Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що подружнє життя не склалося через діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, внаслідок чого дуже часто виникали суперечки, це сталося , ще коли відповідач залишив її в 1976 р.. Вказуючи на те, що шлюб носить формальний характер, сторони не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, а тому позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, оскільки зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача не відоме, тому відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України викликалася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до положень ст.280 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони зареєстрували шлюб 05.06.1972 року у Ленінському райбюро ЗАГСу м.Ворошиловграда, актовий запис №213 (а.с.5). Причинами розпаду сім`ї стали діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, у зв`язку з чим сторони не підтримують подружні відносини, як вказує позивач, примирення між сторонами не можливе. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи причину розірвання шлюбу та не бажання позивача примиритися, суд вважає, що надавати строк для примирення недоцільно, тому що це суперечить інтересам позивача. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і доказані, а тому шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved