2019 року [PERSON] поштою надіслала відповідачам листа з пропозицію виконати рішення суду, однак, лист повернувся за закінченням терміну зберігання. Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Стаття 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Пунктом третім постанови пленуму «Про практику розгляду моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяним фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам,інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Із змісту статті 12, 13 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Із змісту статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звернувшись із позовом до відповідачів, покликається на те, що неправомірними діями відповідачів, які перешкоджають їй користуватися майном завдано моральної шкоди. Відповідачі заперечуючи проти позову покликаються на те, що до 2019 року взагалі не спілкувалися із відповідачкою. Саме вона вимагає в них гроші, шантажує, та погрожує, не маючи намір проживати з ними, так як вони перебувають в неприязних стосунках та її частка в спільній квартирі є надто малою. На підтвердження протиправних дій відповідачів, факту заподіяння моральної шкоди та причинного зв`язку, надано копію договору дарування квартири, рішення суду від 24 жовтня 2019 року та копію листа позивачки від 06.12.2019 року. Оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази не є достатніми для висновку, що протиправними діями відповідачів позивачці завдано моральної шкоди, наявність моральної шкоди, та наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними винними діянням відповідачів. Сам факт наявності рішення суду, яким встановлено, що позивачі чинять перешкоди в користуванні ј квартири, яка належить позивачу, без наявності інших доказів, не є достатнім доказом того, що [PERSON] відповідачами заподіяна моральна шкода. Враховуючи наведене вище, в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст.ст. 16, 369, 387, 391 Цивільного кодексу України, ст. 152 Земельного кодексу України,

Outcome: dismissed