Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. В обґрунтування поданої заяви вказала, що [INFO] помер [PERSON] , який з червня 2007 року проживав разом із заявником однією сім`єю та знаходився на її утриманні. Померлий був учнем заявника, коли вона працювала вчителем у Вишгородській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1. Після того, як [PERSON] закінчив школу, заявник продовжувала опікуватися ним, допомагала йому у лікуванні, купувала, одяг, продукти харчування та особистої гігієни, оскільки [PERSON] був інвалідом дитинства, а його батьки зловживали алкоголем та не виконували свої батьківські обов`язки належним чином. 20.02.2006 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець І.П., заявник та померлий [PERSON] в рівних частинах придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] . За даною адресою [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав до червня 2007 року, однак після того, як [PERSON] втратив батьків та рідну сестру і залишився сиротою, в червні 2007 року заявник забрала його з Полтавської області жити до себе із сином до [ADDRESS] . За даною адресою зазначила, що вони проживали спільно, однією сім`єю з червня 2007 року по час смерті спадкодавця, тобто майже 20 років. За цей час [PERSON] став на медичний облік до Вишгородської ЦРЛ, де йому було проведено декілька хірургічних втручань, оплата яких здійснювалась виключно за рахунок заявника. [PERSON] разом із заявником періодично приїздили до с. Велика Круча, Пирятинського району Полтавської області, щоб навідувати спільну квартиру, витрати на оплату комунальних послуг якої також несла виключно заявник. [PERSON] участі у сплаті комунальних послуг по утриманню квартири [ADDRESS] не приймав. Оскільки крім заявника, близьких та рідних у [PERSON] не було, заявник залишилась єдиним спадкоємцем четвертої черги після його смерті. У встановлений законом шестимісячний термін заявник звернулася до державного нотаріуса Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Однак, державний нотаріус рекомендував звернутись до суду для встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини та виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] . Заявник стверджує, що вона разом зі спадкодавцем тривалий час проживала однією сім`єю - понад п`ять років (майже 20 років), вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. На підставі викладеного, звернулася до суду та просила суд встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] та спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] проживали однією сім`єю не менше, як п`ять років на час відкриття спадщини, у тому числі станом на момент смерті спадкодавця, тобто до [INFO] . У судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримували та просили її задовольнити. Крім того, заявник суду пояснила, що [PERSON] , який помер [INFO] знала з 1997 року, він був її учнем, коли вона працювала в школі. [PERSON] був інвалідом з дитинства, а тому заявник допомогла йому у оформленні групи інвалідності і Чорнобильського посвідчення та він постійно був під її опікою. Оскільки, [PERSON] був інвалідом, заявник допомогла йому у працевлаштуванні, так як, з його інвалідністю, працевлаштуватися було дуже важко. Постійно проживав із заявником, як член сім`ї та допомагав по господарству. В кінці липня 2019 року [PERSON] поїхав до с. Велика Круча, Пирятинського району Полтавської області для переоформлення інвалідності та 03.09.2019 року був поставлений в чергу на 06.09.2019 року і того ж дня, ліг до лікарні для обстеження, проте [INFO] раптово помер. Всі витрати на поховання були понесені виключно заявником, оскільки інших родичів, окрім неї, у померлого не було. Матір [PERSON] , зловживала алкогольними напоями, а тому померла дуже рано. Сестра померлого, якій заявник також допомагала була інвалідом та дуже рано померла. Заявник, зазначила, що вони проживали спільно, однією сім`єю з червня 2007 року по час смерті спадкодавця, тобто майже 20 років. Представники заінтересованих осіб у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, у яких просили розгляд справи проводити за відсутності їх представника, при вирішенні справи по суті покладаються на розсуд суду, будь-яких заперечень не мають. Заслухавши пояснення заявника та її представника, свідків, вивчивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки, виданої Великокручанською сільською радою Пирятинського району Полтавської області від 24.10.2019 року № 02-13/_725 [PERSON] , [INFO] вбачається, що [PERSON] , 1971 року народження, який помер [INFO] , який був на день смерті зареєстрований за адресою: [ADDRESS] знаходився на утриманні [PERSON] , вів спільне господарство та був похований за її особистий рахунок. Відповідно до договору купівлі-продажу від 20.02.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області та зареєстрованого в реєстрі за № 492 та витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 20.02.2006 року [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . Згідно довідки, виданої Великокручанською сільською радою Пирятинського району Полтавської області від 08.10.2019 року № 02-13 [PERSON] , вбачається, що остання на підставі договору купівлі-продажу ВСО № 971581 від 20.02.2006 року, являється власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності. Станом на 08.10.2019 року, за вказаною адресою зареєстровані особи відсутні. Відповідно до акту складеного депутатом Вишгородської міської ради від 03.07.2020 року про обстеження матеріально-побутових умов проживання, за адресою: [ADDRESS] під час обстеження земельної ділянки та житлового будинку, що належить [PERSON] , в присутності двох свідків - [PERSON] , [PERSON] , було встановлено, що починаючи з червня 2007 року по вересень 2019 року (до часу відкриття спадщини) гр. [PERSON] , який помер [INFO] , проживав однією сім`єю з гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та знаходився на її утриманні до дня смерті. З долучених до матеріалів справи квитанцій вбачається, що [PERSON] здійснювала оплату комунальних послуг, які надавалися до квартири [ADDRESS] . Заявник подала заяву до державного нотаріуса Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області Репях Т.І. про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно померлого [INFO] [PERSON] , на що їй було відмовлено з урахуванням того, що нею не доведено факту проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років, як підставу спадкування в порядку ст.1264 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч.1 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом ч.2 ст. 315 ЦПК України наведений в ч.1 цієї статті перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом, не є вичерпним, оскільки в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1222 ЦК України). За змістом ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. Черговість спадкоємців за законом встановлено статтями 1261-1265 ЦК України. З досліджених судом документів, вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк з дня його смерті до приватного нотаріуса звернулась лише заявник по справі [PERSON] . Відомостей про наявність спадкоємців [PERSON] , які мають право на спадкування за законом у першу, другу та третю черги, матеріали спадкової справи не містять. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що заявник є його матір`ю, яка доглядала та допомагала [PERSON] , який був інвалідом з дитинства. Зазначив, що матір опікалася останнім та фактично проживала однією сім`єю з 2007 року, він був як членом їх сім`ї та допомагав по господарству, а матір та він опікувалися його здоров`ям, купували ліки, допомагали у працевлаштуванні. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , суду пояснила, що була знайома із матір`ю померлого [PERSON] та його сестрою. [PERSON] був інвалідом з дитинства та його матір померла, коли він був ще зовсім маленьким хлопчиком. Сестра [PERSON] також була інвалідом та дуже рано померла. Після їх смерті померлим опікувалася [PERSON] , яка допомагала йому у оформленні групи інвалідності та в подальшому у отриманні пенсії, у працевлаштуванні, доглядала його у лікарні. [PERSON] проживав разом із [PERSON] в [ADDRESS] та був як членом їх сім`ї, вони проживали, як одна сім`я. Інших родичів у [PERSON] не було та їм опікувалися виключно [PERSON] . Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ч.ч. 2, 4 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року по справі № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 21 березня 2019 року в цивільній справі №461/4689/15-ц та від 12 серпня 2019 року у справі №521/16365/15, який відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин. Крім того, судом при розгляді даної справи приймається до уваги те, що норми ст.ст.15, 16 ЦК України не містять посилань на обмеження захисту в суді цивільного права чи інтересу у спосіб, що встановлений законом. В даному випадку у спосіб, встановлений п.5 ч.2 ст. 293, ч.2 ст. 315 ЦПК України, шляхом встановлення факту, від якого залежить виникнення у заявника права на спадкування за законом, як спадкоємця четвертої черги, після смерті спадкодавця [PERSON] . Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими доказами, показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, а також кожному доказу окремо, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] шодо встановлення факту її проживання однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] не менше як п`ять років на час відкриття спадщини, у тому числі станом на момент смерті спадкодавця, тобто до [INFO] , про що свідчить реальність сімейних відносин між ними, підтверджена дослідженими судом письмовими доказами та показаннями свідків, а саме: пов`язаність спільним місцем проживання, побутом та наявністю взаємних прав і обов`язків.

Outcome: approved