Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про зобовязання відповідача зняти з реєстраційного обліку в квартирі №2 будинку №21 по м-ну Будівельників у м. Кузнецовськ Рівненської області (далі квартира №2) дітей [PERSON] та [PERSON], як таких, що втратили право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач має ? частку в праві власності на квартиру №2, інша ? частка в праві власності на ту ж квартиру належала сину позивача [PERSON], який помер 08.02.2016р. У цій квартирі, проживала і дружина сина позивача - [PERSON] з малолітніми дітьми [PERSON], 23.05.2015р.н., та [PERSON], 19.08.2011р.н. Після смерті [PERSON], [PERSON] добровільно забрала дітей, всі свої та дитячі речі і переїхали жити до матері відповідача. За час проживання [PERSON] у квартирі №2 вона не оплачувала житлово-комунальні послуги, рахунки за використання електроенергії. З моменту зміни відповідачем свого та її дітей місця проживання, сплачуючи рахунки за комунальні послуги, [PERSON] неодноразово зверталася до [PERSON] з проханням про зняття дітей із реєстраційного обліку місця проживання у квартирі №2, оскільки це збільшує витрати позивача на оплату рахунків. [PERSON] - відмовила. Виконавчий комітет Кузнецовської міської ради теж відмовив у знятті дітей із реєстрації місця проживання в квартирі №2. Позивач вважає, що оскільки відповідач та її діти 10.02.2016р. добровільно виселилися з квартири №2, забрали своє майно, змінили своє місце проживання, вибувши в інше жиле приміщення, то, відповідно до норми ст.107 ч.2 ЖК УРСР, втратили з цього часу право користування квартирою №2. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги та їх обґрунтування підтримала повністю. З пояснень позивача слідує, що подача даного позову щодо зняття дітей із реєстрації місця проживання обумовлена тим, що [PERSON] не бажає нести витрати на житлово-комунальні послуги, що нараховуються, в тому числі й на [PERSON], [PERSON] Відповідач відмовилася компенсовувати витрати на комунальні платежі, що нараховуються у звязку із реєстрацією місця проживання її дітей у квартирі №2. Відповідач [PERSON] в суді позову не визнала повністю. З її пояснень слідує, що в неї із [PERSON] склалися неприязні відносини. Відповідач із дітьми проживали у квартирі №2, а з лютого 2016р., після смерті [PERSON], [PERSON] з дітьми вибралися із вказаної квартири, оскільки відповідач боялася погроз [PERSON] З того часу діти із відповідачем проживають в однокімнатній квартирі [ADDRESS], в праві власності на яку [PERSON] має частку. Відповідач проти зняття її дітей із реєстрації місця проживання у квартирі №2, оскільки в ній до своєї смерті проживав батько дітей, а також відповідач буде звертатися із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] і відмовлятися від прийняття спадщини із дітьми не будуть. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши інші докази, які наявні в матеріалах справи, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.06.2007р. серії ЯЯЯ №360333 вбачається, що двокімнатна квартира №2 будинку №21 у м. Кузнецовськ Рівненської області належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON], по ? частки кожному. Копією свідоцтва про смерть серії І-ГЮ №187577 підтверджено, що [PERSON] помер 08.02.2016р. З довідки ЖЕД-1 м.Кузнецовськ від 11.04.2016р. №1008 видно, що у квартирі №2 крім позивача зареєстровані її онуки: [PERSON], 23.05.2015р.н., та [PERSON], 19.08.2011р.н. Сторони визнають і не оспорюють тих обставин, що між ними склалися неприязні відносини. Відповідач із вищезазначеними дітьми виселилася із квартири №2, після смерті чоловіка [PERSON], щоб уникнути конфліктів із позивачем. Нормою ст.107 ч.2 ЖК УРСР, на яку покликається позивач, передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Вирішуючи цей спір, суд приходить до висновку про неможливість застосування за аналогією закону наведеної норми до правовідносин сторін. При цьому, суд враховує, що спірні відносини між сторонами є відмінними від обставин, при яких може бути застосована норма ст.107 ч.2 ЖК УРСР, та більш складнішими настільки, що унеможливлюють визнання малолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Констатуючи такий висновок суд керується тим, що, по-перше [PERSON] та [PERSON] на законних підставах проживали і реєстрація їх місця проживання здійснена у житлі квартирі №2, що на праві спільної часткової власності (1/2 частки) належала батьку дітей [PERSON] Після смерті батька дітей [PERSON], вони були змушені переселитися в іншу квартиру, оскільки переселялася їх мати [PERSON], яка в такий спосіб намагається уникнути конфлікту із позивачем. В силу малоліття [PERSON] та [PERSON] не могли при таких обставинах, коли переселилася їх мати, залишитися далі проживати в квартирі №2, а тому, суд вважає, що діти квартиру №2 покинули вимушено. По-друге, відповідно до норми ст.1261 ЦК України [PERSON] та [PERSON] належать до першої черги спадкоємців за законом після [PERSON], та претендують на прийняття спадщини, зокрема, і частки у праві власності на спірну квартиру, та на час розгляду справи немає даних щодо відмови зазначених осіб від прийняття спадщини після [PERSON] Отже, наведені обставини свідчать, що малолітні [PERSON] та [PERSON] не можуть бути визнані такими, що втратили право користування квартирою №2 та немає підстав для примусового зняття із реєстрації їх місця проживання у квартирі №2.

Outcome: dismissed