Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.10.2003 р. Від шлюбу мають двоє дітей: доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В позові зазначає, що на даний час шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично не існують. Відповідач проживає окремо, шлюбні відносини вони не підтримують, спільного господарства не ведуть. У їхніх відносинах відсутнє порозуміння та повага, продовження таких шлюбних відносин суперечить її інтересам. Спору з приводу виховання дітей немає, так як діти будуть продовжувати проживати з нею. Спору щодо розподілу спільного майна подружжя також немає. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON]. Вона самостійно забезпечує дітям належні умови проживання і виховання. Відповідач не цікавиться побутом спільних дітей та не допомагає матеріально для забезпечення нормального розвитку та життєдіяльності доньок. Добровільно виділяти кошти на утримання дітей відповідач відмовляється, витрачає гроші на свої потреби, інтересами сім'ї не цікавиться. Як їй відомо аліменти відповідач нікому не платить, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, інших дітей не має. На даний час їй відомо, що відповідач офіційно ніде не працює, отримує нерегулярний дохід, розмір доходу відповідача в місяць складає близько 10000 грн. Просить шлюб, укладений між нею та [PERSON], розірвати, строк для примирення не надавати, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох дітей: доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи з дати подання позову та досягнення ними повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилася, так як подала письмову заяву відповідно до якої просить розглянути справу у її відсутності, вимоги щодо розірвання шлюбу підтримує та щодо стягнення аліментів просить зменшити до 1000 грн. на кожну дитину. Відповідач в судове засідання не з'явився, так як подав письмову заяву відповідно до якої не заперечує щодо розірвання шлюбу та не заперечує щодо стягнення аліментів на кожну дитину в розмірі 1000 грн. Просить розглядати справу у його відсутності. Враховуючи, що сторони в судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 13.10.2003 р. між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Галочської сільської ради Ужгородського району за актовим записом № 5. Від даного шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком в свідоцтвах про народження яких значиться відповідач, а мати позивачка. Подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, позивачка наполягає на розірванні шлюбу і не бажає з відповідачем спільно проживати, останній проти розірвання шлюбу не заперечує. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони остаточно втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного, їхня сім'я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Неповнолітні діти сторін перебувають на утриманні і вихованні у позивачки. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, постійного місця роботи не має і отримує нерегулярний дохід, що стверджується заявою позивачки. Враховуючи наведене, суд вважає, що є підстави для застосування до відповідача примусового порядку стягнення аліментів. У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд враховує майновий стан сторін, працездатний вік відповідача, відсутність у нього постійного місця праці, де заробіток його носить нерегулярний (мінливий) характер. Крім того, судом враховується відсутність у відповідача інших утриманців, а також відсутність заперечень щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1000 грн. на кожну дитину. А тому, суд вважає, що вимоги позивачки слід задовольнити і стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину. Беручи до уваги, що згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 травня становить 1531 грн., така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дітей хоча б найнеобхіднішим. Розмір аліментів визначений судом відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України). У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки сплачений нею судовий збір у сумі 551.2 грн. за вимогу про розірвання шлюбу та судовий збір у сумі 551.2 грн. в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved