Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно. В обґрунтування позову зазначила, що у 2006 році після знайомства із [PERSON] вони стали спільно проживати спочатку спільно на квартирі у м. Києві, а з листопада 2006 року у помешканні її батьків в с. Плужне Ізяславського району. Працювали вони на різних роботах у м. Києві, після чого поверталися до с. Плужне, де вели спільне господарство, разом планували та формували спільний бюджет, піклувалися один про одного, їздили разом на відпочинок, спільно відзначали різні визначні дати. Не зважаючи на відсутність факту реєстрації шлюбу між ними склалися цілком усталені відносини і вони вважали себе подружжям. За період спільного проживання вони спільною працею побудували власний будинок по вул. Вокзальній, 13-б в с. Плужне Ізяславського району, право власності на який було оформлено за [PERSON] Результатом їх спільного проживання стало подання заяви про реєстрацію шлюбу і 16.02.2011 року Плужненською сільською радою шлюб був зареєстрований. Факт спільного проживання підтверджується фотознімками про їх спільний відпочинок, святкування днів народження у друзів, поїздки до родичів на святкування визначних дат. У 2008 році ними був придбаний недобудований житловий будинок як будівельні матеріали. Після цього у будівництво будинку вони стали вкладати спільно зароблені кошти, окрім цього коштами допомагали також і батьки позивачки, з якими вони проживали. В період будівництва сільською радою була виділена земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,50 га, яка була оформлена на [PERSON] 08 червня 2010 року для [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на домоволодіння, однак і після отримання зазначеного свідоцтва роботи по завершенню будівництва та оздоблювальні роботи продовжувалися. [PERSON] зазначила, що на той час вона працювала у м. Києві та отримувала за свою роботу заробітну плату, купувала будівельні матеріали для будівництва будинку, винаймала сторонніх людей для виконання необхідних будівельних робіт та оплачувала їхні послуги. Після реєстрації шлюбу у 2011 році позивачка була зареєстрована у житловому будинку. Жодного письмового договору щодо належності спільно побудованого ними домоволодіння по вул. Заводській 13 б в с. Плужне вони не укладали, домовленості про те, що спільно нажите майно буде належати комусь одному в повному обсязі або в більшій частині між ними не було. Шлюбний договір при реєстрації шлюбу вони не укладали. За вказаних обставин, посилаючись на ст.ст. 74, 60, 61, 70 Сімейного кодексу України, [PERSON] просить встановити факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу із [PERSON] в період з листопада 2006 року по 15 лютого 2011 року та визнати домоволодіння по вул.. Заводській, 13б в с. Плужне Ізяславського району , що складається із житлового будинку із погребом загальною площею 84,2 кв. м., сарая загальною площею 37,2 кв.м. спільною власністю подружжя та визнати за нею право власності на ? частину зазначеного домоволодіння. В судовому засіданні позивачка [PERSON], її представник [PERSON] позовну заяву підтримали. Відповідач [PERSON], його представник [PERSON] проти позову заперечили. [PERSON] пояснив суду, що із позивачкою він познайомився під кінець 2007 року, на той час він працював у м. Києві підприємцем та проживав із першою дружиною, позивачка на той час ніде не працювала. Він мав намір купити будинок у селі, тому 2008 році він разом із позивачкою приїхав в с. Плужне Ізяславського району, село йому сподобалося і влітку за власні кошти він придбав недобудований будинок як будівельні матеріали. Із позивачкою на той час він разом не проживав, спільного бюджету вони не мали. В с. Плужне приїздив епізодично, на час приїздів зупинявся на ночівлю в батьків позивачки, за що платив дня них гроші. Також він платив гроші і для [PERSON], яка наглядала за будівництвом будинку, а також привозив гроші для розрахунків із працівниками, які вели будівництво. У 2009 році, коли одна кімната в будинку стала придатна для проживання, він переїхав у Плужне на постійне проживання. У 2010 році він виготовив правовстановлюючі документи на будинок, а пізніше запропонував для [PERSON] проживати разом. Після шести місяців спільного проживання вони у 2011 році зареєстрували шлюб і лише тоді у них зявився спільний бюджет. Потім також він дав згоду на реєстрацію позивачки в будинку. В подальшому між ними почалися непорозуміння і в 2012 р. шлюб був розірваний. Після смерті [PERSON] судом до участі у справі в якості відповідачів були залучені спадкоємці [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Суд, заслухавши позивачку та відповідача, їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи,\~приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8\~цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Статтею 71 зазначеного Кодексу визначено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного із цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними. Судом встановлено, що [PERSON] був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області 07 лютого 2005 року та у 2005-2008 роках сплачував єдиний податок за видом діяльності будівництво, послуги автокрана. 02 вересня 2008 року [PERSON] сплатив приватному підприємству «Дружба-2000» 16999,98 грн. за будівельні матеріали в асортименті, а фактично за недобудовану будівлю, що належала приватному підприємству. Як вбачається із матеріалів інвентарної справи у 2008 році госпрозрахунковим архітектурно-проектним бюро Ізяславської районної ради був виготовлений Будівельний паспорт на будівництво житлового будинку, замовником якого був [PERSON]. Будівництво житлового будинку з надвірними будівлями дозволено для замовника на основі рішення Плужненської сільської ради № 13 від 11 вересня 2008 року. Цим же рішенням надано для [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,50 га для обслуговування будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства. 28 травня 2010 року Інспекцією ДАБК у Хмельницькій області засвідчено відповідність закінченого будівництвом житлового будинку садибного типу, що за адресою: Ізяславський район, с. Плужне, вул. Заводська, 13-б, державним стандартам, будівельним нормам і правилам, про що видано сертифікат. На підставі зазначеного сертифікату Плужненською сільською радою Ізяславського району видано свідоцтво, згідно якого [PERSON] одноосібно є власником житлового будинку в с. Плужне Ізяславського району по вул. Заводській, № 13б. Право власності забудовника зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 08 червня 2010 року. 16 лютого 2011 року [PERSON] та [PERSON] за актовим записом № 2 у Плужненській сільській раді Ізяславського району зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб. У березні 2011 року позивачка була зареєстрована за адресою новозбудованого будинку. Шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано відповідно до рішення Ізяславського районного суду від 15 серпня 2014 року. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] посвідчили суду, що вперше побачили [PERSON] 09 травня 2006 року, коли він приїхав разом із позивачкою - [PERSON] власним автомобілем у с. Плужне, і в той день вони познайомилися, відмічаючи день народження [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] також зазначили, що вони пізніше робили ремонт у будинку, який будували позивачка та відповідач. [PERSON] в той час їздила в м. Київ на роботу, коли приїздила, то особисто розраховувалася з ними. [PERSON] також їздив на роботу в Київ, а коли вони приїздили, то жили у батьків [PERSON]. Аналогічні свідчення надала суду також і [PERSON] Свідок [PERSON] у своїх поясненнях зазначив, що він із [PERSON] познайомився в хаті своєї дочки на святкуванні. Пізніше його син та зять працювали на будівництві будинку, і він також декілька разі допомагав на прохання [PERSON]. Гроші за виконану роботу платила [PERSON]. [PERSON] посвідчила суду, що вона є родичкою позивачки і на її запрошення 24 вересня 2006 року [PERSON] разом із [PERSON] вони були на весіллі дочки, що було в с. Плужне. При цьому вони також допомагали у підготовці до весілля, зокрема, [PERSON] фарбував ворота. Також 9 червня 2007 року вони були разом на святкуванні 50-річчя її чоловіка, а 01.08.10 року у м Рівне на весіллі у її дочки. Такі ж свідчення надав суду і [PERSON]. [PERSON] повідомила суд, що [PERSON] приїхав у с. Плужне у 2006 році., коли проживав у батьків [PERSON] то поводив себе як член родини. В той час він допомагав копати криницю, робив літній душ, також з позивачкою відвідували на з прошення весілля та допомагали. Зокрема, [PERSON] власним автомобілем підвозив палатку та допомагав ставити її. Чоловік із сином разом їхали в Київ на роботу на автомобілі відповідача. Батько позивачки [PERSON] розповів суду, що вперше побачив [PERSON] 9 травня 2006 року, коли він приїхав із дочкою. [PERSON] говорив, що буде їх зятем. До 2009 року в період приїздів у с. Плужне він проживав із дочкою у них, про плату за житло ніякої мови у них не було. У 2009 році [PERSON] працював своїм краном у колишньому колгоспі, проживав у них, а [PERSON] в той час їздила на роботу в Київ. Дочка на проведення опалення віддала 6000 грн. , які вона отримувала від держави як допомогу на меншого сина і збирала їх. За період спільного проживання із дочкою вони разом запрошувалися на весілля до [PERSON], Фролова, на іменини, також відповідач був на похоронах у родичів у с. Борисів Ізяславського району. У 2008 році [PERSON] ще їздив на роботу у м. Київ, а пізніше постійно став проживати у с. Плужне. [PERSON] посвідчила, що вперше побачила [PERSON] із [PERSON] в Плужному на базарі влітку 2006 року. В подальшому у 2007 році, коли вона працювала в ювелірному магазині в с. Плужне, то [PERSON] купував для [PERSON] золоту каблучку на подарунок, а святкувати 8 Березня у 2007 році вони однією компанією їздили в бар с. Мякоти Ізяславського району. У 2010 році [PERSON] садили город біля новобудови та обробляли його, також обробляти допомагали батьки [PERSON]. [PERSON], дочка позивачки, посвідчила суду , що у 2006 році вона працювала у м. Києві і в той час її мати разом із відповідачем проживала в 1-кімнатній квартирі і вже тоді вони жили однією сімєю. 26 березня 2006 року вони у цій же квартирі святкували день народження сина, якому виповнився один рік. [PERSON] також був при цьому присутній як член родини. Крім пояснень свідків присутність [PERSON] на родинних святах як члена сімї підтверджується також і наданими позивачкою фотоматеріалами. Із представлених суду накладних вбачається, що [PERSON] ([PERSON]Г.) протягом 2008-2010 років придбавала різні будівельні матеріали. Також в період 2004-2011 роках вона отримували соціальну пенсію на дитину по втраті годувальника. На підставі викладеного, обєктивно дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в період 2006-2011 років проживали однією сімєю та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Даний висновок підтверджується також і тим, що у 2011 році [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Суд вважає доведеною ту обставину, що [PERSON] власною працею та спільними із [PERSON] коштами брала участь у будівництві житлового будинку, право власності на який в подальшому було зареєстроване за відповідачем, будь-якого договору щодо користування будинком між ними не укладалося. Дані обставини не спростовуються свідченнями [PERSON] про те, що до 2009 року відповідач проживав однією сімєю із нею, та його автомобіль зберігався на стоянці кооперативу «Автотранспортне товариство «Чайка». Договори про надання послуг на тимчасове зберігання автомобіля у 2007-2009 роках були укладені із [PERSON], а тому не можуть свідчити про постійне проживання відповідача у с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району. Судом достовірно встановлено, що починаючи із вересня 2008 року в с. Плужне розпочалося будівництво житлового будинку, участь у будівництві приймали як [PERSON] так і [PERSON], а тому за нею має бути визнане право власності на ? частину будинковолодіння. На підставі\~ст.ст. 60, 70, 74 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved