Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України відшкодування моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року цивільна справа за позовною заявою [PERSON] про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органу досудового розслідування та органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, була передана на розгляд до Деснянського районного суду міста Києва. У судовому засіданні позивач позовну заяву підтримала, просила задовольнити її в повному обсязі, надавши відповідні пояснення. Представник відповідача Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою, в якій просить розглядати справу без участі представника, надавши письмові заперечення, в яких просить у задоволенні позовних вимог відмовити, зазначивши, що позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували неправомірні та протиправні дії працівників районного управління про заподіювання моральних страждань або втрат немайнового характеру. Представник відповідача Державного Казначейства України у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується судовою повісткою, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18.10.2011 року позивач звернулася до прокуратури Шевченківського району м. Києва із заявою про вчинення посадовими особами Приватного акціонерного товариства «КБ «Надра» злочину, передбаченого ст. 191 КК України (а.с. 7). Підставою даного звернення стали крадіжки банківських металів з її поточного рахунку, відкритому у Приватному акціонерному товаристві «Комерційний Банк «Надра», вчинені 16.06.2011 та 31.08.2011, року співробітниками даного банку. У порядку ст. 97 Кримінально-процесуального кодексу України (в редакції 1961 року) прокуратурою Шевченківського району м. Києва вказану заяву направлено для розгляду до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві, де її 02.11.2011 року було відповідним чином зареєстровано (ЖРЗПЗ Ш 30727). Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законний інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечений швидкого, повного та неупередженого розслідування. Відповідно до частини 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносять верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, безпосередність дослідження показань, речей і документів, розумність строків. Однак, у порушення зазначених правових норм та внаслідок неправомірних дій та бездіяльності співробітників Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві порушене право власності позивача до цього часу не відновлено, а винних не притягнуто до відповідальності. Навпаки, співробітниками Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві вчинено ряд дій, направлених на затягування розслідування, приховування виявлених фактів та ухилення від отримання (збирання) належних доказів або перевірку вже отриманих доказів, у результаті чого позивачу було завдано значної моральної шкоди. Відповідно до пункту 1.2.3 Положення про органи досудового розслідування Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України 09. 08.2012 року за № 686, органами досудового розслідування є зокрема слідчі відділи (відділення) міських, районних, лінійних управлінь (відділів), відділів міліції у їх складі. Незважаючи на те, що з моменту звернення позивача до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину минуло понад 3,7 років, органом досудового розслідування Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві не встановлено коло осіб, які приймали участь у незаконному заволодінні майном позивача, а також місце перебування викраденого. Внесення відповідних відомостей до ЄРДР згідно заяви позивача було здійснено уповноваженою особою Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві лише 25.11.2013 року (кримінальне провадження № 12013110100017623) на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.11.2013 року, тобто через 2 роки з моменту подання заяви про вчинення злочину. Факти незаконних дій та бездіяльності співробітників Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві неодноразово встановлювались прокуратурою Шевченківського району м. Києва та Шевченківським районним судом м. Києва, а саме: постанову оперуповноваженого ВДСБЕЗ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві Карбовського С.В. про відмову в порушенні кримінальної справи від 10.11.2011 року було скасовано прокуратурою Шевченківського району м. Києва; постанову оперуповноваженого ВДСБЕЗ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Харченка О.С. від 09.02.2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи за ознаками злочину передбаченого ст. 191 КК Україна було скасовано постановою № 761/24202/13-к Шевченківського районного суду м. Києва від 13.11.2013 року; постанову слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Сушак В.М. від 30.12.2013 року про закриття кримінального провадження було скасовано постановою прокурора Шевченківського району м. Києва від 10.01.2014 року; постанову слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Сушак В.М. від 06.06.2014 року про закриття кримінального провадження було скасовано постановою прокурора Шевченківського району м. Києва від 18.07.2014 року; постанову слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Сушак В.М. від 17.02.2015 року про закриття кримінального провадження було скасовано постановою прокурора Шевченківського району м. Києва від 01.04.2015 року; постанову старшого слідчого СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в Києві Арсенюка В.Я. від 17.06.2015 року про відмову в порушенні кримінальної справи за ознаками злочину передбаченого ст. 191 КК України було скасовано ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.07.2015 року (справа № 761/18762/15-к), що підтверджується відповідними копіями судових рішень та постанов. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Не потребують доказуванню обставини, установлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Разом з тим, керівник органу досудового розслідування Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві, в порушення п. 2 ч. 2 ст. 39 КПК України, відмовився розглянути лист прокурора Шевченківського району м. Києва про необхідність відсторонення слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Сушак В.М. від проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013110100017623, поданий на підставі скарги позивача від 08.08.2014 року, не зважаючи на задокументовані факти незаконних дій та бездіяльності даного слідчого. З метою усунення перешкод проведенню швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, позивач неодноразово звертався з відповідними скаргами до керівників відповідних підрозділів органів внутрішніх справ України, за результатами розгляду яких до окремих працівників слідчого відділу Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві застосовано заходи дисциплінарного стягнення. Незважаючи на це, керівником Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві та керівником органу досудового розслідування Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві й надалі вживалися заходи задля упередженого, необ'єктивного проведення розслідування даної справи та затягування процесуальних строків. Скарга позивача на неправомірні дії та бездіяльність слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Сушак В.М. при проведенні нею досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013110100017623 від 07.10.2014 року, в порушення вимог ч. 4 ст. 7, ст 20 Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» розглянута не була, а переадресована самому суб'єкту. Згідно частини 3 ст. 25 Закону України «Про звернення громадян» громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому вигляді визначається судом. Наведене свідчить про неналежне виконання відповідальними співробітниками Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві, які здійснюють оперативно розшукові дії та досудове розслідування, своїх безпосередніх посадових обов'язків в рамках кримінального провадження №12013110100017623, шо спричинило істотне затягування строків дізнання, досудового розслідування, встановлення обставин, які мають істотне значення для даної справи, і в результаті негативно вплинуло на морально-психологічний стан позивача та завдало їй великих моральних страждань. В результаті значних зусиль, яких позивач докладала для відновлення своїх порушених прав та свобод (включаючи і право власності), стали втрата позивачем душевного спокою, перебування її у постійному стресовому стані, а також погіршення психологічної атмосфери у сім'ї позивача. Оскільки внаслідок неправомірних дій співробітників Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві позивачу спричинено значну моральну шкоду, вважає, що відповідач має виплати їй компенсацію на її відшкодування, яку позивач оцінює у 200 000,00 грн. При визначенні розміру компенсації за завдану моральну шкоду позивач виходив із принципу розумності, виваженості і справедливості, глибини і тривалості моральних страждань, докладання значних фізичних і психологічних зусиль для відновлення своїх прав і свобод, у зв'язку з чим була змушена змінити звичайний спосіб життя, витрачаючи весь вільний час на оскарження неправомірних дій співробітників та керівника Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, вчинених ними в рамках кримінального провадження № 12013110100017623, при цьому відчувати приниження, негативні емоції, неспокій у зв'язку з нехтуванням її правами, а також умисний характер дій вказаних посадових осіб, цинічне неадекватне заперечення ними очевидних фактів грубого порушення законних прав позивача і безпідставна відмова їх добровільного відновлення. Згідно Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. З урахуванням встановлених судами обставин, які не були спростовані сторонами, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог щодо завдання позивачу моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів незаконними діями органу досудового розслідування та органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність. Відповідно до ст.ст. 32, 56, 62 Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Нормою статті 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи. Згідно частини 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодував шкоди за рахунок держави. Положенням частини 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Нормою частини 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України визначено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою у порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року за № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно п. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 року, Казначейство України відповідно до покладених завдань, в тому числі, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Пунктами 35, 38, 41 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року за № 845, встановлено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного Бюджету для відшкодування: шкоди, заподіяної громадянинові незаконним діями органів дізнання досудового слідства, прокуратури та судів. Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, прокуратури і суду, проводиться з Державного казначейства України, за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиною казначейського рахунку. Разом з тим, з боку відповідачів суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення проти позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved