Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Марїнського районного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на спадщину за законом на земельну ділянку згідно державного акту серії ДН 020354 від 06.06.2003 року, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,431 га, кадастровий номер 1423056400:04:000:0045, розташовану на території Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області, що належав [PERSON] на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 24.04.2003 року. У судове засідання позивач [PERSON] зявилася, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним: після смерті свого батька [PERSON], який помер 17 травня 2016 року, відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки сільськогосподарського призначення, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є сторони по справі, донька [PERSON] - позивач та дружина [PERSON] відповідач ; дружина померлого у встановлений ст. 1270 ЦК України строк відмовилася від прийняття спадщини, шляхом подання заяви про відмову від прийняття спадщини до Красногорівської держконтори. На день смерті спадкодавця з ним проживала та була зареєстрована [PERSON] ; нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причини того, що державний акт на право власності не був повернутий Краснолиманським відділом ДП ЦДЗК ДРФ, при цьому взамін держакта був наданий витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, про те, що земельна ділянка площею 3,4310 га на території Ямпільскої селищної ради Краснолиманського району Донецької області кадастровий номер 1423056400:04:000:0045, на підставі Державного акта серії ДН 020354 від 06.06.2003 року належала за життя [PERSON]. У той же час нотаріус вимагав саме оригінал державного акта для оформлення свідоцтва про право на спадщину. Окрім цього, позивач зазначила, що пропонувала нотаріусу дублікат Державного акта серії ДН 020354 від 06.06.2003 року, замість втраченого оригінала, але нотаріус наполягав на оригіналі цього документу. Також позивач зазначила, що її позиція та позиції відповідача щодо спадщини є узгодженими, спору між ними щодо права на спадщину не має, а звернення з позовом обумовлено тим, що позивач не може надати усіх документів на усну вимогу нотаріуса [PERSON] На доведення своїх вимог позивач, надала суду для огляду в оригіналі і в копіях, для доручення до матеріалів справи, наступні документи: свідоцтво про смерть на бланку серії І-НО № 943594, свідоцтво про народження серії V-УР № 1367277, свідоцтва про укладення шлюбу серії ІV-НО № 341911, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44464238, висновок про ринкову вартість земельної ділянки, договір купівлі - продажу жилого будинку, постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином, заперечень проти позову не надала, у письмовій заяві просила позов розглянути за її відсутності, зазначивши, що визнає позовні вимоги повністю. Із оригінала свідоцтва про смерть на бланку серії І-НО № 943594 вбачається, що [PERSON] помер 17 травня 2016 року, актовий запис про смерть зроблено 19.05.2016 року за № 73. Із свідоцтва про народження серії V-УР № 1367277 Архангельською сільською радою Марїнського району Донецької області виданого 23 серпня 1963 року вбачається, що 04 серпня 1963 року народилася [PERSON], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON]. Із свідоцтва про укладення шлюбу, виданого Ворошилівським районним ЗАГС міста Донецька 04 серпня 1963 року серії ІV-НО № 341911, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 28 квітня 1984 року уклали шлюб, після укладання шлюбу сторонам присвоєні прізвища «Альховська». Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, вбачається що за життя спадкодавець [PERSON]І на підставі Рішення органу місцевого самоврядування 24.04.2003 року № 33 набув права власності на земельну ділянку площею 3,4310 га на території Ямпільскої селищної ради Краснолиманського району Донецької області, кадастровий номер 1423056400:04:000:0045, документом, який посвідчує це право, є Державний акт серії ДН 020354 від 06.06.2003 року. Спадкодавець набув право власності, перебуваючи у шлюбі із відповідачем. Із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44464238 від 15.07.2016 року вбачається, що в проваджені Красногорівської державної нотаріальної контори у державного нотаріуса [PERSON] знаходиться спадкова справа, номер якої у спадковому реєстрі 59231784, а у нотаріуса 77/2016, спадкодавець - [PERSON]. Із висновку про ринкову вартість земельної ділянки вбачається, що ринкова вартість земельної ділянки площею 3,4310 га на території Ямпільскої селищної ради Краснолиманського району Донецької області, кадастровий номер 1423056400:04:000:0045, складає 40791,00 гривень ( сорок тисяч сімсот девяносто одна гривня 00 копійок). Із договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого 26.10.2006 року Державним нотаріусом [PERSON], номер за реєстром 3621, вбачається що спадкодавець за життя набув права власності і на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташовано у м.Красногорівка по вул.Островського, буд.52. І на момент відкриття спадщини це майно входить до спадкової маси. Також, судом досліджена Постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії державного нотаріуса [PERSON] від 04.02.2017 року, із якої вбачається, що позивач є субєктом спадкового процесу, який знаходиться у проваджені державного нотаріуса [PERSON] Підставою для відмови нотаріуса, дійсно, є та обставина, що позивач не надав повного пакету документів, зокрема, оригінал Державний акт серії ДН 020354 від 06.06.2003 року. Всебічно, об'єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновків, які наведені нижче. Згідно із ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У відповідності до ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Беззаперечним фактом є те, що 17 травня 2016 року у звязку із смертю [PERSON] відкрилася спадщина. Стаття 1218 ЦК України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із матеріалів справи вбачається що спадкодавцеві за його життя належала не тільки земельна ділянка, на яку позивач просить визнати право власності, а і інше майно, зокрема житловий будинок. Ці обєкти нерухомості придбані спадкодавцем у шлюбі з відповідачем. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи , часом відкриття спадщини є день смерті особи. Стаття 1258 ЦК України наводить те, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Позивач є донькою спадкодавця та спадкоємцем першої черги. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця [PERSON], який на момент своєї смерті проживав у [INFO]. Судом встановлено, що на день смерті (на час відкриття спадщини) спадкодавець та позивач, яка є спадкоємцем за законом, не проживали разом, але позивач завчасно звернувся до відповідного нотаріуса, внаслідок чого була відкрита спадкова справа. З огляду на норми ст.1268 ЦК України, суд приходить до висновку, що позивач - спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. У відповідності до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З пояснень позивача вбачається, що вона зверталась до державного нотаріуса неодноразово і подавала документи для отримання свідоцтва про право на спадщину до моменту звернення з позовом від 25.01.2017 року про визнання права власності на спадщину за законом. Окрім своїх пояснень, цю обставину позивач не може підтвердити іншими доказами. Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса позивач на момент звернення до суду не отримував, постанова датована і отримана позивачем лише 04.02.2017 року. Позивач просив суд прийняти цю постанову як доказ в обґрунтування вимоги визнати право власності на спадкове майно у звязку з відмовою нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, але суд не може погодитися, що ця постанова обґрунтовує право позивача на позов про визнання права власності від 25.01.2017 до відповідача [PERSON] Із прояснень позивача також вбачається, що на момент звернення до суду між позивачем та відповідачем був відсутній спор щодо спадщини. Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 ст. 1 Закону № 3425-XII встановлено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обовязок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. А частиною 2 ст. 1 цього Закону передбачено: «вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).» Порядок захисту цивільних прав та засвідчення фактів які мають юридичне значення у відносинах спадкування органами нотаріату встановлений Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено Наказом Міністерства юстиції України\~22.02.2012\~ № 296/5, надалі іменований - «Порядок». Відповідно до статті 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом, цей строк не може перевищувати одного місяця. У разі коли державну реєстрацію права власності на нерухоме майно відповідно до закону проведено без видачі документа, що посвідчує таке право, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса, - ч.3 гл.7 розділу 1 Порядку. Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережені виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем, - ч.1 гл.8 розділу 1 Порядку Ст. 1 Закону України «Про інформацію» встановлено, що документ це маатеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі. В Україні офіційно прийняті три визначення документа, зафіксовані в деяких Державних стандартах (ДСТУ): ДСТУ 2392-94: «Документ записана інформація, яка може розглядатися як одиниця під час здійснення інформаційної діяльності»; ДСТУ 3017-95: «Документ матеріальний об'єкт з інформацією, закріпленою створеним людиною способом для її передавання в часі та просторі»;ДСТУ 2732:2004: «Документ інформація, зафіксована на матеріальному носії, основною функцією якого є зберігати та передавати її в часі та просторі.». Оригінал документу, відповідно до ДСТУ 3017-95 та ДСТУ 2732:2004, - це перший та єдиний примірник документу, а дублікат є повторним екземпляром документа, який володілець документу може отримати у разі втрати оригінала. Дублікат має однакову юридичну силу з оригіналом і може існувати тільки в одному примірнику. Із матеріалів справи вбачається, що, навіть, у випадку втрати оригіналу Державного акту серії ДН 020354 від 06.06.2003 року, який вимагав нотаріус з підстав передбачених п.4.15 та п.4.13 ч.4 гл. 10 розділу ІІ Порядку, позивач має можливість отримати дублікат цього документу, виконати вимогу нотаріуса та отримати свідоцтво про право на спадщину і зареєструвати своє право власності в передбаченому законом порядку, або, у разі відмови нотаріуса у вчинені нотаріальної дії, оскаржити таку постанову про відмову у встановленому законом порядку. «Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави», - ст.1 ЦПК України. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у ч. 4 ст. 41 Конституції України, відповідно до якої, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України; далі ЦК). Приймаючи рішення, суд виходить також і із того, що матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в зясуванні, чи має особа таке право або інтерес, чи були вони порушені і потребують судового захисту або було необхідним їх правове визначення. Як вбачається із матеріалів справи відповідач не порушував прав позивача щодо спадкового майна, право власності на яке просить визнати позивач. З огляду на ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України. Відповідно до ст. 328 ЦК України, \~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. «Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності», встановлено ст.392 ЦК України. Як вбачається із матеріалів справи та пояснень учасників судового розгляду, позивач не втратив документа, який засвідчує саме його право власності, а його права щодо факту прийняття спадщини відповідач не оспорює та не оспорювала і до звернення позивача з позовом до суду. Окрім цього, позивачем у спорах щодо визнання права власності на майно може бути лише особа, яка вже є власником. Тож, є неможливим визнання права власності за померлою особою на підставі позову спадкоємця за законом, оскільки ніхто крім власника не може звертатися до суду з таким позовом. Відмова же органу нотаріату у видачі свідоцтва про право на спадшину або органу державної реєстрації прав в оформленні права власності на обєкт нерухомого майна та видачі свідоцтва у звязку з ненаданням необхідних документів для оформлення такого права не є оспорюванням права власності на обєкт нерухомого майна (постанова Верховного Суду України від 20 червня 2011 р. у справі № 3-55гс11). За таких обставин, суд приходить до висновку що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що, оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то відповідно до положеньст.88 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню витрати ,понесені позивачем при зверненні із цим позовом до суду.

Outcome: dismissed