Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що заповіт складений без належного волевиявлення спадкодавця, який не підписував заповіт; підписаний особою, яка є близьким родичем - членом сім'ї спадкоємця, без присутності свідків, що суперечить вимогам Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (із змінами), а також при складанні заповіту не дотримані вимоги щодо форми заповіту, визначені ст. 1247 ЦК України та щодо його посвідчення, передбачені ст.ст. 1251-1252 ЦК України. Вказуючи на порушення її права, як спадкоємця після смерті батька, просила визнати заповіт недійсним. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. В обгрунтування вимог зазначила, що її батько [PERSON] не міг скласти заповіт на відповідачку, оскільки за життя в присутності родичів та сусідів, висловлював намір заповісти все своє майно дітям. Звернувшись в нотаріальну контору, після смерті батька, дізналася про наявність заповіту на користь відповідачки, підписаного родичами останньої. Крім того, вказуючи на хворобу батька, вважає, що останній при складанні заповіту не розумів значення своїх дій, просила визнати заповіт недійсним. Треті особи на стороні позивача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджено поясненнями позивачки, яка просила справу слухати без їх участі, в зв'язку з перебуванням останніх в Російській Федерації. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечила. В обгрунтування заперечень зазначила, що з померлим [PERSON] проживали як подружжя без реєстрації шлюбу понад 27 років. Він з власними дітьми не спілкувався, під час стаціонарного лікування його ніхто не навідував. Вона особисто доглядала [PERSON], а після його смерті займалась похованням. В липні 2012 року [PERSON] запропонував їй звернутися до нотаріуса, щоб скласти заповіт. Попередньо проконсультувавшись, вони запросили трьох осіб [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як свідків, оскільки внаслідок хвороби, чоловік не міг підписати заповіт, і звернулися до державного нотаріуса районної нотаріальної контори, оскільки міський нотаріус перебувала у відпустці. Під час складання заповіту [PERSON] усвідомлював значення своїх дій, на нього ніхто не тиснув. Зазначила, що ніхто із запрошених свідків не є її родичем. Просила у позові відмовити. Представник третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - районний державний нотаріус Огородник Л.Ю. в судовому засіданні суду пояснила, що 3 липня 2012 року до неї звернувся [PERSON] для складання заповіту. Під час попередньої консультації, дізнавшись, що заповідач не може власноручно підписати заповіт, вона запропонувала запросити свідків та особу, яка в його присутності підпише заповіт. Під час складання заповіту вона роз'яснила присутнім вимоги законодавства, що регулюють порядок посвідчення заповіту іншою особою. Особисто розмовляла з заповідачем, пересвідчилась, що його волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі. Заповіт був оголошений вголос одним із свідків та підписаний у присутності [PERSON], який дав на це згоду. Зазначила, що на час вчинення вказаної нотаріальної дії керувалася положеннями Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року, оскільки Інструкція, на яку посилається позивачка на той час не діяла. Заслухавши осіб, які беруть участь в справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, - п.7 постанови від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом… Відповідно до ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до змісту ст. ст. 207 ч.4, 1233, 1247 ч.ч.1,2, 1253 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, який складається у письмовій формі, має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може бути підписаний власноручно, за дорученням заповідача та у його присутності, текст заповіту може бути підписаний іншою особою, що засвідчується нотаріусом із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою яка його вчиняє, у обов'язковій присутності не менш як двох свідків. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Частиною 3 ст.10, частиною 1 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] (а.с.7) За життя - 03 липня 2012 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно заповів [PERSON], що підтверджується текстом заповіту (а.с.25). У встановленому порядку заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі, що підтверджується відповідним витягом № 37816993 від 08 липня 2014 року (а.с.9) Зі змісту заповіту слідує, що при його складанні були дотримані вимоги ст.ст. 207 ч.4, 1247 ч.ч.1,2, 1248, 1253 ЦК України. В судовому засіданні третя особа - державний нотаріус Огородник Л.Ю. підтвердила, що при посвідченні заповіту нею були дотриманні вимоги щодо форми заповіту та його посвідчення. Нею була перевірена дієздатність заповідача, у здатності останнього усвідомлювати значення своїх дій вона переконалась під час проведеної з ним розмови. Його дії були чіткі та адекватні, будь-яких сумнівів щодо його психічного стану не виникало Також нею бути встановлені дійсні наміри спадкодавця, тобто його волевиявлення. Дані обставини підтверджені в судовому засіданні показаннями свідків [PERSON], [PERSON], що були присутні при посвідченні заповіту, та показаннями свідка [PERSON], яка за дорученням заповідача [PERSON] підписала текст заповіту. Так, Свідок [PERSON] суду показала, що на пропозицію своєї знайомої [PERSON] погодилась бути свідком при складанні заповіту [PERSON] Вказала, що заповідач знайомився з текстом заповіту, погодився з ним, нотаріус роз'яснила зміст заповіту, обов'язок свідків бути присутніми при посвідченні заповіту. Зазначила, що після прочитання тексту заповіту, поставила свій підпис. Підтвердила, що не є членом сім'ї чи близьким родичем відповідачки. Свідок [PERSON] суду показав, що на прохання відповідачки був присутній під час посвідчення заповіту, який складав її громадянський чоловік - [PERSON] та особисто його підписував, як свідок. Зазначив, що [PERSON] усвідомлював значення своїх дій, розумів, що з ним відбувається, особисто читав заповіт, але не міг його підписати. Вказав, що не є членом сім'ї чи близьким родичем відповідачки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що була присутня при складанні заповіту [PERSON], і підписувала даний заповіт на прохання останнього та у його присутності. Зазначила, що [PERSON] особисто прочитав заповіт, але не міг його підписати. Він розмовляв, читав, був адекватний. Вказала, що не є членом сім'ї чи близьким родичем відповідачки. Позивачкою не надано доказів того, що на момент укладання заповіту 03 липня 2012 року [PERSON] не розумів значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, а її посилання на те, що внаслідок хвороби він не міг розуміти значення своїх дій є припущеннями. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], суду показав, що є невропатологом державного закладу «Вузлова лікарня ст. Шепетівка південно-Західної залізниці», і протягом 10 років був лікуючим лікарем [PERSON] Вказав, що останній до дня смерті був при свідомості, орієнтувався в часі. Ознайомившись з медичними картами хворого [PERSON] вказав, що в липні 2012 року до останнього виїжджав на виклик невролог Хрищатий, у зв'язку із скаргами на слабкість та головокружіння. У нього було діагностовано: наслідки перенесеного порушення мозкового кровообігу в лівому каратидному басейні у вигляді дисцикуляторної енцефалопатії, правосторонній гемапарез, вогнещевий кардіосклероз. Це був стан після інсульту - затруднені рухи в правих кінцівках, неповноцінно працювали м'язи. Зазначив, що вказані хвороби ніяким чином не впливали на його розумову діяльність. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні суду показали, що працюючи у територіальному центрі Управління праці та соціального захисту населення відвідували помешкання відповідачки, яка перебуває у них на обліку, спілкувалися з [PERSON], і будь-який відхилень у його розумовій діяльності не спостерігали. Вказали, що останній любив спілкуватися, під час розмов все сприймав нормально. Свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою відповідачки, знала померлого [PERSON] більше 20 років, який щодня приходив до відповідачки, а протягом останніх 2 років проживав разом з нею. [PERSON] був звичайною людиною, неадекватності в його діях не було, навпаки, планував своє майбутнє, хотів зробити ремонт у помешканні. Показання свідка [PERSON] про те, що його дідусь [PERSON] мав намір заповісти своє майно своїй донці - позивачці по справі, як доказ неможливості складання заповіту на користь відповідачки, суд оцінює критично, оскільки такі наміри не супроводжувалися будь-якими наступними діями заповідача, спрямованими на складання заповіту. З досліджених у судовому засіданні довідок та оглянутих медичних карток лікувальних установ (Шепетівської центральної районної лікарні та державного закладу «Вузлова лікарня ст. Шепетівка південно-Західної залізниці») слідує, що причиною смерті [PERSON] є хронічна серцево-судинна недостатність, яка розвинулась за наслідками перенесеного ішемічного інсульту у вигляді легкого лівобічного геміпарезу (а.с.27-30). Оцінюючи надані сторонами та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що на момент складання оспорюваного заповіту [PERSON] в повній мірі розумів значення своїх дій та керував ними, його волевиявлення відповідало внутрішній волі. При складанні заповіту було дотримано вимог закону щодо форми заповіту та його посвідчення, а тому заповіт з підстав визначених позивачем не може бути визнаний недійсним.

Outcome: dismissed