Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме [ADDRESS] у м. Одесі. Вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власницею вищевказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 05 серпня 2003 року між нею та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 7376, а також зареєстрованого 12 серпня 2003 року в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» за № 304-стр. 90-кн. 493пр.. Після продажу квартири [PERSON] знявся з реєстраційного обліку. 16 серпня 2008 року відповідач [PERSON], онук [PERSON], прописався в належну [PERSON] квартиру, а саме [ADDRESS] у м. Одесі. Однак, вже на протязі 2 років [PERSON] не проживає у вказаній квартирі, чим завдає [PERSON] додаткових незручностей та збільшує оплату за житлово-комунальні послуги, які формуються з урахуванням кількості осіб, що зареєстровані в квартирі у встановленому законом порядку. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та просила суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування її квартирою з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 71 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Положеннями ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Громадянин України зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання (ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить [ADDRESS] у м. Одесі на підставі договору купівлі-продажу від 05 серпня 2003 року, укладеного між нею та [PERSON], та після продажу квартири останній знявся з реєстраційного обліку. Зазначений договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 7376, а також зареєстрований в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» за № 304-стр. 90-кн. 493пр. від 12 серпня 2003 року. На теперішній час в квартирі [ADDRESS] крім самої [PERSON], прописаний ще її онук, а саме відповідач [PERSON], який зареєстрований в цій квартирі з 16 серпня 2008 року, що підтверджується довідкою про виписку з будинкової книги про склад сім'ї та реєстрації за № 271, виданої 21 липня 2014 року КП «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський». Відповідно до акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 21 липня 2014 року, складеного [PERSON], [PERSON], [PERSON], та затвердженого КП «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський», відповідач [PERSON] за місцем прописки, а саме: [ADDRESS], не проживає з 19 січня 2012 року, оскільки виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем прописки, а саме: [ADDRESS], більш двох років, хоча при тимчасовій відсутності членів сім'ї наймача за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. При цьому, залишаючись зареєстрованим в [ADDRESS] у м. Одесі, в якій не проживає, [PERSON] завдає власниці цієї квартири, а саме [PERSON], додаткових незручностей та збільшує оплату за житлово-комунальні послуги, яка формуються з урахуванням кількості осіб, що зареєстровані в квартирі у встановленому законом порядку. Оцінивши всі доводи у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що [PERSON] дійсно втратив право користування житловим приміщенням, а саме [ADDRESS] у м. Одесі, яка належить [PERSON]. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час розгляду справи позивачка [PERSON] довела суду ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог. Отже, з урахуванням вищевказаного, оцінивши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме [ADDRESS]

Outcome: approved