Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей. В позовній заяві зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про одруження, актовий запис №4 від 05.03.2013 року. Від шлюбу з відповідачем у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Їй дуже неприємно та боляче, що відповідач вважає, що для нього достатньо зареєструвати народження доньок та вибрати для них ім`я. Відповідач повинен пам`ятати, що навіть після їхнього розлучення, оскільки між ними є неповнолітні діти, то вони зобов`язані жити сімейно. Подальше проживання з відповідачем стало нестерпним, при появі відповідача в сім`ї, він постійно влаштовує сварки, рік як подружнє життя між ними закінчилося, зберегти сім`ю неможливо, відповідач працює в Чеській республіці, там створив нову сім`ю і в них має народитися дитина. На новий рік та різдвяні свята відповідач приїжджав з нею до своїх батьків, до дітей не приходив. Відповідач не зробив жодного кроку для їхнього примирення. Вона переконана, що їхній шлюб носить формальний характер, а тому збереження їхнього шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Вважає за необхідне зазначити про те, що вжиття заходів щодо примирення подружжя між ними не принесе жодних результатів. Тому в неї іншого виходу як звернутися до суду, щоб в подальшому за ухваленим судовим рішенням їхні діти знаходилися на вихованні та утриманні з матір`ю по місцю проживання матері, про що відповідач не заперечує. При цьому відповідачу ніколи не буде вчинятися перешкод у спілкуванні з дітьми та вона буде рада та вдячна якщо відповідач не на словах, а на ділі буде приймати участь у вихованні їхніх дітей. Вона постійно вбачала своє завдання, підштовхувала відповідача до порозуміння, до усвідомлення цінностей мирного вирішення сімейних проблем. Просить позов задовольнити. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних в справі доказів. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 5 березня 2013 року і від даного шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей, а саме: доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім`ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено? збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому при таких обставинах шлюб підлягає розірванню. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст..161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В судовому засіданні встановлено, що на даний час сторони проживають окремо, а їх неповнолітні діти проживають разом з позивачкою, при цьому відповідач не заперечує щодо їх проживання з позивачкою. Враховуючи те, що на даний час між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання їх неповнолітніх дітей, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, слід відмовити. Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на учасників справи.

Outcome: partial