Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом вказуючи, що з 06.02.1995р. по 01.05.2009 рік вона працювала у Вільногірському гірничо-металургійному комбінаті на посаді лаборанта рентгеноспектрального аналізу на дільниці збагачувального виробництва в лабораторії рентгеноспектрального аналізу. [INFO], коли їй виповнилось 45 років, вона набула загального трудового стажу 23 роки 05 місяців 17 днів, з яких 14 років 02 місяці 25 днів в якості лаборанта рентгеноспектрального аналізу, та вважала, що зіз набуттям необхідного стажу та досягненням відповідного віку у неї виникло право на пенсію за віком на пільгових умовах, тому звернулась до територіального органу Управління Пенсійного фонду України у місті Вільногірськ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Проте, її заяву було відхилено, а в призначенні пенсії відмовлено з підстав відсутності необхідного спеціального трудового стажу, підтвердженого записами у трудовій книжці та уточнюючою довідкою про результати атестацій відповідного робочого місця за умовами праці. З отриманої нею уточнюючої довідки, вона довідалась, що вперше атестація на підприємстві відповідача відбулась у 2001 році і до її стажу в важких та шкідливих умовах увійшов лише період від 01.09.2003 до 30.04.2009 тобто 5 років 9 місяців замість 14 років 3 місяців 25 днів її роботи на рентгенівських установках. Вдруге звернувшись із заявою та уточнюючою довідкою до Головного управління Пенсійного фонду України вона повторно отримала відмову та їй було роз`яснено, що право виходу на пенсію за віком на пільгових умовах у неї може виникнути лише у 2023 році після досягнення 53-х років. Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.1992 року № 442. Положеннями цього Порядку визначені: мета проведення атестації; періодичність проведення чергових(позачергових) атестацій; порядок затвердження її результатів; визначена відповідальність керівника підприємства за своєчасність та якість проведення атестацій. Отже, існують підстави стверджувати, що не проведення роботодавцем атестації та відповідне підтвердження її результатів наказом та уточнюючою довідкою, відколи таке підтвердження стало обов`язковою нормою, призвело до втрати її права виходу на пенсію за віком на пільгових умовах у 45 річному віці і як наслідок - втрата очікуваного доходу у вигляді пенсійних виплат. Орієнтовний розрахунок розміру пенсії, яку вона могла отримувати щомісяця починаючи від березня 2015 року складає 1919,31 грн. Враховуючи, що у відповідності до судових рішень у справах за аналогічним позовом у справах №174/164/16-ц, №174/721/17, № 174/839/18 відповідач компенсував її збитки від березня 2015 до 10 жовтня 2018 року, відтак розмір збитків на 01.06.2019 становить 14735,35 грн., тобто: (1919,31 грн./31день х 21 день жовтня 2018р.) + 1919,31грн.х 7 місяців = 14 735,35грн. Окрім того, після того як її звільнили з підприємства відповідача у віці після 40 років з яких 14 років її роботи на рентгенівських установках, вона не може знайти роботу за фахом і не мала можливості навчатися та здобути іншу спеціальність, оскільки в цей час доглядала батьків похилого віку та мала на утриманні неповнолітню дитину. Виконувати будь-які важкі фізичні роботи, які пропонував місцевий центр зайнятості вона не могла і не може в силу медичних протипоказань. З цих причин вона позбавлена можливості самостійно оплачувати власні потреби, а саме: витрати на лікування, сплачувати комунальні платежі, оновлювати одяг, купувати продукти харчування, купувати предмети першої необхідності, у зв`язку з чим постійно перебуває в стані нервового напруження. Регулярне позичання коштів та конфлікти в сім`ї із-за матеріальних негараздів, судова тяганина з вини відповідача призвели до зміни звичайного способу життя, фізичних та душевних страждань. Через постійний стресовий стан та пригніченість вона втратила зв`язки зі своїми друзями, знайомими та зі своєю родиною, від так відчуває себе неповноцінною та неспроможною організувати власне життя. Обставинами, на яких ґрунтуються позовні вимоги, неодноразово встановлювалися у справах: №174/603/15-а; №174/164/16-ц; №174/721/17; № 174/839/18. Позовні заяви про відшкодування матеріальних збитків пов`язаних з втратою пенсії та відшкодування моральної шкоди ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» у справах: №174/164/16-ц; №174/721/17, №174/839/18 - задоволені. Рішення набули законної сили та виконані відповідачем в примусовому порядку. Тобто є преюдиціальним факт наявності вини відповідача в спричинені їй майнової шкоди, а тому він не підлягає доказуванню. На підставі ст.ст. 22, 1166, 1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України, позивач просить стягнути на її користь з Приватного акціонерного товариства «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» грошову компенсацію за спричинену майнову шкоду у розмірі 14735,35 гривень та грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 20 000,00 гривень. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27.06.2019 року у справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. Представник відповідача Дудка О.М. подав до суду заперечення на позовну заяву, згідно якого проти позову заперечує, мотивуючи тим, що позивачка була звільнена з підприємства у зв`язку закінченням строкового трудового договору за п.2 ст.36 КЗпП України 31.10.2011 року, у той же час отримала трудову книжку із витягом з наказу про перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, і з цього часу дізналася про те, що атестація її робочого місця в лабораторії АСУТП не проводилась. З урахуванням наведених норм загальний термін позовної давності за цим позовом сплинув 31.10.2014 року, оскільки вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди пов`язані саме з непроведенням атестації її робочого місця, про що позивач знала ще з моменту її звільнення у 2011 році, а відносини щодо призначення пільгової пенсії це відносини позивача і Пенсійного фонду. Згідно позовних вимог позивача матеріальна шкода за даним позовом пов`язана саме з несвоєчасним проведенням атестації її робочого місця, тому до даних вимог слід застосувати позовну давність, що встановлена законом. Жодні обставини, які б зумовлювали зупинення чи переривання перебігу позовної давності, передбачені ст.ст. 263, 264 ЦК України відсутні. Крім того, лише на підставі атестації робочого місця можливо встановити чи мали місце шкідливі, несприятливі умови праці на тому чи іншому робочому місці, тому твердження позивачки про те, що на її робочому місці у спірний період були наявні шкідливі умови праці є лише припущенням наявності таких умов. Враховуючи наявність чіткої процедури встановлення шкідливості умов праці для подальшого віднесення стажу роботи в таких умовах до пільгового, встановити наявність шкідливих умов в судовому порядку не можливо. Більше того, позивачка і не заявляє вимоги про встановлення факту наявності шкідливих умов на її робочому місці в спірний період роботи. Дійсно, атестація робочого місця позивачки в період з 06.02.1995 р. - 01.05.2009 р. не проводилась. Тому, встановити наявність або відсутність шкідливих умов праці без проведення атестації робочого місця не можливо. Адміністрацією комбінату з`ясовувалось питання про умови праці на вказаній посаді та необхідність проведення атестації робочого місця лаборанта рентгено-спектрального аналізу, а також з`ясовувалось чи підпадають функціональні трудові обов`язки які виконує лаборант рентгено-спектрального аналізу на комбінаті під категорію робіт із шкідливими умовами праці. У відповідь на звернення Міністерство соціального забезпечення України зазначило, що підстав для призначення пільгової пенсії лаборанти рентгено-спектрального аналізу не мають. Том у з урахуванням роз`яснень наданих повноважними органами визначено, що умови праці лаборантів ренгено-спектрального аналізу на комбінаті не відповідають умовам(показникам) зазначеним у списку №1. Позивачка не понесла жодних збитків пов`язаних з невиплатою їх пенсії на пільгових умовах, оскільки права на отримання такої пенсії вона не мала. Згідно позовних вимог зазначених в позовній заяві позивачка просить стягнути з відповідача компенсацію за втрачену пенсію, при цьому дії роботодавця з приводу не проведення атестації жодним судовим рішенням не визнані незаконними. Таким чином, вважає, що правомірність чи неправомірність дій відповідача має підтверджуватись відповідним рішенням суду і не може бути предметом розгляду даної справи оскільки позовні вимоги стосуються компенсації за втрачену пенсію. Позов обґрунтовується на припущеннях наявності шкідливих умов праці позивача, що як наслідок, породжує на думку позивача право на призначення пільгової пенсії, що повністю не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки пільгова пенсія призначається за наявності низки факторів в т.ч. пільгового трудового стажу якого позивачка не має, не є достеменним і той факт, що у випадку проведення атестації робочого місця позивача вона могла б отримати пільгову пенсію, оскільки результатом атестації могло бути встановлення відсутності шкідливих умов праці на робочому місці позивача. Таким чином, можна лише припустити, що позивач працювала в шкідливих умовах, та у випадку проведення атестації робочого місця отримувала б пільгову пенсію саме в такому розмірі в якому остання вимагає стягнути за цим позовом з відповідача. Підстави для задоволення позову відсутні у зв`язку з відсутністю правового обґрунтування позиції позивача, вини у діях відповідача, пропущенням строку для звернення до суду із зазначеним позовом, що підтверджується вищевикладеним. За таких обставин, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. (а.с. 75-79) В судовому засіданні позивачка підтримала позов та його обґрунтування, просила його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що позивачка [PERSON] , згідно записів її трудової книжки, 06.02.1995 р. прийнята на роботу у ВДГМК лаборантом рентгеноспектрального аналізу лабораторії АСУТП (автоматизована система управління техногологічними процесами) за 3 розрядом; 01.06.1996 р. їй присвоєно 4 розряд лаборанта рентгеноспектрального аналізу лабораторії АСУТП, а 01.05.1997р. - 5 розряд; 01.04.2002р. [PERSON] переведена там же на посаду лаборанта рентгеноспектрального аналізу рентгеноспектральної лабораторії по 5-му розряду; 01.08.2003р. її переведено у центральну заводську лабораторію лаборантом рентгеноспектрального аналізу збагачувального виробництва рентгеноспектральної лабораторії за 5 розрядом; 01.05.2009 р. - у тому ж підрозділі переведена лаборантом мінералогічного аналізу центральної заводської лабораторії мінералогічної лабораторії за 3 розрядом на період частково оплачуваної відпустки іншого працівника; 01.07.2009р. - переведена у тому ж підрозділі лаборантом мінералогічного аналізу збагачувального виробництва мінералогічної лабораторії за 3 розрядом на період відпустки іншого працівника; 13.10.2009р. переведена у тому ж підрозділі лаборантом мінералогічного аналізу збагачувального виробництва мінералогічної лабораторії за 3 розрядом на період відпустки іншого працівника; 01.01.2010р. [PERSON] присвоєно 4-й розряд лаборанта мінералогічного аналізу збагачувального виробництва мінералогічної лабораторії, а 31.10.2011р. звільнено на підставі п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.8-10). 16.06.2015р. ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» видало [PERSON] довідку про те, що вона працювала у філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Кримський ТИТАН» у період з 01.08.2003р. по 30.04.2009 р. повний робочий день на посаді лаборанта рентгеноспектрального аналізу збагачувального виробництва рентгеноспектральної лабораторії центральної заводської лабораторії, що відноситься до Списку №1 розділу ХХІІ підрозділу 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. №36 (а.с.11). Також, з копії трудової книжки вбачається, що ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат» ДАК «Українські поліметали» 15.12.2004 року реорганізовано в філію «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ЗАТ «Кримський ТИТАН», яка з 05.05.2011 року змінила назву на філію «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Кримський ТИТАН» (а.с. 8-10) З 24.03.2015 року філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Кримський ТИТАН» змінила назву на ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС». Відповідно до вимог ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.04.2018 року у справі за позовом [PERSON] до приватного акціонерного товариства «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» про зобов`язання вчинити дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди встановлено, що [PERSON] 21.03.2015р. досягла віку 45 років, проте для призначення їй пенсії на пільгових умовах не враховано період роботи з 06.02.1995р. до 01.08.2003р. на посадах лаборанта рентгеноспектрального аналізу лабораторії АСУТП збагачувального виробництва та лаборанта рентгеноспектрального аналізу рентгеноспектральної лабораторії. Наявність у [PERSON] пільгового стажу за визнаний підприємством період з 01.08.2003р. по 30.04.2009р. складає 5 років 9 місяців, а за період з 06.02.1995р. по 01.08.2003р. - 8 років 4 місяці, що фактично з урахуванням усього часу давало б їй право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за умови проведення атестації робочого місця. Однак атестація робочого місця [PERSON] у період з 06.02.1995р. по 01.08.2003р. не проводилася та на підприємстві не збереглися відомості щодо тривалості її робочого часу або відпустки, однак відповідно до колективних договорів за період з 1995 по 2002р.р. підприємство несло обов`язки щодо надання гарантій працівникам, що займали посади лаборантів рентгеноспектрального аналізу лабораторії АСУТП збагачувального виробництва, лаборантів рентгеноспектрального аналізу рентгеноспектральної лабораторії. Відповідальність за своєчасне проведення атестації робочих місць працівника покладається на керівника підприємства. Суд встановив, що наслідком протиправної винної поведінки підприємства щодо не проведення вказаної атестації робочого місця [PERSON] у період з 06.02.1995р. по 01.08.2003р. стало не зарахування вказаного часу до стажу для отримання пенсії на пільгових умовах, не отримання вказаної пенсії та призвело до спричинення позивачці майнової та моральної шкоди. Стягнуто у рахунок не отриманої [PERSON] пенсії з ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» майнову шкоди, загальний розмір якої визначено виходячи з розміру пенсії за віком у сумі 1919.31 грн. Також, преюдиційними для вирішення позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є встановлені рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19.05.2016р., залишеного в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.07.2017р., обставини про те, що при досягненні [PERSON] 21.03.2015р. віку 45 років вона мала б право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, однак фактично позбавлена цього права з вини підприємства у зв`язку з не проведенням ним своєчасно у передбаченому законом порядку у період з 06.02.1995р. до 01.08.2003р. атестації її робочого місця, внаслідок чого у рахунок компенсації не отриманої [PERSON] пенсії у період на її користь з ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» судом і стягнуто майнову шкоду. (а.с. 60-64) Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05.12.2018 року, яке набрало законної сили 05.01.2019 року, судом також стягнуто з ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди у рахунок компенсації не отриманої пенсії (а.с. 65-69) Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно положень ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, відповідно до п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Ч. 1 ст. 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, враховуючи, що обставини щодо наявності вини відповідача у позбавленні позивачки пенсії встановлені вищевказаними рішеннями судів і є такими, що не підлягають доказуванню по даній справі в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України, то вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої невиплатою пенсії, підлягають задоволенню, а вказана шкода стягненню з відповідача на користь позивачки. Розмір пенсії, яку вона могла б отримувати, розрахований позивачкою у сумі 1919,31 грн. (а.с. 29-30) та встановлений постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.04.2018 року, правильність наведених розрахунків у суду сумнівів не викликає, тому зазначений розмір приймається судом на обґрунтування заявлених позивачкою вимог. Визначаючи розмір шкоди, завданої позивачці в зв`язку з не отриманням нею пенсії за період з 11.10.2018 р. до 01.06.2019 р., тобто 7 місяців 21 день, суд погоджується з наведеним нею розрахунком згідно якого розмір шкоди за вказаний період становить 14735,35 грн. ((1919,31:31деньх21день жовтня)+1919,31х7 місяців = 14735,35грн.), тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути компенсацію невиплаченої пенсії у зазначеному останньою розмірі, задовольнивши позовні вимоги в цій частині у повному обсязі. Крім того, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди має бути визначений судом з урахуванням роз`яснень п.9 Постанови Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Враховуючи, що не проведенням атестації робочого місця позивачки відповідач порушив її законні права, оскільки своєчасно проведена атестація мала б бути одним із заходів її соціального захисту, пільгового пенсійного забезпечення, наявності вини підприємства та причинного зв`язку між протиправною поведінкою останнього і настанням шкоди, то вказаними діями позивачці, поза розумним сумнівом, була завдана моральна шкода, яка полягає у необхідності вжиття нею додаткових зусиль по організації свого життя, при цьому також враховуючи стан здоров`я позивача, яка перебуває на «Д» обліку та потребує лікування (а.с. 34-38), тому вказана шкода підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, у розмірі 5000 грн., що буде достатньою сатисфакцію перенесених нею моральних страждань. Підстав для застосування до спірних правовідносин позовної давності, про що просить представник відповідача, суд не вбачає, оскільки з урахуванням періоду, за який позивачка просить стягнути завдану їй матеріальну та моральну шкоду (з 11.10.2018 р. до 01.06.2019 р.), вимоги заявлені нею в межах строків, встановлених ст.ст. 256, 257 ЦК України. Інші приведені в запереченні доводи є такими, що не спростовують висновків суду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів уже встановлених постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.04.2018 року. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, понесені позивачкою судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 1536,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі ст.ст. 16, 22, 256, 257, 1166, 1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України, та

Outcome: partial