Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із первісним позовом до [PERSON] та [PERSON], у якому, уточнивши свої первісні позовні вимоги, просить суд: визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері - спадкодавиці [PERSON], померлої 15 травня 2015 року, на 10/27 частин квартири [ADDRESS], яка складається із: коридору 1 площею 10,7 кв.м.; житлової кімнати 2 площею 19,1 кв.м.; кухні 3 площею 8,8 кв.м.; житлової кімнати 4 площею 10,1 кв.м.; ванної 5 площею 2,5 кв.м.; туалету 6 площею 1,0 кв.м.; житлової кімнати 7 площею 11,2 кв.м.; лоджії І площею 2,4 кв.м.; балкону II площею 0,9 кв.м. Житлова площа квартири 40,4 кв.м., загальна площа - 66,7 кв.м. В обґрунтування первісного позову [PERSON] посилається на те, що вона народилася 08 грудня 1952 року. Її батьками є [PERSON] і [PERSON]. 05 червня 1976 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила своє дівоче прізвище [PERSON] на Антонець. 16 червня 1978 року вона розірвала шлюб з [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 09 березня 2006 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження від 09 березня 2006 року за № 3/125-06, її мати [PERSON] є власником 3-х кімнатної приватизованої квартири [ADDRESS]. Власниками цієї квартири також був її батько [PERSON] та її брат [PERSON], які разом з матір'ю приватизували цю квартиру. Квартира належала їм на праві спільної сумісної власності. [PERSON] разом з їхніми батьками був зареєстрований та проживав в спадковій квартирі [ADDRESS]. 12 січня 2008 року помер її брат [PERSON]. 3 березня 2008 року помер її батько [PERSON]. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від З вересня 2008 року було визначено розмір часток у праві спільної сумісної власності в спадковій квартирі [ADDRESS]: за померлим 03 березня 2008 року [PERSON] -1/3 частина квартири, за померлим 12 січня 2008 року [PERSON] Миколайовичем-1/3 частина квартири та за [PERSON] -1/3 частина квартири. В цьому ж рішенні суду написано, що право спільної сумісної власності на квартиру припиняється і квартира належить співвласникам на праві спільної часткової власності. 1/3 частку квартири, що належала її брату [PERSON], після його смерті (12 січня 2008 року) успадкували порівну їхні батьки [PERSON] та [PERSON], а також донька брата [PERSON] - спадкоємці першої черги за законом згідно ст. 1261 ЦК України. Тобто, кожний із них успадкував 1/9 (1/3 : 3 = 1/9) частку квартири. Таким чином, кожний із батьків після смерті сина [PERSON] мав право на 1/3 частку квартири, яку приватизував, а також на 1/9 частку після смерті сина, а разом кожний мав право на 4/9 (1/3 + 1/9 = 4/9 ) частки спадкової квартири [ADDRESS]. Вони проживали в спадковій квартирі разом з померлим сином [PERSON] і тому прийняли спадок на підставі ч. 3 ст.1268 ЦК України, але свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сина батьки не отримали. Після смерті її батька [PERSON], померлого 03 березня 2008 року, належну йому 1/3 частку приватизованої квартири отримала його спадкоємиця за заповітом -відповідачка (її сестра) [PERSON]. Право власності на цю 1/3 частку квартири вона зареєструвала 09.07.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 13.03.2009 року Державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] Документи про право власності на іншу спадкову 1/9 частку квартири після смерті батька відповідачка [PERSON] до теперішнього часу не отримала. 15 травня 2015 року померла її мати [PERSON]. Ще за життя, тобто 30 березня 2006 року, її мати [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]. У цьому заповіті вона заповіла їй, [PERSON], належну їй частину квартири [ADDRESS]. На підставі ч. 1 ст. 1223, ст. 1235 ЦК України вона, [PERSON], є спадкоємицею за заповітом померлої матері [PERSON]. 26.05.2015 року вона подала заяву до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON]. 20.11.2015 року вона звернулася із заявою до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на частку квартири [ADDRESS], яка залишилася після смерті її матері [PERSON], померлої 15.05.2015 року. Але вона не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, бо у неї немає оригіналів правовстановлювальних документів на спадкову квартиру і тому звертається до суду з цим позовом. Із цієї ж постанови видно, що крім неї до нотаріальної контори також звернулася із заявою про прийняття спадщини на обовязкову частку у спадщині відповідачка [PERSON] та онука її померлої матері [PERSON] (донька її померлого брата [PERSON]) із заявою про прийняття спадщини за законом, згідно ст. 1266 ЦК України. Вважає, що онука [PERSON] не має права на спадкування після її матері (її бабусі) тому, що ст. 1266 ЦК України (спадкування по праву представлення) не діє при спадкуванні за заповітом. Згідно звіту про незалежну оцінку ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 374854 грн., а 10/27 її часток -138\~835 грн. [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно та інших реєстрів від 30.11.2015 року видно, що спадкова квартира [ADDRESS] належить на праві власності:її померлій матері [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 09.03.2006 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, та рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.09.2008 року - 1/3 частка квартири; її померлому брату [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 09.03.2006 року виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, та рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03.09.2008 року - 1/3 частка квартири; відповідачці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.03.2009 року виданого Державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] - 1/3 частка квартири. На підставі ч. 1 ст. 1241 ЦК України відповідачка і спадкоємиця [PERSON] спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Спадкоємцями першої черги за законом у разі спадкування за законом після смерті матері [PERSON] є вона, [PERSON], - донька матері, відповідачка [PERSON] - донька матері та відповідачка [PERSON], яка спадкує частку свого померлого батька [PERSON] по праву представлення. Таким чином, при спадкуванні за законом було б три спадкоємця і кожен із них мав би право на 4/27 (4/9 : 3 = 4/27) частки квартири. Тобто,відповідачка [PERSON] має право на спадкування 2/27 (4/27 : 2 = 2/27) часток квартири після смерті матері - обовязкова частка. Вона, [PERSON], має право на спадок за заповітом після смерті її матері [PERSON] у розмірі 10/27 (4/9 - 2/27= 10/27) частин спадкової квартири [ADDRESS]. [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування, у якому просить суд визнати за нею право власності на 1/9 частинку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. В обгрунтування вимоги посилається на те, що вона є дочкою [PERSON], який помер 12 січня 2008 року. Після смерті батька відкрилася спадщина. Спадкоємицями за законом першої черги стали мати, батько та його дочка. [PERSON] належала 1/3 частинка квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3, ч.4 ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертоюстатті 1273 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи приписи ст.1268 ЦК України спадщину прийняли мати, батько та донька [PERSON], оскільки на час його смерті батьки проживали разом з ним, а донька була неповнолітньою. Більш того, мати подала заяву про прийняття спадщин до нотаріальної контори в межах шестимісячного строку. Отже після смерті [PERSON] його 1/3 частка квартири була успадкована його батьками та донькою в рівних частках - по 1/9 частині кожним. У відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Оскільки вона не має правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS], то і отримати свідоцтво про право на спадщину за законом не має можливості. Частиною 3 ст. 1296 ЦК України встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, вона є спадкоємицею за законом 1/9 частини квартири № 102, по вул.Березинська, 45, в м.Дніпропетровську. Але позивачка за первісним позовом заперечує проти того, щоб вона успадкувала 1/9 частину спірної квартири, більш того, у своїй позовній заяві [PERSON] просить визнати за нею право власності на частину квартири, в тому числі, й на частку яка належить їй, [PERSON] Як передбачено ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Пунктом 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. При таких обставинах, у відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин, вона вимушена звернутися до суду із зустрічним позовом. [PERSON] також звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, у якому просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - [PERSON], померлого 03.03.2008 року - на 1/9 частку квартири № 102, по вул. Березинській, № 45, у м.Дніпропетровську; зустрічні позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі; в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити частково, а саме визнання за [PERSON]М право власності на 4/9 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадщини за заповітом після смерті 15 травня 2015 року матері - [PERSON], а в іншій частині позовні вимоги [PERSON] відмовити. В обґрунтування зустрічних вимог [PERSON] посилається на те, що нею визнаються зустрічні позовні вимоги [PERSON]. Вважає, зустрічний позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню повністю шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/9 частину квартири № 102, по вул. Березинській, 45, у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті її батька, з наступних підстав. [PERSON] є дочкою [PERSON], який помер 12 січня 2008 року. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частку квартири №102, по вул. Березинській, 45, в м. Дніпропетровську. Спадкоємицями за законом першої черги стали мати, батько та його дочка - [PERSON]. [PERSON] належала 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Спадщину прийняли мати, батько та донька, оскільки на час смерті [PERSON] батьки проживали разом з ним, а донька була неповнолітньою. Мати н/л [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори в межах шестимісячного строку. Отже, після смерті [PERSON] його 1/3 частка квартири була успадкована його батьками та н/л донькою в рівних частках - по 1/9 частці кожним. Таким чином, після смерті 12 січня 2008 року [PERSON] частки спадщини за законом розподілились наступним чином: [PERSON] - 4/9 частка; [PERSON] - 4/9 частка; н/л [PERSON] - 1/9 частка. При житті [PERSON] склав заповіт, яким заповідав належну йому частину квартири [ADDRESS] їй. 03.03.2008 року її батько [PERSON] помер. Враховуючи, що свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом після смерті батька вона отримала 13 березня 2009 року та лише на 1/3 частку квартири (додається), а на момент смерті її батька [PERSON] належна йому частка квартири складала 4/9 частки квартири, тому вважає за необхідне звернутись до суду із зустрічним позовом про визнання права власності за заповітом на 1/9 частку квартири № 102, по вул. Березинській, 45, у м. Дніпропетровську, що належить їй за заповітом після смерті батька, але при отриманні свідоцтва у нотаріуса, документально підтвердити вказані обставини вона не мала можливості. Вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнання за [PERSON]М права власності на 4/9 частки квартири № 102, по вул. Березинській № 45, у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за заповітом після смерті 15 травня 2015 року їхньої матері - [PERSON], в іншій частині позовні вимоги [PERSON], вважає, не підлягають задоволенню. В судовому засіданні [PERSON] та її представник позовні вимоги за первісним позовом просили задовольнити у повному обсязі, з урахуванням уточненої заяви. Визнали позовні вимоги за зустрічним позовом. [PERSON] та її представник вимоги за своїм зустрічним позовом підтримали та просили позовні вимоги задовольнити. Визнали позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та її представник вимоги своєї зустрічної позовної заяви підтримали та просили заяву задовольнити у повному обсязі. Визнали у повному обсязі вимоги [PERSON], та частково визнали позовні вимоги [PERSON] В обґрунтування позицій сторони та їхні представники посилалися на викладені у своїх позовних заявах обставини. Третя особа сповістила суд про можливість розгляду й вирішення справи за її відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, позивачка за первісним позовом Антонець (дошлюбне прізвище [PERSON]) Л.М. є донькою [PERSON] і [PERSON], що підтверджується долученими до справи копіями свідоцтва про народження та паспорту громадянина України, свідоцтвом про шлюб. [PERSON] є донькою [PERSON], а останній є сином [PERSON] і [PERSON]. [PERSON] є донькою [PERSON] і [PERSON]. Власниками спірної кватири № 102, у буд. № 45, по вул. Березинській в місті Дніпропетровську, були [PERSON], її чоловік [PERSON] та їхній син [PERSON]. Відомості про право власності підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 09 березня 2006 року, яке було видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження від 09 березня 2006 року за № 3/125-06. Квартира належала [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності (без виділу часток). [PERSON] був зареєстрованим та проживав у спірній квартирі, що підтверджується відомостями про реєстрацію його місця проживання згідно даних паспорта громадянина України. Спірна квартира [ADDRESS] являє собою приватизовану трикімнатну квартиру, яка складається із : коридору 1 площею 10,7 кв.м.; житлової кімнати 2 площею 19,1 кв.м.; кухні 3 площею 8,8 кв.м.; житлової кімнати 4 площею 10,1 кв.м.; ванної 5 площею 2,5 кв.м.; туалету 6 площею 1,0 кв.м.; житлової кімнати 7 площею 11,2 кв.м.; лоджії І площею 2,4 кв.м.; балкону II площею 0,9 кв.м. Житлова площа квартири 40,4 кв.м., загальна площа - 66,7 кв.м. 12 січня 2008 року [PERSON] помер, що підтверджується долученою до справи копією свідоцтва про смерть. [PERSON] помер 03 березня 2008 року, що також підтверджується долученою до справи копією свідоцтва про смерть. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 вересня 2008 року було визначено розмір часток на праві спільної сумісної власності в квартирі [ADDRESS], зокрема, за померлим 03 березня 2008 року [PERSON] визначено 1/3 частину квартири, за померлим 12 січня 2008 року [PERSON] визначено 1/3 частину квартири та за [PERSON] визначено 1/3 частину квартири. Право спільної сумісної власності було припинено. Рішення суду набрало законної сили. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частину спірної квартири. Вказана частка у нерухомому майні була успадкована у рівних частках (по 1/9 частці кожним із спадкоємців першої черги), а саме батьками спадкодавця: [PERSON] та [PERSON], а також донькою спадкодавця - [PERSON]. Враховуючи, що батьки спадкодавця [PERSON], а також його донька [PERSON], на час відкриття спадщини проживали в спірній квартирі разом з померлим спадкодавцем [PERSON], то вони у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вони не заявили про відмову від неї. Після смерті [PERSON], померлого 03 березня 2008 року, відкрилася спадщина на належне йому майно. Зокрема, належну [PERSON] 1/3 частку приватизованої квартири отримала у спадок в порядку спадкування за заповітом його донька [PERSON]. 09.07.2015 року [PERSON] зареєструвала своє право власності на вказану частку у майні. Право власності на іншу 1/9 частку квартири після смерті батька [PERSON] не набула. 15 травня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. 30 березня 2006 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], яким на випадок своє смерті зробила розпорядження, за умовами якого усе належне їй майно заповіла [PERSON], зокрема належну їй частину квартири [ADDRESS]. 26 травня 2015 року [PERSON] звернулася до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON]. До нотаріальної контори також звернулася із заявою про прийняття спадщини на обовязкову частку у спадщині відповідачка [PERSON], а також звернулася і спадкоємиця за заповітом [PERSON]. Проте, сторонам не були видані свідоцтво про право на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спірне майно. У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст.1220 ЦК України). Згідно із ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до ст. 1235 ЦК України заповідач має право на призначення спадкоємців, а у відповідності до ст. 1236 ЦК України передбачається право заповідача на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом. Статтею 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку. З огляду на ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає, що позовні вимоги сторін є законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вищевикладені обставини безспірно встановлені судом та підтверджуються поясненнями сторін і їхніх представників, матеріалами спадкових справ, а також наданими суду письмовими доказами.

Outcome: approved