Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його на малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем в шлюбі, від яких у них народився син - [PERSON], [INFO], в шлюбі перебувала з 19.01.2002 по 20.12.2005, фактично шлюбні відносини припинилися з червня 2003 року, відповідач зібрав особисті речі та переїхав до іншої родини. З січня 2002 відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, в зв'язку з чим 22.11.2002 рішенням Святошинського районного суду м. Києва позов до [PERSON] про стягнення з останнього аліментів задоволено, але відповідач з січня 2013 року припинив сплачувати аліменти на дитину і має значну заборгованість. Син - [PERSON] фактично знаходиться на утриманні позивачки, з січня 2002 року відповідач не цікавиться життям дитини, , здоров'ям, розвитком. 04.07.2013 відповідач нотаріально засвідчив заяву про відмову від батьківських прав на дитину та дав згоду на позбавлення батьківських прав, доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, також стверджується висновком комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації. Враховуючи наведене, та те, що відповідач - як батько дитини повністю само ухилився від виконання своїх батьківських прав просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Представник позивачки в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, а також зазначила, що відповідач не надає дозволу на оздоровлення дитини за кордоном. Відповідач проти позову не заперечував, вказуючи, що дійсно у сина виникають труднощі при поїздках за кордон, оскільки постійно необхідно надавати нотаріальну заяву на виїзд дитини. Представник третьої особи, в судове засідання не з'явився надіслав до суду заяву, якою просить слухати справу в їх відсутність та постановити рішення відповідно до висновку Органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, який відповідає інтересам дитини. Суд, заслухавши пояснення сторін, враховуючи думку третьої особи, досліджуючи матеріали справи, зважаючи на обставини викладені в позові, бере до уваги наступне.. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно до вимог ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі -Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Як зазначено у ст. 13 Сімейного кодексу України (далі СК України) частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991року та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 19.01.2002, згідно свідоцтва про одруження (а.с. 10), від шлюбу народився син - [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження (а.с. 9), шлюб між сторонами розірвано 20.12.2005 року, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 12). Позивачка та її син зареєстровані в [ADDRESS], згідно довідки ЖБК «Машинобудівник» № 27 від 03.07.2013 за формою № 3 (а.с. 8), також факт реєстрації неповнолітнього сина за вказаною адресою підтверджується довідкою ЖБК «Машинобудівник» від 07.10.2013 № 69 (а.с. 15) та поясненнями сторін. 22.11.2002 Святошинським районним судом м.Києва винесено постанову про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 13.11.2002 року і до повноліття дитини, рішення суду на брало законної сили 22.11.2002 (а.с. 14). Відділом ДВС Печерського РУЮ в м. Києві видано розпорядження про направлення виконавчого листа за місцем роботи відповідача, щодо виконання рішення суду про стягнення аліментів (а.с. 7). 24.01.2013 Святошинським районним судом м.Києва видано дублікат виконавчого листа по цивільній справі за позовом [PERSON], до [PERSON] про стягнення аліментів, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 13.11.2002 року і до повноліття дитини (а.с. 6). Відповідач належним чином не сплачує аліментів на утримання дитини, згідно довідки про неотримання аліментів Відділу ДВС Святошинського РУЮ у м.Києві від 04.10.2013 № 647/14 (а.с. 11), в якій зазначено, що [PERSON] за період з 13.02.2013 по теперішній час згідно з виконавчи листом №2-4003/2002, який видано Святошинським районним судом м.Києва дійсно не отримує аліменти з [PERSON], дана обставина відповідачем не заперечувалась. Таким чином, відповідач тривалий час не сплачував аліменти на утримання сина, що підтверджується належними доказами. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Святошинської РДА в м. Києві про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON]., [INFO], від 17.07.2013 №107-5036/16-09/42 вирішено що [PERSON] можливо позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина. ( а.с. 5). Разом з цим, відповідач - [PERSON] нотаріально засвідчив заяву 04.07.2013, що він відмовляється від батьківських прав на малолітню дитину [PERSON]., [INFO], народжену громадянкою [PERSON] та дає згоду на позбавлення його батьківських прав (а.с. 13), що також підтверджується поясненнями відповідача наданими в судовому засідані. Підсумовуючи викладене, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини, не піклується про фізичний і духовний її розвиток, її навчання, її підготовку до самостійного життя, зокрема: не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не допомагає матеріально, з огляду на пояснення відповідача, який відмовляється від батьківських прав на малолітню дитину [PERSON], [INFO] і не заперечує, щодо позбавлення його батьківських прав, суд дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved