Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

[PERSON], звернулася в суд з позовом про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, зобов'язання вчинити певні дії внесення всіх записів в трудову книжку, мотивуючи тим, що у 2004 р. вона закінчила з відзнакою Уманський державний аграрний університет і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Менеджер організації» та здобула кваліфікацію менеджера-економіста. Вперше наказом № 67/3-Л від 19.08.2009 р. вона була прийнята на посаду техніка II категорії в Немирівську державну сортодослідну станцію. Наказом №8-Л від 7.02.2012р. вона була переведена на посаду бухгалтера-касира. В зв'язку з реорганізацією Немирівської державної сортодослідної станції у Вінницьку філію ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» наказом № 38-О від 29.09.2012 р. її було звільнено. І 01.10.2012 р. було прийнято бухгалтером-касиром на Вінницьку філію ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» наказом № 6-Л від 1.10.2012 р. Наказом №126-Л від 03.02.2014 р. вона була переведена на посаду обліковця в зв'язку зі зміною штатного розпису. В трудову книжку не внесено запис про те, що наказом Відповідача її було переведено на посаду бухгалтера Вінницької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», на посаді бухгалтера вона працювала по час звільнення 12.09.2016 р„ наказ № 38-Л від 12.09.2016 р. В трудові книжці не записано, що наказом № 93-0 від 20.06.2014 р. її по суміщенню професій призначено на посаду виконуючий обов'язки завскладу. На цій посаді вона пропрацювала з 20.06.2014 р. по 11.05.2016 р. В трудовій книжці не записано, що згідно наказу № 24-0 від 11.05.2016 р. її звільнено з виконуючий обов'язки завскладу і зобов'язано передати матеріальні цінності [PERSON]. 11.05.2016 року нею матеріальні цінності було передано згідно акта. Лишків і нестач немає. Відповідач незаконно зобов'язав її підписати договір про повну матеріальну відповідальність бухгалтера, а договір про матеріальну відповідальність виконуючий обов'язки завскладу не складався. В трудову книжку не записані наказ №32-0 від 6.06.2016 р. про визначення її місця роботи за адресою м. Немирів, вул. Луначарського, 19, не давши її стільця і канцтоварів. Такий самий наказ було видано 4.08.2016р. В трудову книжку не записана подяка генерального директора ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» [PERSON] за високий професіоналізм, сумлінну працю, відповідальність та наполегливість під час виконання службових обов'язків, успішне ведення фінансової та бухгалтерської звітності. Її звільнення є незаконним, по скільки її звільнили з порушенням Конституції України та діючого трудового законодавства: Відповідачем порушена ст. 48 КЗпП України, порушено строк для звільнення її з роботи. Відповідачем порушена ст. 49 КЗпП України, від неї не відібрано пояснення по факту її звільнення за ст. 40 ч. 1 п 2 КЗпП України. Відповідачем порушено ст. 61 Конституції України, яка прямо вимагає, що не може бути два стягнення за одне і те ж порушення, не враховано низки факторів під часзвільнення. Відповідачем порушено ст. 40 ч. 1 п 2 КЗпП України, так як в наказі записано за неодноразове невиконання своїх посадових обов'язків. В наказі не вказано - яких обов'язків, чому саме неодноразових і чому п 2 ст. 40 ч. 1 КЗпП України, як це передбачено ст. 40 ч. 1 п. З КЗпП України. Відповідачу було відомо при прийнятті на роботу і за роки роботи про її високу кваліфікацію і професіоналізм, що підтверджується дипломом з відзнакою про вищу освіту та подякою, за роки роботи вона роботу виконувала сумлінно і до неї не було ніяких претензій та зауважень. Відповідач не вжив заходів про переведення її на іншу роботу. [PERSON] стала жертвою інтриг між старим і новопризначеним керівником, має місце помста з боку керівника [PERSON]. Відповідачем при видачі наказу про звільнення її з роботи не враховано, що наказ №33-Л про накладення з неї стягнення догани, вона оскаржила до суду про його скасування як незаконного, не враховано, що немає системи невиконання нею обов'язків. Всю обліково-звітну документацію вона складала вірно згідно вказівок головного бухгалтера і своєчасно звітно-облікову документацію здавала головному бухгалтеру. Порушень не допускала. Наказом № 93-0 від 20.06.2014 р. Відповідачем вона була призначена тимчасово виконуючим обов'язки завідуючим складу по Немирівській СДС. З посади виконуючий обов'язки завідуючий складом вона була звільнена наказом 24-О від 11.05.2016 р. З 20.06.2014 р. по 11.05.2016 р. вона виконувала обов'язки завідуючий складом. Згідно ст.105 КЗпП України та Колективного договору її Відповідач зобов'язаний виплатити щомісячно заробітну плату за виконання обов'язків тимчасово відсутнього завідуючий складом в розмірі 100% завідуючий, що і передбачено Колективним договором Відповідача. Відповідач приховав від неї штатний розпис, та інші відомості по заробітній платі завідуючий складом, не виплатив її заробітну плату, про що вона дізналась 8.07.2016 і звернулась до Відповідача з заявою про виплату її заробітної плати, та її нарахування. На її заяву про нарахування та виплату її заробітної плати відповіді від Відповідача вона не отримала. 15.08.2016 р. вона звернулась в Управління держпраці у Вінницькій області з проханням провести перевірку та вплинути на Відповідача, щоб виплатив її заробітну плату. Інспектор Короленко Віктор Олегович її пояснив, що Відповідач його до перевірки матеріалів не допустив і запропонував її звернутись до прокурора. 34.09.2016 р. вона отримала листа з Управління держпраці у Вінницькій області, в якому її порадили питання щодо виплати її заробітної плати вирішувати у судовому порядку шляхом подання позовної заяви до місцевого суду. 1.09.2016 р. вона звернулась з заявою до прокурора Вінницької області про внесення відомості про злочин за ст. 173, грубе порушення угоди про працю, ст. 175, невиплата заробітної плати та перевищення повноважень до Єдиного реєстру досудового розслідування і почати досудове слідство. Відповіді не отримала. Відповідачем її завдані збитки невиплатою заробітної плати: З червня 2014 р. по травень 2016 р. - 38052 грн. заробітна плата, 9525,1 грн. - компенсація, 22464,27 грн. - індексація. Відповідачем заподіяні її моральні збитки, які вона оцінюю в 50000 грн.: вона одинока мати, має на утримані двоє неповнолітніх дітей, не мала можливості дітям та собі купити одежу, продукти харчування, необхідні речі для школи, Відповідач влаштувала проти неї терор, визначила її місце роботи, навіть не давши стільця, вчинялися перешкоди для виконання нею обов'язків, вона морально страждала і страждає, Відповідач незаконно звільнив її з роботи, погіршився її стан здоров'я. На протязі семи років вона постійно працювала на основній роботі бухгалтера у Відповідача. Наказом № 93-0 від 20.06.2014 р. її призначено також на посаду виконуючого обов'язки завскладу, згідно акта прийому передачі вона прийняла матеріальні цінності в складі. Виконуючою обов'язки завскладу фактично завскладом з 20.06.2014 р. по 11.05.2016 р., обов'язки виконувала чесно і добросовісно, бухгалтерські документи оформляла своєчасно і вірно і складені нею бухгалтерські документи здавала головному бухгалтеру не під підпис, так як головний бухгалтер відмовлялась розписуватись про прийняття від неї бухгалтерсько звітних документів. 11 травня 2016 р. наказом її звільнено з посади завскладу. Матеріальні цінності вона передала призначені на посаду завскладу [PERSON], згідно акта прийому передачі матеріальних цінностей в неї нестачі чи лишків не виявлено. Приховуючи свою безгосподарність, бездіяльність, директор Відповідача [PERSON], діючи від імені Відповідача сфальсифікувала документи і 29.08.2016 р. видала наказ № 33-Л про оголошення її догани. Викладені в наказі мотиви не відповідають дійсності, так як відомості про щебень і металобрухт нею відображені у складській книзі обліку матеріальних цінностей, щебень витрачено для всипання дороги на території підприємства ще директором [PERSON], також ним продано металобрухт від мікротрактора 1980 р. Про щебінь та про продаж металобрухту від мікротрактора 1980 р. добре відомо головному бухгалтеру [PERSON], яка отримала гроші на рахунок підприємства за проданий металобрухт. Її вини не має. Наказ №33-Л від 29.08.2016 р. є незаконним, необгрунованим, винесений на сфальсифікованих домислах. В зв'язку з цим позивачка [PERSON], просить суд поновити її на роботі, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, завдану моральну шкоду, скасувати наказ №33-Л від 29.08.2016 року про оголошення їй догани, акт службового розслідування від 04.08.2016 року та зобов'язати відповідача внести відповідні записи в її трудову книжку стосовно переведення її на посаду бухгалтера, про роботу її за сумісництвом в.о. завскладу згідно наказу №93-О, про визначення її місця роботи згідно наказу №32-О від 06.06.2016 року та від 04.08.2016 року. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» Слащук А.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення. Вважає, що позов заявлено необґрунтовано. В судовому засіданні свідок [PERSON], суду пояснив, що він працював на посаді завідуючого насіневою станцією. [PERSON] крім роботи бухгалтера, виконувала обов'язки зав склада, однак зарплату їй за це не виплачували. З боку керівництва претензій до неї не було. 50 тон щебня було використано на благоустрій території підприємства. Трактор був списаний і як металолом проданий, дозволу керівництва. Оцінивши зібрані по справі матеріали, заслухавши пояснення сторін та свідка, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне. Як було встановлено в ході судового засідання, згідно наказу №38-Л від 12.09.2016 року позивачку було звільнено з посади бухгалтера Вінницької філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу». В мотивувальній частині наказу зазначено що [PERSON] звільнено по ст.40 п.2 КЗпП України через невідповідність займаній посаді, однак в назві наказу зазначено, що її звільнено в зв'язку з виявленим неодноразовим не виконанням нею своїх посадових обов'язків, що є підставою для звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров»я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов»язків вимагає доступу до державної таємниці. Отже, правилами п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено кілька підстав для звільнення працівника через невідповідність займаній посаді, однак наказ про звільнення позивачки з посади бухгалтера на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України через невідповідність працівника займаній посаді не містить посилання, які саме обставини, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП визнані роботодавцем, як підстави для звільнення [PERSON] саме за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевірити їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений орган не пов'язували звільнення. Згідно вимог ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу, а також за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації. Вказані вимоги закону відповідачем дотримані не були. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 21 Постанови від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» суд може визнати правильним припинення трудового договору згідно з п. 2 ст. 40 КЗпП України у тому разі, коли встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, якими підтверджено, що через, зокрема, недостатню кваліфікацію чи стан здоров'я, робітник не може належно виконувати покладені на нього трудові обов'язки чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Звільнення з підстав невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі по причині недостатньої кваліфікації у такого працівника має відбуватися у порядку визначеному чинним законодавством. Зокрема, перевірка кваліфікації працівника здійснюється кваліфікаційною чи атестаційною комісією, яка створюється за відповідним наказом керівника підприємства, шляхом проведення тестування. В той же час, в судовому засіданні було встановлено, що атестація чи кваліфікаційне тестування стосовно позивачки не проводилося. Натомість, [PERSON] має вищу економічну освіту, що підтверджується копією диплому, отримала подяку за плідну роботу від керівництва підприємства. Суд не приймає як доказ неналежного виконання посадових обов'язків позивачки акт службового розслідування від 04.08.2016 року, так як він не підписаний двом членами комісії, а також не підтверджений висновками документальної ревізії та актом інвентаризації матеріальних цінностей. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про незаконність наказу про звільнення позивачки, та необхідність його скасування та поновлення [PERSON] на роботі. Відповідно до вимог ч.3 ст.235 КЗпП України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка складає 70041,37 грн. згідно наданого позивачкою розрахунку. Суд рахує за потрібне частково задовольнити позовні вимоги стосовно стягнення на користь позивачки моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України, так як вона одна виховує двох неповнолітніх дітей, тривалий час залишалася без джерела існування, змушена була звертатися за захистом своїх прав до суду, в зв'язку з чим перенесла моральні страждання, які суд оцінює в 5000 грн.. Також суд вважає за потрібне визнати незаконним та скасувати наказ №33-Л від 29.09.2016 року про оголошення догани позивачці та акт службової перевірки від 04.08.2016 року, на підставі якого було оголошено догану [PERSON], так як вказаний акт не підписаний двома членами комісії, не ґрунтується на висновках документальної ревізії та інвентаризації матеріальних цінностей. Вимоги щодо зобов'язання відповідача внесення записів в трудову книжку позивачки щодо прийняття її на роботу, переведення, сумісництво, виконання нею обов'язків завскладу, про переведення її на посаду бухгалтера, визначення її місця роботи, оголошення подяки також підлягають до задоволення, так як вказані факти знайшли своє підтвердження в ході судового засідання та визнаються представником відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial