Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебувала з відповідачем в шлюбі, який вони зареєстрували 23 листопада 2010 року у Мединській сільській раді Галицького району. В шлюбі в них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося, вони стали проживати окремо і в даний час шлюб їхній розірвано в судовому порядку, дочка залишилась проживати разом з нею. За час проживання в шлюбі ними було набуте майно, а саме: спальний набір вартістю 6000 грн; холодильник марки «Норд» вартістю 2500 грн; кухонний комбайн марки «Самсунг» вартістю 1200 грн; чотири набори каструль вартістю 3000 грн; набори посуду (тарілки, ложки, вилки) вартістю 5000 грн; порохотяг марки «Самсунг» вартістю 1500 грн; порохотяг миючий вартістю 3000 грн; мікрохвильову піч марки «Самсунг» вартістю 1800 грн; мікрохвильову піч марки «Л Джі» вартістю 1800 грн; телевізор марки «Л Джі» вартістю 1500 грн; браму надвірну вартістю 7000 грн; огорожу вартістю 3000 грн, цифровий фотоапарат марки «Соні» вартістю 1200 грн; антену супутникову вартістю 400 грн; конвектор вартістю 1600 грн. Крім того, за час спільного проживання ними було проведено ремонтні роботи у кімнаті за місцем її проживання, на що потрачено 8000 грн, а також накопичено суму грошей, а саме, 800 Євро, що станом на сьогоднішній день становить 13600 грн. Всього ними було набуто майна на загальну суму 61700 грн. Після припинення спільного проживання, відповідач перейшов проживати до своїх батьків в с. Крилос Галицького району. При цьому, без її відома забрав речі, які належать їй на праві особистої власності, а саме, три золотих колечка, золоту обручку та золоті сережки. Просила позов задовольнити в повному обсязі та визнати за нею право власності та виділити їй мікрохвильову піч марки «Самсунг» вартістю 1800 грн; кухонний комбайн марки «Самсунг» вартістю 1200 грн; браму надвірну вартістю 7000 грн; огорожу вартістю 3000 грн; цифровий фотоапарат марки «Соні» вартістю 1200 грн, грошові кошти в сумі 800 Євро та 4000 грн., потрачених на ремонтні роботи, а всього присудити їй майна на загальну суму 31800 грн., а також зобов'язати відповідача повернути їй вищезазначені золоті вироби. Не заперечила щодо виділення відповідачу слідуючого майна: спального набору вартістю 6000 грн; холодильника марки «Норд» вартістю 2500 грн; чотирьох наборів каструль вартістю 3000 грн; наборів посуду (тарілки, ложки, вилки) вартістю 5000 грн; порохотягу марки «Самсунг» вартістю 1500 грн; порохотягу миючого вартістю 3000 грн; мікрохвильової печі марки «Л Джі» вартістю 1800 грн; телевізора марки «Л Джі» вартістю 1500 грн; антени супутникової вартістю 400 грн; конвектора вартістю 1600 грн., а всього майна на суму 26300 грн. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково. При цьому відповідач суду пояснив, що сімейне життя не склалося з вини позивачки. Близько двох місяців тому він забрав свої особисті речі та майно і повернувся проживати до своїх батьків в с. Крилос Галицького району. За час спільного проживання з позивачкою, сім'ю матеріально забезпечував тільки він. Після одруження вони стали проживати з дружиною в будинку, що належить її батькам. В цьому будинку ним було проведено ремонтні роботи, впорядковано подвір'я, влаштовано огорожу та поставлено ковано браму. Все це було зроблено за його кошти та кошти його батьків і вартість цих робіт є значно вищою, ніж вказує позивач. Так як, остання залишається проживати в будинку разом з їхньою неповнолітньою дочкою, він не вимагатиме повернення вкладених в ремонт коштів, а також коштів, потрачених на облаштування огорожі та кованих воріт. Вважає, що майно, яке вказане у позовній заяві, не є спільно нажитим, а йому подароване. Весілля в кожного з них було окремо, подарунки його родичі дарували виключно йому на весіллі, яке відбулося 12 лютого 2011 року в с. Крилосі Галицького району, а на подарунки під час весілля, яке відбулося 05 лютого 2011 року в с. Мединя Галицького району, він не претендує. Вважає своєю особистою власністю: спальний набір - придбаний за гроші, які дали йому батьки у виді посагу в сумі 1200 доларів США, з яких частину в сумі 6000 грн. він потратив на придбання набору; холодильник марки «Норд» - подарований йому двоюрідним братом; телевізор марки «Л-Джі» - подарований йому бабусею; мікрохвильова піч «Л-Джі» - подарована йому сестрою; порох отяг марки «Самсунг» - подарований йому [PERSON]. Вищевказане майно є подарунками для нього, вартість цього майна йому невідома. Вказуючи вартість майна, позивач зазначає її на власний розсуд, не надаючи при цьому чеків чи інших доказів про вартість. Безпідставним є посилання позивача на те, що ними було придбано набір посуду (тарілки, ложки, вилки) за 5000 грн, а також неправдиво вказує про наявність в них на збереженні 800 Євро, які ніби-то він забрав собі. Не заперечує також того, що в шлюбі ними було придбано цифровий фотоапарат марки «Соні» за 1200 грн. та супутникову антену за 400 грн. Позов визнає частково і вважає за доцільне виділити позивачу майно в натурі, а саме, чотири набори каструль за 3000 грн., антену супутникову за 400 грн., браму надвірну вартістю 7000 грн., огорожу вартістю 3000 грн., матеріали, придбані для ремонтних робіт в сумі 8000 грн. Йому просить виділити із спільного майна цифровий фотоапарат марки «Соні» вартістю 1200 грн. та стягнути з позивача компенсацію вартості брами надвірної в сімі 3500 грн., огорожі в сумі 1500 грн., матеріалів для ремонтних робіт в сумі 4000 грн. та 1500 грн. вартості наборів каструль, а всього стягнути з позивача в його користь 10500 грн. грошової компенсації. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши письмові докази суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що сторони зареєстрували 23 листопада 2010 року у Мединській сільській раді Галицького району, що стверджується копією свідоцтва про шлюб. В шлюбі в них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося, вони стали проживати окремо і в даний час шлюб їхній розірвано в судовому порядку, дочка залишилась проживати разом з матір'ю. За час проживання в шлюбі, в тому числі і у зв'язку з весіллям, сторонами було набуте наступне майно, яке суд визнає спільною сумісною власністю сторін, а саме: спальний набір вартістю 6000 грн; холодильник марки «Норд» вартістю 2500 грн; кухонний комбайн марки «Самсунг» вартістю 1200 грн; чотири набори каструль вартістю 3000 грн; набори посуду (тарілки, ложки, вилки) вартістю 5000 грн; порохотяг марки «Самсунг» вартістю 1500 грн; порохотяг миючий вартістю 3000 грн; мікрохвильову піч марки «Самсунг» вартістю 1800 грн; мікрохвильову піч марки «Л Джі» вартістю 1800 грн; телевізор марки «Л Джі» вартістю 1500 грн; браму надвірну вартістю 7000 грн; огорожу вартістю 3000 грн, цифровий фотоапарат марки «Соні» вартістю 1200 грн; антену супутникову вартістю 400 грн; конвектор вартістю 1600 грн. Крім того, за час спільного проживання сторонами було проведено ремонтні роботи у кімнаті за місцем проживання позивача, на що потрачено 8000 грн. спільних коштів, а також облаштовано огорожу, вартість якої 3000 грн., браму надвірну вартістю 7000 грн. Всього ними було набуто майна на загальну суму 48500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним до шлюбу; набуте нею, ним під час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також майно, набуте нею, ним під час шлюбу, але на кошти, що належать їй, йому особисто. Говорячи про майно, отримане за договором дарування, слід розрізняти, кому подарована річ - одному з подружжя або їм обом. В даному випадку суд вважає, що майно, подароване подружжю у зв'язку з весіллям, належить їм на праві спільної сумісної власності, оскільки жодною із сторін не надано суду доказів того, що конкретне майно подароване саме йому за договором дарування. При цьому, слід також відзначити, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, придбане під час шлюбу. У разі поділу майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності, вважається, що частки подружжя в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не передбачене договором або законом. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від принципу рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. До таких обставин, в даному випадку, відноситься те, що з позивачем проживає спільна дитина сторін. Таким чином, визначивши обсяг спільного майна подружжя суд вважає, що відповідачу слід виділити слідуюче майно: спальний набір вартістю 6000 грн; холодильник марки «Норд» вартістю 2500 грн; порохотяг марки «Самсунг» вартістю 1500 грн; набори посуду (тарілки, ложки, вилки) вартістю 5000 грн; порохотяг миючий вартістю 3000 грн; мікрохвильову піч марки «Л Джі» вартістю 1800 грн; телевізор марки «Л Джі» вартістю 1500 грн; конвектор вартістю 1600 грн; антену супутникову вартістю 400 грн, а всього майна на суму 23300 грн. Позивачу слід виділити: мікрохвильову піч марки «Самсунг» вартістю 1800 грн; кухонний комбайн марки «Самсунг» вартістю 1200 грн; цифровий фотоапарат марки «Соні» вартістю 1200 грн; чотири набори каструль вартістю 3000 грн; браму надвірну вартістю 7000 грн; огорожу вартістю 3000 грн, а також визнати за нею, як частку у спільному майні подружжя вартість матеріалів, придбаних для ремонтних робіт в житловому будинку за місцем її проживання на суму 8000 грн., а всього визнати за нею право власності у спільному майні подружжя на загальну суму 25200 грн. Що стосується вимог позивача про визнання права власності, як на спільне майно подружжя, на накопичені кошти в сумі 800 Євро, що по курсу на час звернення з позовом до суду складало 13600 грн., а також вимоги про витребування у відповідача золотих виробів, які належать їй на праві особистої власності і які той без її відома забрав собі, а саме, три золотих колечка, золоту обручку та золоті сережки суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає за доцільне взаємозарахувати їх з грошовою компенсацією різниці виділеного майна. На підставі вищенаведеного, ст. ст. 368, 373 ЦК України, ст.ст. 60, 63, 67, 70 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial