Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати недійсним іпотечний договір №ZPM0GI0000001102 від 30.10.2007, укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі №9372, зареєстрований в реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №241. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що була введена в оману з боку своєї доньки [PERSON], з ініціативи якої позивачці було запропоновано укласти спадковий договір з онуком [PERSON] Після консультації з нотаріусом вона уклала договір, однак, в подальшому, з'ясувалось, що договір був укладений не спадковий, а іпотечний в забезпечення зобов'язань зятя позивачці [PERSON] за кредитним договором. Договір не читала, так як у позивачці проблеми з зором. На цей час у зв'язку з існуванням заборгованості за кредитним договором, банком розпочато процедуру звернення стягнення на майно, що знаходиться в іпотеці, яке частково належить і позивачці, хоча згоди на укладення договору іпотеки вона не надавала. Позивач не скористався своїм правом особисто взяти участь в судових засіданнях, її представник підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги не визнав надав суду письмові заперечення та пояснив, що позивач не навів жодного доказу введення її в оману. Зазначив, що оспорюваний договір був укладений в присутності всіх учасників договору, в тому числі й представника банку, та посвідчений нотаріусом. При укладенні договору нотаріус пересвідчився, що укладений договір відповідає досягнутим сторонами домовленостям з повним розумінням предмету та змісту договору, що підтверджено підписами сторін, в тому числі й позивачкою. Також, відповідачем заявлене клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від неї надійшла заява про визнання позовних вимог в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, від нього надійшла заява про слухання справи за його відсутності, позов визнає в повному обсязі. В судове засідання третя особа [PERSON] не з'явився, від нього надійшла заява про слухання справи за його відсутності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. В судове засідання третя особа приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу [PERSON] не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, позов вважає таким, що не підлягає задоволенню. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до наступних висновків. 30.10.2007 між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений іпотечний договір №ZPM0GI0000001102, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №9372. За умовами зазначеного договору [PERSON], [PERSON], [PERSON] з метою забезпечення належного виконання зобов'язань, що випливають з договору про іпотечний кредит від 30.10.2007 №ZPM0GI0000001102, укладеного між КБ «Приватбанк» та [PERSON], передали КБ «Приватбанк» в іпотеку 3-кімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Позивачці [PERSON] належить право власності на 1/8 частину зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.10.2007. Інша частина квартир належить [PERSON] (1/8 частина), [PERSON] (3/4 частини). Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Основною підставою визнання правочину недійсним позивач зазначив те, що оспорюваний правочин вчинений під впливом обману зі сторони своєї доньки [PERSON] та онука [PERSON], які запевнювали її про укладення спадкового договору. З роз'яснень, викладених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 вбачається, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не доведено обставин та не надано доказів, що підтверджують обман щодо істотних умов договору, обставин, якими супроводжувалося нотаріальне посвідчення іпотечного договору тощо. Тобто не доведено наявність обману зі сторони відповідачів, в чому він полягав та істотність цих обставин для вирішення справи. Статтею 1305 Цивільного кодексу України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов'язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. Зазначені дії мають здійснюватись в залежності від розпоряджень відчужувача, до або після настання його смерті. Як зазначено в Роз'ясненнях Міністерства юстиції України від 12.02.2013 «Спадковий договір», спадковий договір є двостороннім правочином, за концепцією якого набувач зобов'язаний вчинити певні дії за вказівкою відчужувача, взамін чого до нього переходить право власності на майно. Тому коло обов'язків набувача має визначатися вже виходячи не з одностороннього волевиявлення відчужувача, а зі спільної згоди сторін, враховуючи договірний характер правовідносин. Однак, позивач в особі представника не зміг пояснити про які саме умови спадкового договору існувала домовленість, які певні дії відповідач [PERSON] повинен би був вчиняти. В зв'язку з викладеним суд дійшов до о висновку про те, що позивач, всупереч вимог ст.60 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких відповідачем введено в оману, і сам факт обману. Відтак, підстави передбачені ст.230 ЦК України для визнання недійсним оскаржуваного іпотечного договору, зокрема із зазначених позивачкою підстав - відсутні. Що стосується заявленого відповідачем клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності необхідно зазначити, що згідно роз'яснень абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» від 29 грудня 1976 р. № 11 з наступними змінами, з підстав пропуску строку для звернення до суду суд відмовляє, коли позов є доведеним. Враховуючі, що позовні вимоги є недоведеними, суд вважає безпідставним застосування строків позовної давності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed