Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним уточненим позовом до відповідача про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог вказала про те, що вона з 10.11.2015 р. працює в ПАТ «СМНВО». Наразі вона працює на посаді старшого комірника в інструментальному цеху №51. Їй було не виплачено заробітну плату за період з квітня по серпень 2017 р., у тому числі компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з затримкою термінів її виплати. Відповідач частково погасив заборгованість з виплати заробітної плати, а саме за червень 2017 р., але разом з тим залишилася заборгованість за липень 2017 р. вересень 2017 р. Вважає дії відповідача незаконними та такими, що порушують її конституційні права і свободи, як людини і громадянина України. Зазначає, що не може надати суду довідку чи будь-який інший документ, який підтвердить наявну суму та види заборгованості відповідача перед нею. У звязку з цим, просить суд стягнути з відповідача на її користь нараховану та невиплачену заробітну плату за липень 2017 р. вересень 2017 р. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, ухвала суду про витребування доказів від 13.09.2017 р. не виконана. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 43 Конституції України,- кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до статті 115 КЗпП України,- заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»,- працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Сумське НВО» - працює на посаді старшого комірника в інструментальному цеху № 51 (а.с. 7-12). Як вбачається з наданих представником позивача розрахункових листів,- відповідач не виплатив заробітну плату [PERSON] у строки, встановлені колективним договором за липень 2017 року у розмірі 1063 грн., серпень 2017 р. 1100 грн., вересень 2017 р. 1594 грн. З огляду на викладене, порушене право позивача підлягає захисту та суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, стягнувши з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за липень 2017 р. вересень 2017 р. у розмірі 3757 грн. 1063 грн. + 1100 грн. + 1594 грн. = 3757 грн. Витрати на правову допомогу відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України належать до судових витрат. Статтею 12 ЦПК України передбачається, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. За нормами ст. 56 ЦПК України,- правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Згідно розяснень, наданих у п. 47 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05.07. 2012 р. № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Позивач надав на підтвердження витрат на правову допомогу Договір про надання юридичних послуг від 11.09.2017 р., укладений між нею та ФОП [PERSON]; виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; квитанцію про сплату 120 грн. за юридичні послуги згідно договору від 11.09.2017 р.; квитанцію до прибуткового касового ордеру про сплату 680 грн.; рахунок від 08.12.2017 р.; акт про надання юридичних послуг згідно договору від 11.09.2017 р. Згідно з Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»,- розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій (640грн. за 1 годину роботи). Фізична особа-підприємець [PERSON] надавала послуги у сфері права щодо надання консультацій, складання позовної заяви згідно з договором про надання юридичних послуг. Суд вважає, що обгрунтованим є розмір витрат на правову допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в розмірі 640грн. за складання позовної заяви. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved