Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], зареєстрованому 24 жовтня 2009 року. в жовтні 2012 року фактично припинено шлюбні відносини і з того часу вони разом не проживають, не ведуть спільне господарство. В період шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано майно, яке знаходиться за місцем проживання відповідача: автомобіль [NUMBER] вартістю 3000 грн., придбаний в 2009 році; диван вартістю 2500 грн., придбаний в 2009 році; холодильник 2-х камерний марки «Снайге», придбаний в 2009 році вартістю 3000 грн.; газова плита імпортного виробництва придбана в 2010 році вартістю 3000 грн.; газовий котел вітчизняного виробництва, придбаний в 2011 році вартістю 2011 грн.; ванна вітчизняного виробництва придбана в 2009 році вартістю 1000 грн.; унітаз з бачком вітчизняного виробництва придбаний в 2010 році за 1000 грн.; кухонна мийка з тумбою вітчизняного виробництва придбана в 2010 році за 500 грн.; зварювальний апарат придбаний в 2012 році вартістю 500 грн.; комплект супутникового ТБ придбаний в 2009 році за 800 грн.; лінолеум утеплений придбаний в 2010 році вартістю 1000 грн.; 60 кв.м. пластикового обробного матеріалу придбаний в 2009 році вартістю 1000 грн.; кухонний комбайн придбаний в 2011 році вартістю 700 грн. Всього майно оцінено позивачем в 20000 грн. на підставі вищевикладеного позивач просила суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на: диван вартістю 2500 грн. придбаний в 2009 році; холодильник 2-х камерний марки «Снайге», придбаний в 2009 році вартістю 3000 грн.; газову плиту імпортного виробництва придбану в 2010 році вартістю 3000 грн.; комплект супутникового ТБ придбаний в 2009 році за 800 грн.; кухонний комбайн придбаний в 2011 році вартістю 700 грн.; визнати за відповідачем право власності на: автомобіль [NUMBER] вартістю 3000 грн.; газовий котел вітчизняного виробництва, придбаний в 2011 році вартістю 2011 грн.; ванна вітчизняного виробництва придбана в 2009 році вартістю 1000 грн.; унітаз з бачком вітчизняного виробництва придбаний в 2010 році за 1000 грн.; кухонна мийка з тумбою вітчизняного виробництва придбана в 2010 році за 500 грн.; зварювальний апарат придбаний в 2012 році вартістю 500 грн. лінолеум утеплений придбаний в 2010 році вартістю 1000 грн.; 60 кв.м. пластикового обробного матеріалу придбаний в 2009 році вартістю 1000 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Суду пояснила, що все майно, зазначене в позові було придбано нею та відповідачем під час їх спільного проживання, як до реєстрації шлюбу так і після. Домовитись про поділ цього майна в них не виходить, тому покладається у вирішенні питання про розподіл майна на розсуд суду. Відповідач позов визнав частково, суду пояснив, що дійсно між ними існує спір про поділ цього майна. Щодо самого майна відповідач визнав, що під час шлюбу дійсно було придбано: холодильник «Снайге» приблизно за 2000 грн.; газову плитку; газовий котел приблизно за 1280 грн; ванну вартістю 520 грн., унітаз вартістю 620 грн., кухонну мийку вартістю 400 грн.; лінолеум та пластиковий матеріал для ремонту будинку; комплект супутникового ТБ вартістю 600 грн., кухонний комбайн вартістю 630 грн.; зварювальний апарат. Проте на час розгляду справи холодильник, кухонний комбайн та зварювальний апарат вийшли з ладу та він їх викинув. Диван було придбано в травні 2009 року до реєстрації шлюбу, а автомобіль він не придбав, а має право користуватися ним за дорученням. У вирішенні питання про порядок спільного майна подружжя покладався на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. З 2008 року [PERSON] та [PERSON] жили разом однією сімєю без реєстрації шлюбу, що не заперечував в судовому засіданні відповідач, а також підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], які кожна окремо суду підтвердили, що позивач та відповідач мешкали разом в будинку відповідача та робили в ньому ремонт до реєстрації шлюбу. 24 жовтня 2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 133 та видано свідоцтво про шлюб (а.с.8). 5 травня 2015 року рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.29). Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Також ч. 1 ст. ст. 74 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. В судовому засіданні сторони визнали, що під час шлюбу ними було придбано таке майно: 27 березня 2010 року холодильник «Снайге» вартістю 2000 грн., що підтверджується товарним чеком (а.с.28).; газовий котел вартістю 1280 грн. (а.с.25); ванну вартістю 520 грн., унітаз вартістю 620 грн., кухонну мийку вартістю 400 грн.; лінолеум та пластиковий матеріал для ремонту будинку загальною вартістю 2000 грн.; комплект супутникового ТБ вартістю 600 грн., кухонний комбайн вартістю 630 грн.; зварювальний апарат. Також до реєстрації шлюбу, коли сторони мешкали разом однією сімєю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу ними було придбано: в травні 2009 року диван вартістю 2500 грн. та 11 вересня 2009 року газову плитку вартістю 2699 грн. (а.с.27). Зазначені обставини також підтверджено показаннями свідків. Так свідок [PERSON] суду показав, що за час спільного проживання в будинку відповідача подружжям було придбано диван, холодильник, газовий котел, ванну, унітаз, газову плитку, мийку, кухонний комбайн. Йому також відомо, що у подружжя був автомобіль, проте кому він належав йому не відомо. Свідок [PERSON] суду показала, що в 2008 році позивач та відповідач вже жили разом без реєстрації шлюбу, а восени 2009 року шлюб було зареєстровано. Памятає, що вони придбали холодильник, диван, унітаз, котел газовий, лінолеум, кухонний комбайн. Також у них був зварювальний апарат та супутникове телебачення, проте коли це майно придбано їй не відомо. Свідок [PERSON] суду показала, що відповідач придбав будинок, в якому вони разом з позивачем робили ремонт. Все, що було в будинку вони придбали за спільні кошти. Памятає, що відповідач сам казав, що необхідно придбати диван. Також вони купували холодильник, газову плитку, ванну, газовий котел, унітаз, кухонний комбайн. Було в них також супутникове телебачення. З приводу зварювального апарату їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду показала, що позивач та відповідач жили разом з 2008 року, а в жовтні 2009 року вони зареєстрували шлюб. Їй відомо, що вони придбали котел, диван, холодильник, був кухонний комбайн, але він згорів, також було супутникове телебачення. Щодо зварювального апарату їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є донькою відповідача тому їй відомо, що диван було придбано до реєстрації шлюбу, але в цей час вони вже жили разом. За час шлюбу було придбано холодильник, але він згорів, газова плита, комплект супутникового телебачення, кухонний комбайн, який також вийшов з ладу в грудні 2014 року, газовий котел, ванна т а унітаз, кухонна мийка; лінолеум та пластик, зварювальний апарат, але він також вийшов з ладу. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] є: холодильник «Снайге» вартістю 2000 грн.; газовий котел вартістю 1280 грн.; ванна вартістю 520 грн., унітаз вартістю 620 грн., кухонна мийка вартістю 400 грн.; лінолеум та пластиковий матеріал для ремонту будинку загальною вартістю 2000 грн.; комплект супутникового ТБ вартістю 600 грн., кухонний комбайн вартістю 630 грн.; зварювальний апарат; диван вартістю 2500 грн. та газова плитка вартістю 2699 грн. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що диван було придбано до реєстрації шлюбу, а тому він не підлягає розподілу, оскільки такі доводи суперечать положенням чинного законодавства щодо визначення спільного сумісного майна подружжя, при цьому відповідач сам не заперечував в судовому засіданні, що на час придбання дивану, він проживав разом з позивачем однією сімєю. Визначаючи вартість придбаного майна, суд виходить з тих сум, які сторонами в судовому засіданні не оспорювались, а тому згідно з ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини щодо вартості майна суд вважає такими, що не підлягають доказуванню. Окрім того сторонами не було надано будь-яких доказів на підтвердження чи спростування вартості майна, клопотань про призначення судової експертизи щодо визначення вартості майна від сторін не надійшло, не зважаючи на те, що суд розяснив сторонами право заявляти таке клопотання. Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 71 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 24 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року передбачено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. В судовому засіданні відповідач заперечував наявність у нього холодильника «Снайге», кухонного комбайна та зварювального апарату, пояснюючи це тим, що це майно вийшло з ладу та не підлягало ремонту. Ці обставини також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Підстав не приймати до уваги показання свідків або ж вважати їх неправдивим судом не встановлено. Жодних доказів на спростування таких доводів відповідача позивачем не було надано. Суд розяснював позивачу обовязок доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог у відповідності до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України та розяснював, якими способами можливо доводити такі обставини, проте позивач жодних клопотань з цього приводу не заявила та наполягала на закінченні розгляду справи, виходячи з тих доказів, які надані сторонами. У звязку з чим суд вважає за необхідне виключити з переліку спільного сумісного майна подружжя таке майно: холодильник «Снайге» вартістю 2000 грн.; кухонний комбайн, зварювальний апарат. Також в судовому засіданні встановлено, що власником автомобіля ЗАЗ 968М 1993 року випуску, який на думку позивача є спільною сумісною власністю подружжя, є [PERSON], а [PERSON] має лише право розпоряджатися даним автомобілем на підставі довіреності від 14 серпня 2010 року (строком до 14 серпня 2020 року) (а.с.24). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що автомобіль ЗАЗ 968М 1993 року випуску, не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому це майно не підлягає розподілу. На підставі вищевикладеного, дотримуючись принципу рівності часток подружжя під час поділу майна, суд вважає за необхідне поділити наявне спільне сумісне майно подружжя в такому порядку: визнати за [PERSON] право власності на диван вартістю 2500 грн. та газову плитку вартістю 2699 грн. всього на загальну суму 5199 грн.; визнати за [PERSON] право власності на: комплект супутникового телебачення вартістю 600 грн.; апарат опалювальний газовий побутовий АОГВ-10 «Геліос» вартістю 1280 грн.; ванну вітчизняного виробництва вартістю 520 грн.; унітаз з бачком вартістю 620 грн.; кухонну мийка вартістю 400 грн.; лінолеум вартістю 1000 грн.; пластиковий обробний матеріал вартістю 1000 грн. всього на загальну суму 5420 грн. У звязку з чим суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивачем було понесено судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.14), суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial