Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та зміну розміру аліментів. У позові вказувала, що 27.05.2005 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, а 13.02.2013 року цей шлюб було розірвано та повернуто їй дошлюбне прізвище - [PERSON]. У шлюбі народилися дочка - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 13.11.2012 року [PERSON] був зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.10.2012 року і до досягнення дітьми повноліття. Після розірвання шлюбу та фактичного припинення шлюбних відносин, у 2013 році вони спробували відновити сім'ю і знову почали проживати разом у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. У цей період, [INFO] року у них народилася дочка - [PERSON] Діти перебувають на її утриманні та проживають з нею в с. Стара Жадова Сторожинецького району Чернівецької області. На прохання колишнього чоловіка, який зобов'язався сплачувати аліменти добровільно, вона подала до Вижницького районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області заяву про закінчення виконавчого провадження і 20.06.2013 року виконавче провадження було закінчене на підставі п.1 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження», однак свого слова відповідач не дотримав і сплачував аліменти нерегулярно і в неповному розмірі, а тих коштів, що він надає не вистачає для забезпечення належного рівня життя дітей. Відповідач не має постійного, офіційного місця роботи і має нерегулярний, мінливий дохід. Офіційно заробітну плату він не отримує, доходи його складаються із того, що йому заплатять люди, як у грошовому вигляді так і в натуральному, а також пенсії по інвалідності, оскільки є інвалідом 3 групи загального захворювання. Такі обставини вважає істотними і тому змушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] року у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Посилаючись на правовий висновок Верховного Суду України у справі №143цс13 зазначила, що право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Просила: стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення нею повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO] та неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] року народження, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. на кожного щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення ними повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлений позов підтримали, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, підтримав подане письмове заперечення проти позову у якому зазначив, що заявлені позивачем вимоги не можуть бути задоволені, а факти, викладені в позовній заяві, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства України. Після розірвання шлюбу він продовжував жити разом з позивачем та дітьми в одному будинку та, відповідно й утримував дітей та позивача. Після того, як вони розійшлися остаточно, він продовжував надавати дітям матеріальну допомогу, але, звісно, ніяких розписок з колишньої дружини не брав. Він буде матеріально допомагати дітям не залежно від рішення суду. Діти перебувають з ним лише тоді, коли позивач сама дозволяє їм знаходитися разом з ним. Він сам бажає постійно бути разом зі своїми дітьми і діти також завжди хотіли бути поруч з ним, однак, останнім часом діти стали віддалятися від нього. На сьогоднішній день він знаходиться в дуже важкому моральному та матеріальному становищі, так як є інвалідом III групи загального захворювання та офіційно не працює. Крім того намагається облаштувати своє власне особисте життя, перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], яка не працює і у якої є неповнолітня дитина. Максимальна грошова сума аліментів, яку він може надавати позивачу щомісячно становить 500,00 грн. на кожну дитину. Просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити частково. Суд, заслухавши позивача [PERSON], її представника [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Судом установлено, що з 27.05.2005 року [PERSON], [INFO] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO]. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 13.02.2013 року по справі №2-938/12 (провадження №2/713/21/13) шлюб між ними розірвано, рішення набрало законної сили 25.02.2013 року, а тому встановлені ним обставини в силу положень ч.3 ст.61 ЦПК України не потребують доказуванню. У шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження, серія [NUMBER] від 28.08.2006 року та серія [NUMBER] від 12.03.2009 року, виданих виконавчим комітетом Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 13.11.2012 року по цивільній справі №2-938/12 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 28.10.2012 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішення набрало законної сили 24.11.2012 року. Як на підстави позовної вимоги про зміну розміру (способу стягнення) аліментів позивач посилається на те, що право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. На спростування позовних вимог відповідачем надано суду наступні докази: копію епікризу медичної карки стаціонарного хворого №9251/1210 від 12.06.2017 року, з якого вбачається, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в очному відділенні ОКЛ з 02.06.2017 року по 12.06.2017 року з діагнозом: Далекозорість середнього ступеню обох очей. Супутній діагноз: горизонтальний ністагм з ротаційним компонентом. Амбліопія вис ст. обох очей. Онічна хвороба І, СН-І, ФК-ІІ. Амбліопія вис. Ст. правого ока; копію довідки до акту огляду МСЕК серія 12 ААА №916749 від 01.05-12.07.2017 року, з якої вбачається, що [PERSON] є інвалідом ІІІ групи з дитинства; довідку виконавчого комітету Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №1653 від 14.07.2017 року, з якої вбачається, що [PERSON] ніде не працював та не працює по даний час, трудової книжки не має, ІТД не займається, не навчається, інвалід ІІІ групи (довідка МСЕК №916749 від 12.07.2017 року); довідку виконавчого комітету Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №1654 від 14.07.2017 року, з якої вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає в с. Банилів в найманому житловому будинку, власного житлового будинку не має. Твердження відповідача про те, що він проживає у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], яка не працює і у якої є неповнолітня дитина, жодними доказами не підтверджені. Відповідно до чч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч.1 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України закріплено обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У статті 182 СК України закріплено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частинами 1 та 2 статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі за №143цс13 (на яку посилається позивач) зазначено, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладені вимоги закону та досліджені у судовому засіданні надані сторонами письмові докази судом встановлено, що з моменту ухвалення рішення суду про стягнення з відповідача аліментів ні його, ні позивача матеріальний або сімейний стан не змінилися. В обґрунтування позову про зміну розміру (способу стягнення) аліментів позивач посилається на ті ж обставини, та надає ті ж докази, які досліджувалися та враховані Вижницьким районним судом Чернівецької області при розгляді справи за її позовом про стягнення з [PERSON] аліментів, а будь-яких належних та допустимих доказів про те, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів ці обставини змінилися - вона суду не надала. Доводи позивача є необґрунтованими, оскільки фактично є намаганням переглянути рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 13.11.2012 року. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позивачем не виконано обов'язок з доведення обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а тому суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про зміну розміру (способу стягнення) аліментів необхідно відмовити. Крім того судом установлено, що після розірвання шлюбу, [INFO] року у сторін народилася дочка - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її народження серія [NUMBER] від. 27.08.2013 року, виданого виконавчим комітетом Банилівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області. Неповнолітня дитина, [PERSON], проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, про що свідчать довідки №430 та №431, а також акт обстеження житлово-побутових умов №429 від 19.07.2017 року, видані виконавчим комітетом Старожадівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області. Відповідач визнав частково, що він належної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний я розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частинами 1 та 2 статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Приписами ч.3 ст.10 та ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином судом установлено, що неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] проживає з позивачем та знаходиться на її матеріальному утриманні, відповідач добровільно допомоги на її утримання не надає. Судом установлено, що відповідач інвалід ІІІ групи з дитинства, аліменти нікому не платить, на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків не має, у власності нерухомого майна не має, живе у будинку, який винаймає, офіційно не працює, а заробляє тимчасовими заробітками, а тому вимога про стягнення з нього аліментів є обґрунтованою, але підлягає до часткового задоволення. При визначенні розміру аліментів, який необхідно стягувати з відповідача, Суд враховує, що відповідно до положень ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, який з 1 травня 2017 року відповідно до ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» становить 1426,00 грн. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину підлягає частковому задоволенню із стягненням з відповідача в дохід держави судового збору відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного, чч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ст.51 Конституції України, ст.ст.180-182, 184, 191, 192 СК України,

Outcome: partial