Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 1990 року до 1997 рік перебувала у шлюбі з відповідачем. Мають спільну доньку - [PERSON], [INFO]. Відповідач сплачував аліменти на доньку до її повноліття, а також платив аліменти на утримання доньки протягом чотирьох років її навчання. В 2013 році донька поступила до денного відділення Харківського інституту фінансів України Державного Університету фінансів зі строком навчання до 30 червня 2014 року. Донька не працює, отримує стипендію 730 грн. та знаходиться на її утриманні. Про місце роботи відповідача нічого не відомо, але він має змогу сплачувати аліменти,оскільки отримувала від нього аліменти в розмірі ? частини усіх видів заробітку в сумі 600-700 грн. Відповідач добровільно надавати кошти на утримання доньки не бажає. У зв'язку з чим позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання донька, яка продовжує навчання в розмірі ? частини його заробітку, але не менше 1/3 прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2014 року. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] мають спільну доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується її свідоцтвом про народження (а.с. 7). Донька навчається на V курсі Харківського інституту фінансів Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі на денному відділенні, строк навчання - до 30 червня 2014 року, що підтверджується довідкою даного навчального закладу (а.с. 8). Відповідно до ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати їх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги за умови, що вони можуть її надавати. [PERSON] не надав суду доказів того, що він не може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Окрім того, суд приймає до уваги, що відповідач сплачував весь час аліменти, заборгованості не має, що підтверджує його можливість надавати допомогу на утримання доньки, яка продовжує навчання. При визначенні розміру аліментів згідно ч.1 ст. 200, ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України суд має враховувати стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання їх повнолітньої доньки, яка продовжує навчання є правомірними та обґрунтованими. В той же час, приймаючи до уваги положення ст. 199 Сімейного кодексу України батьки мають обов'язок утримувати своїх повнолітніх доньку, сина лише за умови їх навчання і до досягнення ними 23 років, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів на утримання доньки до закінчення навчання, 30 червня 2014 року є незаконною, оскільки [INFO] року [PERSON] вже виповниться 23 роки. Окрім того встановлений ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів розповсюджується лише на випадки стягнення аліментів на дітей, тобто на осіб, які не досягли 18 років та не застосовується на випадки стягнення аліментів на повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача, [PERSON], підлягають частковому задоволенню. Матеріалами справи підтверджується, що за складання позовної заяви позивачем було понесено витрати на правову допомогу в сумі 200 грн., що підтверджується квитанцію про сплату юридичних послуг (а.с.11). Витрати на правову допомогу відповідно до ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України належать до судових витрат, а тому підлягають стягненню з відповідача у відповідності до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial