Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 вересня 2015 року позивач є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], сел..Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В цій квартирі з 31 жовтня 2006 року зареєстрований [PERSON], який жодного дня в цій квартирі не проживав. Місце проживання відповідача не відоме, а тому зняти його з реєстрації позивач не може. На підставі вищевикладеного позивач просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 15 по вул.. Комсомольська, 3, сел..Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Суду пояснила, що відповідач є онуком колишнього власника квартири, проте в цій квартирі він ніколи не проживав. Ніяких спорів щодо цього майна з відповідачем не було, ніяких домовленостей щодо користування цим майном між позивачем та відповідачем не було. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 вересня 2015 року [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], сел..Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с.8). За цією адресою з 31 жовтня 2006 року зареєстрований [PERSON], [INFO], що підтверджується домовою книгою (а.с.9) та довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України від 23 листопада 2016 року (а.с.12). В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона проживає за адресою: [INFO] в сел..Дніпровське. Раніше власником квартири № 15 була [PERSON]. Відповідач є її онуком. Вона зареєструвала [PERSON] в цій квартирі, проте він ніколи в ній не проживав. В них була домовленість, що він випишеться з квартири добровільно, проте він цього не зробив. Де він проживає зараз не відомо. Свідок [PERSON] суду показала, що вона також проживає в [INFO] в сел..Дніпровське в квартирі № 10. Колишнього власника квартири № 15 в цьому будинку, [PERSON] вона знала з дитинства. [PERSON] є онуком [PERSON], проте в цій квартирі він ніколи не проживав, іноді приходив в гості. Він приходи в останній раз роки за 2-3 до смерті [PERSON] з того часу його взагалі не бачили, де він проживає зараз не відомо. Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч.1 ст. 398 Цивільного кодексу України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Судом встановлено, що колишнім власником квартири [ADDRESS] в сел..Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23 вересня 2015 року (а.с.8). [PERSON] не є власником або користувачем цієї квартири. Доказів про наявність між позивачем та відповідачем договірних відносин щодо користування цим житлом, зокрема договору оренди, встановлення сервітуту тощо сторонами суду надано не було. [PERSON] не є членом сімї власника цього житла. Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] в сел..Дніпровське припинилося у звязку з її смертю 10 січня 2014 року. А тому в цьому випадку втрата права користування житловим приміщенням відповідачем є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Будь-яких інших правових підстав користування спірним майном відповідачами судом не встановлено. [PERSON] добровільно знятися з реєстрації не бажає, що є порушенням прав позивача як власника житла, яка, за таких обставин, має обмежені можливості розпорядитися власним майном. Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивачем було понесено судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. (а.с.1), суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню відповідачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved