Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] селищної ради міста Сєвєродонецьк Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування, мотивуючи дані вимоги тим , що 02.04.2002р. померла мати позивача [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з жилого будинку з надвірними побудовами №31, розташований у с. Борівське м. Сєвєродонецька Луганської області по пров. Піщаний (Комсомольський). Спадкоємцями після смерті попової Г.Ф. є позивач [PERSON] та її сестра [PERSON], яка до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не зверталась. Позивач [PERSON] зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказаний будинок. Вищевказаний жилий будинок був побудований батьками позивача [PERSON] ще у період з 1965р. по 1968р..Мати позивача [PERSON] не встигла закінчити оформлення правовстановлюючих документів та приватизувати присадибну земельну ділянку під вищевказаним жилим будинком з надвірними побудовами. Тому, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом і просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] на жилий будинок з надвірними побудовами, який розташований за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, смт. Борівське, пров. Піщаний, буд. 31. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги та обставини, викладені в обґрунтування позову підтримала, додатково пояснила, що у неї не має документів про надання дозволу на відведення земельної ділянки та надання дозволу на будівництво жилого будинку, просила задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] селищної ради міста Сєвєродонецьк Луганської області у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позов визнав. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази , суд вважає , що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про народження серія І-ЯР №343882, виданого 11.07.1957р. [PERSON] селищною радою Лисичанського району Ворошиловградської області, актовий запис №126, [PERSON] народилась 06.08.1957р., батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії довідки про укладення шлюбу №100, виданої 23.07.2008р. Відділом ЗАГС [PERSON], в архіві Южносукумського міського відділу ЗАСГ [PERSON] мається актовий запис про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] №14 від 30.04.1976р., вищевказаний шлюб розірвано. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія 1-ЕД №338547, виданого 02.04.2002р. [PERSON] селищною радою міста Сєвєродонецька Луганської області, актовий запис №48, [PERSON] померла 02.04.2002р. у с. Борівське м. Сєвєродонецька Луганської області. Відповідно до копії довідки про внесення запису до Єдиного реєстру заповітів та спадкових справі №2338175 від 03.10.2002р., Першою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №2338175 (832), спадкодавець [PERSON]. Відповідно до копії заяви [PERSON] від 20.09.2002р., остання звернулась до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті 02.04.2002р. своєї матері [PERSON]. Відповідно до копії постанови від 14.06.2016р., державний нотаріус Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила у здійсненні нотаріальної дії по заяві [PERSON] від 14.06.2016р. про видачу свідоцтва про право на спадщину, так як у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно жилий будинок. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Абзацами 1, 2 пункту 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» встановлено, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням розяснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Це майно не є обєктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів. Абзацом 1 пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Суд звертає увагу, що з матеріалів справи та пояснень позивача [PERSON], встановлено, що спірний жилий будинок, розташований за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, смт. Борівське, пров. Піщаний, буд. 31 був побудований батьками позивача [PERSON] ще у період з 1965р. по 1968р., мати позивача [PERSON] не встигла закінчити оформлення правовстановлюючих документів та приватизувати присадибну земельну ділянку під вищевказаним жилим будинком з надвірними побудовами, доказів наявності дозволів на відведення земельної ділянки під вищевказаним жилим будинком та на будівництво вищевказаного жилого будинку позивач [PERSON] не має. До того ж суд зауважує, що надане позивачем [PERSON], як доказ, рішення [PERSON] селищної ради №145 від 21.04.2017р. щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва жилого будинку за адресою: смт. Борівське, пров. Піщаний, буд. 31, стосується виключно позивача [PERSON], а не спадкодавця [PERSON], яка побудувала спірний жилий будинок, та крім того, вищевказане рішення [PERSON] селищної ради не змінює встановлений у судовому засіданні правовий режим спірного жилого будинку, то ж, суд приходить до висновку, що спірний жилий будинок був побудований без відповідних дозвільних документів. Отже, спірний жилий будинок з надвірними побудовами не є обєктом нерухомого майна, право власності на яке входить до складу спадщини після смерті [PERSON], а тому суд не може визнати право власності на такий обєкт за спадкоємцем [PERSON]. Правове значення для позивача в такому випадку може мати питання визнання права власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва гаражу, та подальше оформлення права власності на вказані матеріали як на самочинно збудоване нерухоме майно у встановленому законом порядку. Таким чином , у судовому засіданні встановлено , що факти , викладені позивачем [PERSON] в обґрунтування позовної заяви не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, у звязку з чим позовна заява [PERSON] до [PERSON] селищної ради міста Сєвєродонецьк Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed