Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із вказаним позовом, мотивуючи заяву тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON], по смерті якого залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] земельна ділянка площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS]; земельна ділянка площею 0,60 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського підсобного господарства, яка знаходиться в [ADDRESS] Ще за життя, 15 лютого 2013 року [PERSON] посвідчив заповіт на ім'я [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом подачі до нотаріальної контори відповідної заяви, однак у зв'язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів про право власності на вказане спадкове майно, їй було відмовлено в нотаріальному оформленні спадкових прав, тому просила суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на вищевказане майно. В судове засідання позивач [PERSON], її представник [PERSON], кожен зокрема не з'явилися, однак подали до суду заяви з проханням проводити розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Лісівська сільська рада Маневицького району Волинської області свого представника для участі в розгляді справи не направили, проте подали до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у відсутності їх представника, позов визнають, щодо його задоволення не заперечують. Дослідивши письмові докази у справі та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235, ч. 1 ст. 1236 цього ж Кодексу заповідач може призначати своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати в майбутньому. Згідно ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 5 ч. 3.5 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду судових справ про спадкування» якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, відповідно до чинного законодавства України, а органом місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звернутися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер батько позивача [PERSON], однак ще за життя, 15 лютого 2013 року посвідчив заповіт, згідно якого житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS]; земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, заповів дочці [PERSON], що підтверджується матеріалами справи (а.с. 10-11). Згідно витягу з погосподарської книги № 4 за 2014 рік та довідки Лісівської сільської ради Маневицького району Волинської області від 28 січня 2019, власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що за адресою: [ADDRESS] є [PERSON], який до дня смерті був зареєстрований та проживав за вищевказаною адресою разом із дочкою [PERSON] (а.с. 13-14). Відповідно до витягу з рішення сесії Лісівської сільської ради Маневицького району Волинської області від 11 грудня 1996 року, [PERSON] безоплатно надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, та земельну ділянку площею 0,60 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 15). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 5 лютого 2019 року, державним нотаріусом Маневицької державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця та які підтверджують право власності на спадкове майно (а.с. 28). Відповідно до повідомлення Маневицької державної нотаріальної контори Волинської області № 188/01-16 від 4 березня 2019 року, після смерті [PERSON], який помер [INFO] року була заведена спадкова справа № 166 за 2014 рік. 22 липня 2014 року із заявою про прийняття спадщини звернулася дочка спадкодавця [PERSON] (а.с. 42-43). Згідно висновку Маневицького архітектурно - планувального підприємства від 29 січня 2019 року житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться в [ADDRESS] відповідають діючим державним будівельним, санітарним і пожежним нормам (а.с. 24). Зважаючи на вищевикладене та беручи до уваги те, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину у встановлений законом строк та спосіб, суд приходить висновку про доцільність визнання за нею права власності на вказане спадкове майно. На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1233, 1235, 1236, 1270 ЦК України,

Outcome: approved