Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що вона, відповідач та їх діти треті особи у справі є власниками квартири [ADDRESS] . Сторони у справі є колишнім подружжям, шлюб розірвано 15.03.2001, треті особи є спільними дітьми сторін позивача та відповідача, всі вони зареєстровані у вказаній квартирі, але відповідач тривалий час в квартирі не проживає, належною йому часткою у праві власності не користується, при цьому не виконує обов`язки власника житла, не несе витрати по його утриманню, ремонту, не сплачує комунальні платежі. Оскільки відповідач квартирою не користується, позивач запропонувала йому продати їй свою частку, але він відмовляється таким чином вирішити питання володіння квартирою іншими співвласниками. Позивач вказує, що відповідач має у власності інше житло, зокрема 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , та квартиру за адресою: [ADDRESS] . Тому, посилаючись на положення ст.365 ЦК України, позивач просить припинити право власності відповідача на 1/4 частку квартири [ADDRESS] та визнати за нею право власності на цю частку квартири. Ухвалою від 05.08.2019 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. У підготовчому засіданні 21.08.2019 за клопотанням представника позивача судом було призначено у справі оціночно-будівельну експертизи. 11.12.2019 за клопотанням представника позивача судом було витребувано докази у справі. Ухвалою від 16.01.2020 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. Після отримання відповідачем копії позовної заяви, його представник адвокат Мельниченко Ю.В. подав відзив на позов, просить в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що підстави позову позивачем не обгрунтовано, вона не зверталася до відповідача з пропозицією щодо викупу частки квартири, а також не зазначила, що син сторін у квартири тільки зареєстрований, але не проживає, і навпаки, мешкає без реєстрації [PERSON] . Крім того, просив врахувати, що крім сторін у справі співвласниками спірної квартири є їх діти, але позов подано лише колишньою дружиною, а позиція дітей з цього питання невідома. Також відповідач вважає, що припинення його права власності на 1/4 частку квартири завдасть йому істотної шкоди, а доказів іншому позивач не надав. Окрім цього зазначив, що доля відповідача у спільній сумісній власності не виділена, і позивач не конкретизує, на яку саме частку квартири позивач просить припинити право власності. Також відповідач подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і просив визначити кожному із співвласників по ј частці спірної квартири, але в подальшому від зустрічного позову відмовився /а.с.152/. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Котляр Т.В. заявлені вимоги підтримали з підстав, зазначених в позові, просили задовольнити. Представник позивача зазначила, що частка відповідача у спільному майні є незначною, оскільки після розірвання шлюбу сторони вже багато років не спілкуються, відповідач також не підтримує стосунки з дітьми, спільне користування квартирою неможливе. Водночас, припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, а тому наявні підстави для припинення права власності відповідача на його 1/4 частку в спірній квартирі та визнання права власності на цю частку за позивачем. Відповідач та його представник адвокат Мельниченко Ю.В. просили в задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свою позицію тим, що частки співвласників у спірному житлі не виділені, а тому підстави для припинення права власності саме на ј частку відсутні. Його 1/4 частка у спільній частковій власності на спірну квартиру не є незначною в розумінні ст.365 ЦК України, а виходячи з положень ч.2 ст.364 ЦК України, компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою, тому припинення права власності на належне йому майно завдасть йому істотної шкоди, оскільки отримання грошової компенсації у зазначеному позивачем розмірі не може компенсувати його права на належну йому власність. [PERSON] заперечує проти отримання компенсації вартості частки у спірному майні. При цьому не заперечував, що він має інше житло, що належить йому на праві власності. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні заявлені позивачем вимоги підтримали, просили задовольнити. Зазначили, що батько тривалий час з ними не проживає, квартирою не користується, з ними не спілкується, допомогу в утриманні житла не надає, але оскільки вважає себе власником квартири, періодично з`являється в під`їзд будинку, влаштовує необгрунтовані сварки, чим порушує їх спокій. Вислухавши сторони, їх представників, третіх осіб, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши надані сторонами доказі у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини. Учасникам справи на праві приватної, спільної власності в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло № I 102 від 11.05.2006, виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради згідно з розпорядженням № I 100 від 16.06.2006, належить квартира за адресою: [ADDRESS] /а.с.8-9/. Сторони у справі знаходились у зареєстрованому шлюбі, який згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу від 15.03.2001, виданого відділом РАГС Інгулецького РУЮ м. Кривого Рогу Дніпропетровської області [NUMBER] , розірвано /а.с.11/. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , 1990 року народження, та [PERSON] , 1994 року народження, що підтверджено копіями свідоцтв про народження /а.с.12/. Згідно з довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної у місті ради від 10.04.2019, в квартирі за адресою: [ADDRESS] особи учасники справи позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] /а.с.13/. Актами від 23.02.2019 та від 20.08.2019, складеними мешканцями будинку [ADDRESS] що [ADDRESS] квартирі [ADDRESS] мешкають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] мати позивача, відповідач [PERSON] не проживає за цією адресою з 2006 року, участі в обслуговуванні будинку та прибудинкової території не приймає, заборгованість по комунальним платежам за цією квартирою відсутня /а.с.43-44, 47-49/. Згідно з наданими позивачем доказами. \~ \~ \~ \~ Також\~встановлено,\~що згідно\~з інформаційною\~довідкою з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~об`єкта нерухомого\~майна та\~суб`єкта нерухомого\~майна, відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 55,9 м кв., яка складається з 3-х житлових кімнат, та на підставі свідоцтва про право на спадщину на праві приватної власності належить 1-кімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] /а.с.34-35/. В судовому засіданні відповідач не заперечував, що він є власником вказаних квартир і безперешкодно користується ними. Ринкова вартість 1/4 частки спірної квартири відповідно до висновку експерта від 24.09.2019 становить 69027,00 грн. /а.с.76/. Цю суму внесено позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, що підтверджується квитанцією № 5 від 10 лютого 2020 року (а.с.165). \~ \~ \~ \~ Судом\~встановлено,\~що сторони\~не можуть\~дійти згоди\~щодо володіння\~та користування\~спірною квартирою. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо підстав набуття та припинення права власності на частку у спільному майні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. За приписами ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою - третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 26.12.2019 у справі № 303/4849/16-ц, право власності співвласника на частку в спільному майні відповідно до ст.365 ЦК України може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 13 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Разом з тим, суд враховує, що в постанові від 18.07.2019 у справі\~№ 210/2236/15-ц\~Касаційний цивільний суд зауважив, що висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном. Суд вважає, що позивачем та її представником доведено, що відповідач у спірній квартирі не проживає тривалий час понад 13 років, житлом не користується, не утримує його. При цьому має у власності інше житло, де проживає, про що сам особисто зазначає в своїх заявах і клопотаннях та підтвердив в судовому засіданні 13 лютого 2020 року /а.с.167/. Вирішуючи питання стосовно частки відповідача у спільному майні, суд керується положеннями ст.ст. 370-372 ЦК України, за змістом яких \~разі виділу\~частки із\~майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~вважається,\~що частки\~кожного із\~співвласників у\~праві спільної\~сумісної власності\~є рівними,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ними,\~законом або\~рішенням суду. Оскільки наданими позивачем доказами встановлено, що спірна квартира на праві приватної спільної власності належить чотирьом особам (позивачу, відповідачу та третім особам), то за умови, що їх частки є рівними, суд вважає, що кожному із них, в тому числі і відповідачу, належить саме по 1/4 частки квартири. При цьому, суд враховує, що в свідоцтві про право на власності на житло, зазначено, що квартира [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях /а.с.8/. Тому суд не погоджується з запереченнями представника відповідача в тій частині, що належність останньому ј частки у спірній квартирі не доведена. Окрім того, суд враховує, що квартира [ADDRESS] має лише дві житлові кімнати, тому виділ в натурі 1/4 частки, дорівнює 8,65 м.кв. житлової площі, а найменша житлова кімната має площу 13,5 м.кв., є об`єктивно неможливим. При цьому суд приймає до уваги, що відповідач вимог про виділення йому в натурі ј частки квартири, як і вимог про усунення порушень прав власника, не заявляв. Суд вважає також, що 1/4 частка у праві власності на нерухоме майно є незначною часткою для відповідача, іншого останній не довів, оскільки в судовому засіданні пояснив, що його не влаштовує тільки сума, яку позивач має сплатити йому за ј частку квартири, вважає, що вона має бути значно більшою. Суд критично ставиться до таких заперечень відповідача з тих підстав, що ринкова вартість спірної квартири та 1/4 її частки встановлена висновком судового експерта з питань судової оціночно-будівельної експертизи, яка призначалася судом за клопотанням сторін. Іншого висновку щодо ринкової вартості спірного майна відповідач суду не надав. За таких обставин суд вважає, що припинення права власності відповідача на незначну частку в майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача [PERSON] , оскільки така шкода ним не доведена. Отже, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про\~обґрунтованість позовних вимог\~про припинення права власності відповідача на частку у спільному майні. Оскільки на депозитний рахунок позивачем внесено в якості застави кошти у розмірі вартості ј спірної частки квартири, суд вважає, що достатньо підстав і для визнання за позивачем права власності на 1/4 частку\~квартири, що належить відповідачу [PERSON] . Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~витрати по спалі судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволенню позовних вимог. Разом з тим, суд враховує, що позивач не просить стягнути з відповідача понесені витрати, а тому вважає за можливе покласти витрати по сплаті судового збору на позивача. Також підлягають виплаті відповідачу з депозитного рахунку ТУ ДСА України в Дніпропетровській області грошові кошти в розмірі 69030,00 грн., попередньо внесені позивачем як вартість частки відповідача в спільному майні.

Outcome: approved