Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У позові вказала, що з 2011 року вони з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, [INFO] у них народився син [PERSON] . Подружні стосунки у них не склались і вона з сином проживає окремо, дитина знаходиться на її повному утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає, інших стягувачів не має. Позивач прохає суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, прохає задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснивши, що він матеріально забезпечує свого сина, оскільки сплачує платежі до дитячого садка, купує дитині одяг, канцтовари, іграшки. Коли дитина хворіє, він також забезпечує його ліками. Натомість позивач повністю самоусунулась від виховання та матеріального забезпечення дитини, оскільки дитина часто хворіє, не відвідує дитячий садок та суботню школу. Він має великі сумніви відносно того, що в разі присудження сплати ним аліментів, кошти будуть дійсно направлені на потреби дитини. Суд, заслухавши сторони, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження (а.с.4). Дитина проживає з позивачкою, знаходиться на її повному утриманні, що підтверджується довідкою Засульської сільської ради №1580 від 16.09.2019 року (а.с.5). Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, чим ставить позивачку та дитину в скрутне матеріальне становище. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Водночас, відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний та сімейний стан сторін, надані по справі докази, а також положення ч.5 ст.183 СК України, яка передбачає стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку підлягає задоволенню. В свою чергу суд відхиляє доводи відповідача щодо фактичного утримання дитини за свій рахунок. В підтвердження наведених доводів відповідачем надано суду копії квитанцій про придбання ліків, речей, тощо. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що вказані квитанції не є достатніми доказами належного утримання дитини, оскільки сума коштів, яка зазначена в них, не вказує на забезпечення принаймні мінімального гарантійного розміру аліментів на дитину відповідного віку. В свою чергу суд відхиляє твердження відповідача щодо негідної поведінки позивача відносно дитини, а також його сумніви щодо спрямування коштів аліментів на потреби дитини не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами і не є предметом позову. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернулась до суду 11.11.2019 року, відповідно, аліменти слід стягувати з вказаної дати. При подачі до суду позову, позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», а тому, відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved