Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до прокуратури Дніпропетровської області, міністерства внутрішніх справ України ГУМВС України в Дніпропетровській області, Новомосковського міського відділу з обслуговування м.Новомосковська та Новомосковського району, Державного казначейства України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, в якому в останній редакції від 23.07.2015 року просила стягнути з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на її користь втрачений заробіток у розмірі 74\~102,49 грн. та моральну шкоду у розмірі 100\~000,00 грн. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що 21.01.2011 року Новомосковською міжрайонною прокуратурою відносно неї було порушено кримінальну справу за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 25.04.2011 року Новомосковською міжрайонною прокуратурою їй було пред'явлене обвинувачення за скоєння кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, та обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд. 26.04.2011 року постановою старшого слідчого Новомосковської міжрайонної прокуратури в зв'язку з порушеною кримінальною справою її було відсторонено від займаної посади головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції. 27.04.2011р. наказом начальника Головного управління юстиції у Дніпропетровській області № 710-к від 27.04.2011р. позивача було відсторонено від посади, у зв'язку з порушенням відносно неї кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, без збереження заробітної плати, згідно ст. 46 КзПП України. 06.05.2011 року кримінальну справу № 33119003 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України відносно [PERSON] на підставі ст. 232 КК України було направлено до Новомосковського міськрайонного суду. Оскільки в ході судового слідства обвинувачення в отриманні позивачем хабара не знайшло свого об'єктивного підтвердження, 01.07.2013 року в порядку ст. 277 КК України прокурором в судовому засіданні було змінено обвинувачення на ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України. 16.07.2013 року Новомосковським міськрайонним судом [PERSON] було визнано винною в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді одного року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК країни звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном строком на 1 рік. На підставі ст. 76 КК України зобов'язано її не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. 03.10.2013 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Новомосковського міжрайонного суду від 16.07.2013 року було скасовано, у зв'язку з неповнотою та неправильністю судового слідства, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотними порушеннями норм кримінально - процесуального закону, які перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу. Кримінальну справу повернуто на новий судовий розгляд, у той же суд, але в іншому складі. Міру запобіжного заходу залишено без змін-підписку про невиїзд. 10.10.2013 року кримінальна справа надійшла в провадження судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сороки О.В. 08.11.2013 року в підготовчій частині судового засідання [PERSON] було заявлено відвід судді, який було задоволено ухвалою суду. Справу передано в провадження судді Новомосковського міськрайонного суду Лили В.М. 29.01.2014 року постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області скасовано постанову про відсторонення [PERSON] від посади. 10.06.2014 року постановою Новомосковського міськрайонного суду кримінальну справу було направлено Новомосковському міжрайонному прокурору для проведення додаткового слідства, оскільки «фактично опинилися нез'ясованими суб'єктивна та об'єктивна сторона злочину», у вчиненні якого позивачку обвинувачували. Запобіжний захід скасовано. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.08.2014 року постанову Новомосковського міськрайонного суду залишено без змін. 06.10.2014 року матеріали кримінальної справи № 33119003 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України надійшли до Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області та внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014040350003914 від 06.10.2014 року. 29.10.2014 року слідчий Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області виніс постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з встановленням відсутності в діяннях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України. Таким чином, позивач вважає, що порушення її прав, незаконність кримінального переслідування встановлено постановою слідчого від 29.10.2014 року, у звязку з чим, їй нанесено суттєвої моральної шкоди, шкоди фізичному та моральному здоровю, що призвело до порушення її нормальних життєвих звязків, погіршення відносин з навколишніми. В результаті незаконних дій органів досудового слідства та суду, позивачці було нанесено матеріальну шкоду, а саме: втрачений заробіток за 3 роки 9 місяців 8 днів, яку вона визначила у 74\~102,49 гривень та моральну шкоду, яка нею оцінена у 100\~000,00 гривень . На підставі вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» просила відшкодувати завдану їй матеріальну та моральну шкоду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити його, мотивуючи обставинами, викладеними в позовній заяві. Прокурор Санталова В.Р. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вважаючи його не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки, на її думку провадження в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає закриттю, бо не дотримано досудового порядку вирішення спору. Щодо відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, то існує порядок досудового вирішення зазначених питань, однак позивач його не дотрималася, а одразу звернулася до суду, а тому в задоволенні зазначених позовних вимог необхідно відмовити, а моральна шкода в тому розмірі, в якому заявлено позивачем, в судовому засіданні не доведена. Таким чином, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник Новомосковського міського відділу з обслуговування м. Новомосковська та Новомосковського району [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила суд в його задоволенні відмовити з наступних підстав. Так, згідно з вимогами ст. 4 КПК України (в редакції 1960 року) суд, прокурор, слідчий і орган дізнання зобовязані в межах своєї компетенції порушити кримінальну справу в кожному випадку виявлення ознак злочину, вжити всіх передбачених законом заходів до встановлення події злочину, осіб, винних у вчиненні злочину, і до їх покарання. Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», на який посилається позивачка як на підставу своїх вимог, визначає, що умовою для відшкодування шкоди громадянинові є саме незаконність у діях органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, яка повинна виражатися у недотриманні чи порушенні цими органами встановлених законодавством певних правил і норм. Процесуальні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб вважаються правомірними, поки у встановленому законом порядку не встановлено протилежного. Отже, постанова слідчого від 29.10.2014 року про закриття кримінального провадження у зв'язку з встановленням відсутності в діяннях [PERSON] складу кримінального правопорушення, не свідчить про незаконність дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Також, представник відповідача вважає, що позивачем не вірно проведений розрахунок суми втраченого заробітку, за основу якого слід брати, виходячи з фактично отримуваної середньомісячної заробітної плати, а саме 1\~736,13 грн. Не обґрунтованими є також і вимоги щодо стягнення моральної шкоди, оскільки позивачка перебувала на підписці про не виїзд, а тому жодним чином її права та інтереси не порушувалися. Представник відповідача Державного казначейства України в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання (а.с.32), причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, думку прокурора, представника відповідача Новомосковського МВ, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 25.04.2011 року Новомосковською міжрайонною прокуратурою [PERSON] було пред'явлене обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, та обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд (а.с.6, 7). 26.04.2011 року постановою старшого слідчого Новомосковської міжрайонної прокуратури в зв'язку з порушеною кримінальною справою [PERSON] було відсторонено від займаної посади головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції (а.с.17-18). 27.04.2011р. наказом начальника Головного управління юстиції у Дніпропетровській області № 710-к від 27.04.2011р. [PERSON] було відсторонено від посади, у зв'язку з порушенням відносно неї кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, без збереження заробітної плати, згідно ст. 46 КзПП України (а.с.19). 29.04.2011 року старшим слідчим Новомосковської міжрайонної прокуратури складено обвинувальний акт по кримінальній справі № 33119003 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України (а.с.9-15). 01.07.2013 року постановою прокурора Новомосковської міжрайонної прокуратури змінено обвинувачення [PERSON] з ч. 1 ст. 368 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України (а.с.20-21). 16.07.2013 року вироком Новомосковського міськрайонного суду [PERSON] визнано винною в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді одного року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК країни її звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном строком на 1 рік. На підставі ст. 76 КК України вона зобов'язана не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію (а.с.22-24). 03.10.2013 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Новомосковського міжрайонного суду від 16.07.2013 року скасовано, у зв'язку з неповнотою та неправильністю судового слідства, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотними порушеннями норм кримінально - процесуального закону, які перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу. Кримінальну справу повернуто на новий судовий розгляд, у той же суд, але в іншому складі. Міру запобіжного заходу залишено без змін-підписку про невиїзд (а.с.25-28). У відповідності до наказу Головного управління юстиції у Дніпропетровської області від 03.02.2014 року про вихід на роботу, [PERSON] приступила до роботи на посаді головного державного виконавця ВДВС Новомосковського управління юстиції з 31.01.2014 року (а.с.35). 10.06.2014 року постановою Новомосковського міськрайонного суду кримінальну справу направлено Новомосковському міжрайонному прокурору для проведення додаткового слідства, оскільки «фактично опинилися нез'ясованими суб'єктивна та об'єктивна сторона злочину», у вчиненні якого позивачку обвинувачували. Запобіжний захід скасовано (а.с.29-30). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.08.2014 року постанову Новомосковського міськрайонного суду залишено без змін (а.с.31). 29.10.2014 року постановою слідчого Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження, кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, закрито у зв'язку з встановленням відсутності в діяннях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України (а.с.32-33). Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За вимогами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», чч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода в порядку, передбаченому цими нормами, може бути відшкодована лише внаслідок обставин, визначених ст. 1 цього Закону, а право на її відшкодування виникає у випадках, зазначених у ст. 2 Закону. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду чи іншому рішенні суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно зі ст. 3 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у звязку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Суду надано довідку, у відповідності до якої, розмір середньомісячної заробітної плати на день відсторонення [PERSON] 26.04.2011 року, складає 2\~245,53 грн. і після здійснення обовязкових утримань складає 1\~736,13 грн. (а.с.34). Отже, втрачений заробіток [PERSON] за період з 26.04.2011 року та до скасування постанови про відсторонення її від займаної посади 29.01.2014 року, склав 2 роки 9 місяців 5 днів (33 місяці 5 днів). А тому, сума втраченого заробітку позивача складає 74\~102,49 грн. Зазначена сума підлягає відшкодуванню у повному обсязі. Так, ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ст. 13 цього Закону). Як встановлено в судовому засіданні позивач перебувала під слідством і судом 3 роки 9 місяців 8 днів. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд також керується постановами Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Методичними рекомендаціями про відшкодування моральної шкоди (лист Міністерства Юстиції України № 35-13/797 від 13.05.2004 року. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Відповідно до вимог Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, а також ч. 1 ст. 1176 ЦК України, [PERSON] вправі порушувати питання про відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо неї вчинялися незаконні дії з незаконного порушення кримінальної справи, обрання міри запобіжного заходу. Згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 4 Закону, ч. 2 ст. 23 ЦК України відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральні втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до частини 5 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також згідно прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема рішень Європейського Суду від 8 червня 1976 року у справі Енгель та інші проти Нідерландів та рішенню Боцано проти Франції від 2 грудня 1986 року, які в силу ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання на порушення положень цієї статті, має захищене позовом право на відшкодування. З урахуванням обставин справи суд, виходячи з принципів розумності та справедливості вважає, що діями органів досудового розслідування, прокуратури позивачу дійсно була спричинена моральна шкода, яка виразилась в переживаннях та стражданнях, що призвело до погіршення можливостей реалізації позивачем своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, ступеня зниження рівня репутації та авторитету, позивач відчувала приниження, оскільки була відсторонена від займаної посади, вимушена була зявлятися за викликами до прокуратури, міліції, суду в якості підозрюваної, а потім обвинуваченої і засудженої, в той час як вона добросовісно виконувала свої посадові обовязки, а в результаті дій відповідачів позивач була позбавлена права реалізувати своє право на професійну працю. Крім того, [PERSON] змушена була витрачати свій вільний час для надання пояснень в органах прокуратури, в суді, що порушило її звичний образ життя, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача спричинену моральну шкоду, однак у меншому розмірі, з урахуванням характеру та обсягу страждань, які зазнала позивачка, їх тривалості, і вважає за необхідне стягнути з відповідача суму, розміром 80 000,00 гривень, що, на думку суду, є достатньою у даній спірній ситуації. Щодо посилання прокурора на можливість досудового вирішення спору, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до пп. 6, 11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року, одночасно з копією повідомлення про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства громадянинові направляється повідомлення, в якому роз`яснюється, куди і протягом якого терміну можна звернутись за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Для визначення розміру шкоди, переліченої в пп. 1, 3, 4 ст. 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутись: 1) при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України відповідно до цих органів; 2) при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному порядку до суду, який розглядав справу по першій інстанції; 3) при скасуванні постанови районного (міського) суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт і закритті справи в районний (міський) суд (до судді), який розглядав справу про адміністративне правопорушення. Однак, в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України прокурором суду не надано доказів того, що на виконання п.п. 6, 11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року, [PERSON] одночасно з копією повідомлення про закриття справи в стадії дізнання і досудового слідства направлялось повідомлення, в якому роз`яснюється, куди і протягом якого терміну можна звернутись за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Разом із тим за змістом п. 17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року, питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства України. А тому посилання прокурора на ту обставину, що позов не підлягає задоволенню з причин того, що [PERSON] не була дотримана досудова процедура відшкодування шкоди, не можуть бути прийняті судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню з підстав, зазначених вище. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial