Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до виконавчого комітету [PERSON] сільської ради, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-2000», про визнання незаконним та скасування рішення та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування. Позов мотивований тим, що 26 вересня 2014 року померла сестра позивачки [PERSON]. Згідно з заповітом від 15 вересня 2014 року, посвідченим селищним головою Вилоцької селищної ради Виноградівського району Закарпатської області і зареєстрованим в реєстрі для реєстрації нотаріальних дії за № 161, [PERSON] все своє майно заповіла позивачці. До складу спадкового майна сестри входить квартира (будинок спеціалістів), що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Берегівський р-н, с. Дийда (колишнє с. Дідово), вул. Аттіло (колишня вул. Радянська), 2 (далі спірний будинок). Вказаний спірний будинок сестра позивачки отримала у власність на підставі рішення правління колгоспу імені [PERSON] Берегівського району від 14 грудня 1991 року (протокол № 18), затвердженого постановою звітних зборів уповноважених колгоспників колгоспу імені [PERSON] Берегівського району від 18 лютого 1992 року № 11, що підтверджується відповідними виписками з вищезазначених рішення та постанови. При цьому, як вбачається з рішення правління колгоспу імені [PERSON] Берегівського району від 14 грудня 1991 року (протокол № 18), спірний будинок [PERSON] було передано у власність безоплатно. Листом від 27 лютого 1996 року № 9 Колективне сільськогосподарське підприємство «Дідівське» (яке було створене на базі колгоспу імені [PERSON] Берегівського району) проінформувало виконавчий комітет Дідівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області про те, що на підставі вищевказаних рішень колгосп імені [PERSON] Берегівського району передав спірний будинок у власність сестрі позивачки. У березні 2015 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області [PERSON] для оформлення права на спадщину. Однак під час перевірки поданих документів було встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Дийдівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області від 19 квітня 2001 року б/н (далі оспорюване рішення) право власності на спірний будинок було оформлено за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО-2000» (правонаступником КСГП «Дідівське»). На даний час спірний будинок належить останньому на підставі свідоцтва про право власності на будинковолодіння від 19 квітня 2001 року № 3 (далі оспорюване свідоцтво). Вищевказані оспорювані рішення виконавчого комітету Дийдівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області від 19 квітня 2001 року б/н та свідоцтво про право власності на будинковолодіння від 19 квітня 2001 року № 3 порушують право власності позивачки на спадкове майно спірний будинок, залишене після смерті її сестри, а тому вважає, що такі підлягають скасуванню. Представник позивачки за договором [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому. Вказав, що затвердження договору дарування зборами уповноважених не вимагалось законодавством, акт приймання-передачі у даному випадку також непотрібний. Представника відповідача ТОВ «АГРО-2000» [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечив, вказавши, що позивачка намагається присвоїти собі нерухоме майно на підставі недійсних, підроблених рішень сільської ради та правління колгоспу. Вважав, що подібні договори дарування повинні були обовязково укладатися у письмовій формі та нотаріально засвідчуватись. У договорі дарування, на який у обгрунтування своїх позовних вимог посилається позивачка, нема чітко вказаного предмета договору (не зазначена адреса), він не затверджений зборами уповноважених та нема акта приймання-передачі. У 2007 році три спеціалісти, які працювали у колгоспі, подавали відповідні позови до суду про визнання за ними права власності на квартири, які їм були надані у користування колгоспом, однак всі судові справи ними були програні. Крім того, додав, що у той час колгоспи були у складному матеріальному становищі, і вони не проти були відчужити їх спеціалістам нерухоме майно, однак виключно за плату, а не безкоштовно. Представника відповідача [PERSON] сільської ради за довіреністю [PERSON] судовому засіданні проти позову також заперечив. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працювала бухгалтером у колгоспі, та у його правонаступнику ТОВ «АГРО-2000» до 1997 року, вона була присутньою на кожних загальних зборах колгоспу, однак не знає жодного випадку, щоб безоплатно передавали квартири спеціалістам. Допитана свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона працювала у колгоспі, та у його правонаступнику ТОВ «АГРО-2000» з 1978 року по 2013 рік, однак не чула такого, щоб її сусідка [PERSON] отримала безоплатно квартиру у власність. Питання про передачу їй квартири не вирішувалось. Інші спеціалісти також хотіли безоплатно отримати квартири, подавали відповідні позови до суду, однак справи програли. Безоплатно квартири нікому не видавали, тільки за гроші. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування. Так, відповідно до частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Виходячи із змісту ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як убачається з книги протоколів засідань правління уповноважених колгоспників за 1991 рік, оглянутої у судовому засіданні, в протоколі № 18 засідання правління колгоспу імені [PERSON] від 14 грудня 1991 року, проведеного в с. Дідово пунктом 11 значиться наступне: «На основании Постановления № 197 от 11.02.1988 г. и на основании поданого заявления передать квартиру (дом специалистов) по ул. Советская с. Дедово Маргитич [PERSON] безвоздмездно. Рекомендовать общему собранию уполномоченых к-ков утвердить такое решение.» Нижче міститься підпис секретаря засідання [PERSON], однак ні керівником, ні іншими членами правління воно не підписане (а.с. 59 зворот). Крім того, невідомо, яким чином вирішили дане питання, якщо воно не було включено у порядок денний засідання (а.с. 58-зворот, 59). Крім того, у даному рішенні вказано на необхідність затвердження його зборами уповноважених колгоспників. Однак, як виявилось у судовому засіданні, таке зборами уповноважених затверджене не було. Так, на порядок денний зборів уповноважених від 18 лютого 1992 року (протокол № 1) таке питання не ставилось та зборами не вирішувалось (а.с. 61-66). На підставі вищевикладеного, не можна стверджувати, що право власності на квартиру (будинок спеціалістів), що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Берегівський р-н, с. Дийда (колишнє с. Дідово), вул. Аттіло (колишня вул. Радянська), 2, [PERSON] набула на законних підставах, а тому позов [PERSON] є недоведеним та у його задоволенні слід відмовити. Відповідно до вищевикладеного та

Outcome: dismissed