Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Пушкарівської сільської ради про визнання права власності. В обґрунтування позову посилається на те, що 14 жовтня 2010 року помер її чоловік [PERSON]. За життя чоловік мав у власності садибний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул..Чонгарівка, 21 в с.Пушкарівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на підставі договору купівлі-продажу від 25 червня 2009 року. Також після смерті батька чоловіка, [PERSON], залишилось спадкове майно у виді садибного житлового будинку по вул.. Чонгарівка, 22, с.Пушкарівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, право власності на яке не було оформлено. Після смерті [PERSON] позивач звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю державної реєстрації права власності на спадкове майно за померлим. На підставі вищевикладеного [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на садибні житлові будинки по вул.. Чонгарівка, 21 та Чонгарівка, 22 в с.Пушкарівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В судове засідання позивач та представник відповідача не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, кожний окремо подав заяву про розгляд справи без їх участі. Третя особа, державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи, КП «Верхньодніпровське БТІ» в судовому засіданні суду пояснила, що згідно з даними архіву БТІ правов власності на будинок за адресою по вул.. Чонгарівка, 22 в с.Пушкарівка зареєстровано за померлим не було. Щодо будинку по вул.. Чонгарівка, 21 в с.Пушкарівка, то земельна ділянка, на якій побудовано будинок належала батьку померлого [PERSON], який побудував на ній будинок, проте право власності не встиг оформити. Ніяких звернень, заяв щодо спірного майна до БТІ не було. Суд, вислухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 22 березня 1983 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину, а саме на будинок в с.Заріччя (а.с.6). Рішенням виконавчого комітету Пушкарівської сільської ради № 07 від 21 березня 2016 року було затверджено адресну орієнтацію домоволодіння [PERSON] в с.Пушкарівка, а саме вул..Чонгарівка, 22 (а.с.11). За життя, а саме в 1991 році, [PERSON] перебудував будинок, який перейшов йому у спадок, що підтверджується технічним паспортом від 26 травня 2015 року (а.с.7-10). Проте після закінчення будівництва право власності на це майно не зареєстрував, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 січня 2017 року (а.с.37-38). Згідно з довідкою Пушкарівської сільської ради № 118 від 10 березня 2016 року земельна ділянка за адресою: вул.. Чонгарівка, 22 в с.Пушкарівка не приватизована, державний акт га право власності на земельну ділянку не видавався (а.с.12). Відповідно до п. 3.1 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів та правил, зокрема для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Отже, судом встановлено, що у відповідності до вимог чинного законодавства житловий будинок по вул.. Чонгарівка, 22 в с.Пушкарівка є таким, що відповідає вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів та правил, що підтверджується складеним технічним паспортом за результатами технічної інвентаризації від 26 травня 2015 року (а.с.7-10). Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] фактично набув право власності на вищевказаний будинок, проте з невідомих суду причин не зареєстрував право власності на нього, що не є підставою для припинення цього права, оскільки за життя він мав всі законні підстави зареєструвати право власності на це майно. 10 серпня 1998 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 20). Після його смерті спадщину прийняв його син [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи, яка була досліджена безпосередньо в судовому засіданні. Інших спадкоємців за законом та заповітом після смерті [PERSON] не встановлено (а.с.44-52). Згідно з ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У звязку з чим суд приходить до висновку, що до [PERSON] перейшло право власності на спадкове майно, а саме на садибний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул..Чонгарівка, 22 с.Пушкарівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], проте він не отримав свідоцтво про право на спадщину та не зареєстрував право власності на це майно, що не є підставою для припинення цього права, оскільки воно набуте на законних підставах. Окрім того, 25 червня 2009 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: вул.. Чонгарівка, 21 в с.Пушкарівка (а.с.12). Договір було зареєстровано у державному реєстрі правочинів, що підтверджується відповідним витягом (а.с.14), проте [PERSON] не зареєстрував право власності на це майно, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 січня 2017 року (а.с.39-40). Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. На час придбавання будинку [PERSON] був чинним Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», згідно з яким право власності на нерухоме майно підлягало державній реєстрації. Проте, враховуючи те, що державна реєстрація права це лише офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права, суд приходить до висновку, що відсутність такої державної реєстрації не припиняє права власності на майно, яке набуте на законних підставах. 14 жовтня 2010 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.20). Після його смерті до нотаріуса звернулася його дружина, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.19). Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, у звязку з тим, що право власності на спадкове майно не було зареєстровано за померлим [PERSON], про що винесено відповідну постанову від 15 вересня 2016 року (а.с.22). Відповідно до ст. ст.\~1216,\~1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки судом встановлено, що за життя [PERSON] набув право власності на садибні житлові будинки з господарчими спорудами та будівлями за адресою: вул..Чонгарівка, 21 та вул..Чонгарівка, 22 в с. Пушкарівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області з підстав не заборонених законом, позивач як спадкоємець першої черги у відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину після його смерті, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд вважає, що до [PERSON] перейшло право власності на вищевказане майно. Матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON]Г підтверджується, що його діти, [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини відмовилися, про що подали нотаріусу відповідні заяви (а.с.77,78). Таким чином, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину за законом або заповітом після смерті [PERSON], окрім позивача, не встановлено, так само як малолітніх, неповнолітніх, непрацездатних, недієздатних, а також визнаних судом обмежено дієздатних осіб. Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки судом встановлено, що до [PERSON] перейшло право власності на вищевказане нерухоме майно в порядку спадкування після смерті [PERSON] проте її право не визнається, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. При цьому суд приймає до уваги відомості з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що станом на 19 січня 2017 року право власності на спірне майно ні за ким не зареєстровано, так само не зареєстровано заборони відчуження майна, а тому задоволення позовних вимог [PERSON] виключає порушення прав третіх осіб. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приймає до уваги, що за подання позову позивачем не було сплачено судовий збір в повному обсязі, а саме виходячи з ціни позову мало бути сплачено судовий збір в сумі 702 грн. 05 коп., а сплачено 552 грн., суд приходить до висновку, що сума недоплаченого збору підлягає стягненню з позивача в дохід держави.

Outcome: approved