Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м.\~Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми, в якому просила: стягнути з [PERSON] (ІПН [NUMBER]) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER]): 2418 грн. 49 коп. 3% річних від простроченої суми за період з 16 лютого 2015 року до 16 лютого 2018 року; 21 579 грн. 67 коп. інфляційні втрати за період з 16 лютого 2015 року до 16 лютого 2018 року; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що з 28.04.2006 року до 12.06.2013 року перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого 03.08.2006 року народилась донька [PERSON] Під час шлюбу, а саме 13.01.2011 року, за спільні кошти позивачем та відповідачем був придбаний автомобіль «RenaultKangoo», державний номер [NUMBER]. У звязку з тим, що відповідач продав вказаний автомобіль без згоди позивача, остання звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення з відповідача 1/2 частки коштів отриманих ним від продажу автомобілю. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2014 року з відповідача стягнуто на користь позивача 27 815 грн. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11.11.2014 року вказане рішення залишено без змін. У звязку з примусовим виконанням вказаного рішення,позивачу був виданий виконавчий лист № 333/4981/13 від 11.11.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 27 815 грн., який державним виконавцем був направлений на виконання за місцем роботи відповідача до КП «Водоканал».16.01.2015 року із заробітної плати відповідача на користь позивача за вказаним виконавчим листом було стягнуто тільки 942 грн. 84 коп. Листом від 28.01.2018 року на запит до КП «Водоканал» позивач отримала відповідь про те, що у звязку з тим, що загальний розмір відрахувань зі стягнення аліментів за виконавчими листами щодо [PERSON] фактично складає 50% заробітної плати, відрахування за постановою ВП № 45556571 від 01.12.2014 року не відбувається через досягнення встановленого Законом максимального загального розміру відрахувань з заробітної плати. При цьому зроблено посилання на ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». У звязку з тим, що у позивача виникають збитки у звязку з невиконанням відповідачем рішення суду про стягнення з нього на користь позивача суми 27815 грн., вона змушена звернутися до суду з цим позовом. [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] до нього про стягнення інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми відмовити повністю. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом, рішення суду від 20.05.2014 року було виконано частково, а саме бухгалтерією КП «Водоканал» на користь позивача перераховано 942 грн. 84 коп. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання. Також аналіз ч.\~2 ст. 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобовязання, встановлена цією статтею, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення цієї статті поширюються на порушення договірного зобовязання. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, яка передбачає, що у випадах, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішень суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 цього Кодексу за наявності правовідносин між сторонами, які регулюються нормами іншого законодавства. При наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України. Враховуючи те, що позивач намагається стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми боргу, який виник за відсутності договірних зобовязань та на підставі правовідносин, які регулюються нормами іншого законодавства,застосування положень 625 ЦК України є неможливим. Окрім виконавчого листа від 01.11.2014 року про стягнення з відповідача на користь позивача 27 815 грн., на виконанні в КП «Водоканал» знаходяться ще два виконавчих листа про стягнення з відповідача грошових коштів, а саме: виконавчий лист від 18.09.2012 року про стягнення з відповідача на користь [PERSON], на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ? частки від всіх видів заробітку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття; виконавчий лист від 06.01.2015 року про стягнення з відповідача на користь [PERSON], на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ? частки від всіх видів заробітку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На сьогоднішній день, загальний розмір відрахувань на стягнення з відповідача аліментів за вищезазначеними виконавчими листами становить 50 % його заробітної плати. Вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Таким чином, відрахування за постановою ВП № 45556571 від 0.12.2014 року не відбувається, в силу чинного законодавства, а саме через досягнення встановленого Законом України «Про виконавче провадження» максимального розміру відрахувань з заробітної плати, тобто з незалежних від відповідача причин. Позивач надала відповідь на відзив, в якій зазначила, що з позовом про стягнення аліментів до відповідача звернулась його дружина [PERSON] (з якою він проживає за одною адресою) одразу після набрання законної сили рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2014 року. Раніше за виконавчими листами з відповідача стягувалось 70 % заробітку (доходу) відповідача, у тому числі і на користь позивача. Після продажу автомобіля [NUMBER] відповідач почав користуватись іншим автомобілем. За змістом 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зобов'язання з приводу сплати відповідачем компенсації вартості ? частки автомобіля внаслідок припинення права позивача на цю частку на підставі рішення суду і є грошовим. Відповідач не виконує грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача вартості частки у автомобілі, а тому наявні передбачені ч. 2 ст. 625 ЦПК України підстави для стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних та інфляційної складової. У судовому засіданні позивач підтримала доводи, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив та просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на доводи, зазначені відповідачем у відзиві. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. З 28.04.2006 року до 12.06.2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, від якого 03.08.2006 року народилась донька [PERSON] Під час шлюбу, а саме 13.01.2011 року, за спільні кошти позивачем та відповідачем був придбаний автомобіль «RenaultKangoo», державний номер [NUMBER]. У звязку з тим, що відповідач продав вказаний автомобіль без згоди позивача, останній звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення з відповідача ? частки коштів отриманих ним від продажу автомобілю. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2014 року з відповідача стягнуто на користь позивача 27 815 грн. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11.11.2014 року вказане рішення залишено без змін. У звязку з примусовим виконанням вказаного рішення, позивачу був виданий виконавчий лист № 333/4981/13 від 11.11.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 27 815 грн., який державним виконавцем був направлений на виконання за місцем роботи відповідача до КП «Водоканал». 16.01.2015 року із заробітної плати відповідача на користь позивача за вказаним виконавчим листом було стягнуто 942 грн. 84 коп. Листом від 28.01.2018 року на запит до КП «Водоканал» позивач отримала відповідь про те, що у звязку з тим, що загальний розмір відрахувань зі стягнення аліментів за виконавчими листами щодо [PERSON] фактично складає 50% заробітної плати, відрахування за постановою ВП № 45556571 від 01.12.2014 року не відбувається через досягнення встановленого ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» максимального загального розміру відрахувань з заробітної плати. З відповідача також стягуються грошові кошти за виконавчими листами від 18.09.2012 року (про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки від всіх видів заробітку, щомісячно до досягнення дитини повноліття) та від 06.01.2015 року (про стягнення аліментів на користь [PERSON], на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки від всіх видів заробітку, щомісячно до досягнення дитини повноліття). Загальний розмір відрахувань на стягнення з відповідача аліментів за вищезазначеними виконавчими листами становить 50% заробітної плати відповідача. Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступних правових підстав. Відповідно до статті 1\~ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Стаття 625\~ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Частиною другою статті 625\~ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену статтею 625\~ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена статтею 625\~ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-2759цс15 (Постанова від 20.01.2016 року). Тому до спірних правовідносин стаття 625\~ЦК України не застосовується. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Із заробітної плати відповідача щомісяця здійснюються відрахування в загальному розмірі 50 %за кількома виконавчими документами, в тому числі, за виконавчими листами від 18.09.2012 року (про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки від всіх видів заробітку, щомісячно до досягнення дитини повноліття) та від 06.01.2015 року (про стягнення аліментів на користь [PERSON], на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки від всіх видів заробітку, щомісячно до досягнення дитини повноліття). 16.01.2015 року на користь позивача за виконавчим листом № 333/4981/13 від 11.11.2014 року було стягнуто 942 грн. 84 коп. Позивач не оскаржувала бездіяльність КП «Водоканал» щодо не відрахування на її користь коштів за виконавчим листом № 333/4981/13 від 11.11.2014 року. В силу ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов'язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на вище зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed