Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свій позов мотивує тим, що 18 листопада 2014 року між нею та [PERSON] був укладений договір позики, що підтверджується розпискою, відповідно до якої [PERSON] отримала у власність грошові кошти в сумі 22\~115.00 доларів США та зобовязувалася їх повернути до 01.01.2015 року, однак свої зобовязання не виконала та грошей не повернула. 01.10.2015 року вона зверталася до відповідачки з письмовою вимогою про повернення коштів, однак [PERSON] залишила її без задоволення. Просить стягнути з [PERSON] на її користь 22\~115.00 доларів США, суму 3-х % річних в розмірі 570.75 доларів США, проценти в розмірі 4\~914.38 доларів США, а також понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача подав заяву в якій просив справу слухати у його відсутності, просить його задовольнити з викладених підстав. Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Судом встановлено, що 18 листопада 2014 року між фізичними особами [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого [PERSON] надала, а [PERSON] отримала 22\~115.00 доларів США, про що було складено відповідну розписку. Відповідач зобовязалась повернути позику до 01.01.2015 року, однак на час розгляду справи у суді, своє зобовязання не виконала. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Положеннями ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно вимог ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути в користь [PERSON] заборгованість за договором позики, відсотки та 3% річних. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved