Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в квітні 2012 року з позовом до відповідача про визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], теплицю та 2 балагани, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], спальний гарнітур - 2000 грн., два м'яких кутики - 750 грн. х 2 = 1300 грн., 2 кухонних кутика - 300 грн. х 2 = 600 гривень, 2 обідніх стола - 600 грн. х 2 = 1200 грн.., 2 тумбочки під телевізор - 600 грн. х 2 = 1200 грн., 2 газові плитки - 425 грн. х 2 = 850 грн., дзеркало - 400 грн., штора - 800 грн., 2 килима - 3,0 х 4,0 - 750 грн. х 2=1500 грн., 2 килима 2,0 х 3,0 - 600 грн. х 2 = 1200 грн., палас 4,5 х 5,5 - 200 грн., 2 паласи 4,0 х 3,0 - 100 грн. х 2 = 200 грн., 2 паласи 7,0 х 2,5 - 700 грн. х 2 = 1400 грн., 2 телевізора - 750 грн. х 2 = 1500 грн., телевізор з невеликим екраном - 400 грн., холодильна камера - 2000 грн., холодильник - 1500 грн., пральна машина - 2000 грн., пилосос - 350 грн., світильники 4 шт. на загальну суму 450 грн., столовий посуд на загальну вартість 100 грн., постільні приналежності на суму 500 грн., тостер - 400 грн., автомобіль «Опель Кадет» вартістю 30000 грн. Посилаючись на те, що вирішити питання про поділ набутого під час шлюбу майна у добровільному порядку було неможливо. В ході судового розгляду справи 26 травня 2014 року позивачка надала заяву про уточнення (зміну) позовних вимог, в якій просить визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] : нерухоме майно, що складається з житлового будинку літ. А1, та господарських будівель і споруд: літньої кухні - літ.Б, сараю - літ.В, гаражу-прибуд. - літ. ж, навісу - літ.в, сараю - літ. Г, навісу - літ. Д, вбиральні - літ. Е, гаражу - літ. Ж, огорожі №1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], теплицю та 2 балагани, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]; легковий автомобіль марки «ОРЕL», реєстраційний номер № [NUMBER], модель KADETT 1.3 ЗНГ, 1988 року випуску, кузов № [NUMBER]; грошові кошти в сумі 27971,64 грн., що перебували на рахунку в Котелевській філії Полтавського обласного управління АТ «Ощадбанк» ТВБВ № 10016/084 вкладника [PERSON], який помер [INFO] та просить визнати за нею на праві спільної сумісної власності подружжя право власності на наступне майно: 1/2 частину нерухомого майна, що складається з житлового будинку літ. А1, та господарських будівель і споруд: літньої кухні - літ.Б, сараю - літ.В, гаражу-прибуд. - літ. ж, навісу - літ.в, сараю - літ. Г, навісу - літ. Д, вбиральні - літ. Е, гаражу - літ. Ж, огорожі №1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], 1/2 частину теплиці та 1 балаган, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]; 1/2 частину легкового автомобіля марки «ОРЕL», реєстраційний номер № [NUMBER], модель KADETT 1.3 ЗНГ, 1988 року випуску, кузов № [NUMBER] та стягнути з [PERSON] (правонаступника [PERSON]) грошові кошти в сумі 13985,82 грн. ( що становить 1/2 частину від 27971,64 грн.) У відкритому судовому засіданні позивачка - [PERSON] підтримала позовні вимоги повністю з підстав викладених у позовній заяві та уточненій (зміненій) заяві, мотивуючи свої вимог тим, що вона з 15 листопада 1995 року перебувала у шлюбі з [PERSON] і з 1996 року разом з чоловіком стали проживати спільно за адресою: [ADDRESS] і з цього часу почали перебудовувати та ремонтувати будинок та господарські будівлі за спільні кошти, в наслідок чого значно збільшилась вартість домоволодіння, також зазначила, що автомобіль був куплений під час шлюбу, а грошові кошти, які просить стягнути присуджені [PERSON] в період їхнього шлюбу. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі ордеру № 470/58 від 03 травня 2012 року ( а.с. 34) уточнені (змінені) позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов повністю. Відповідач [PERSON], який помер [INFO] в ході судового розгляду справи позов не визнавав повністю, надав суду 03 травня 2012 року письмове заперечення проти позову ( том 1 а.с. 37-39) та надав 01.08. 2012 року ( том 1 а.с. 178-179) та 21.11.2012 року ( том 1 а.с. 249-250) додаткові заперечення проти позову, які підтримав в судовому засіданні від 01.08.2012 року та зазначив, що спірний будинок, який розташований по [ADDRESS] належить йому на підставі договору дарування від 26 травня 1999 року, крім того ремонтні та будівельну роботи проводилися в 1996, 1997 роках, тобто ще до того, коли будинок став належати відповідачу, при цьому будівельні матеріали придбавалися до або в період проведення ремонтних робіт у 1996 році, зазначив, що автомобіль «Опель Кадет» та побутову техніку та меблі придбав за особисті кошти, а саме: від продажу у 1998 році належної йому на праві особистої власності квартири розташованої за адресою: [ADDRESS], яку він продав за 6000 доларів. Просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00012770657 - [PERSON] [INFO] помер. ( а.с. 109-110 том №2). Ухвалою суду від 13 березня 2014 року провадження по даній справі відновлено та залучено до участі у справі правонаступника померлого [INFO] відповідача [PERSON] - в якості відповідача [PERSON]. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, її інтереси в суді на підставі ордеру ПТ № 041941 від 28 березня 2014 року та витягу з угоди на представництво інтересів у цивільній справі № 103 від 27 вересня 2013 року представив адвокат [PERSON], який позовні вимоги не визнав в повному обсязі, надав 28.07.2014 року письмові заперечення ( а.с. 3 том № 3) зазначив, що кошти перераховані на рахунок [PERSON] на виконання рішення Європейського суду з прав людини № 65656/11 від 20.06.2013 року присуджені та виплачені [PERSON] вже після розірвання шлюбу, вони не є їх спільною сумісною власністю в розумінні ст. 60 СК України, в іншій частині позовних вимог також наполягав на тому, що вони не підлягають задоволенню. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи (т.1,т.2,т.3), заслухавши пояснення позивачки, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до світлокопії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 27.12.2011 року, виданого повторно, [PERSON] одружився 15 листопада 1995 року з [PERSON], актовий запис № 2342. Після укладення шлюбу кожному із подружжя присвоєно прізвище [PERSON] (том.1, а.с.24). Також відповідно до світлокопії рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 26 березня 2012 року по справі № 1613/38/2012 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб, зареєстрований 15 листопада 1995 року у Центральному відділі ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції Полтавської області за № 2342 між [PERSON] та [PERSON], розірвано. Рішення набрало законної сили 06 квітня 2012 року . ( а.с. 15). Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до світлокопії договору купівлі-продажу від 08 червня 1985 року [PERSON] придбала житловий будинок в [ADDRESS] площею 35 м. кв. у [PERSON] ( том. 1 а.с. 102). При цьому у відповідності до світлокопії рішення Малорублівської сільської ради № 33 від 26 березня 1999 року вирішено оформити право власності на жилий будинок в [ADDRESS] на ім'я [PERSON] ( том 1 а.с. 141) та у відповідності до світлокопії свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 08 квітня 1999 року виданого виконавчим комітетом Малорублівської сільської ради засвідчено, що жилий будинок в цілому з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] ( том 1 а.с. 142). Згідно з договором дарування жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Котелевської державної нотаріальної контори Полтавської області 26 травня 1999 року серії АВА № 102876, [PERSON] подарувала сину - [PERSON], який прийняв у дар: жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], цей будинок має жилу площу 29,1 кв.м., літ А-І, літня кухня літ.-Б, сарай літ. - В., гараж літ. - в., зазначено, що цей будинок належить дарительниці [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, видного Малорублівською сільською радою 08 квітня 1999 року та зареєстрованого Полтавським МБТІ за реєстровим № 1/52 ( том.1 а.с. 42). При цьому зазначено, що даний договір підлягає реєстрації в Полтавському БТІ. Відповідно до ч. 3 ст. 244 Цивільного кодексу Української РСР до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила ст. 227 цього кодексу щодо реєстрації жилого будинку. Дане право власності зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 08 вересня 2004 року, що підтверджується світлокопією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.09.2004 року серії СВС № 166034, в якому зазначено, що [PERSON] на підставі договору дарування АВА № 102876 від 26.05.1999 року на праві приватної власності належить 1/1 частка будинку [ADDRESS]. (а.с. 43). Дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 08.09.2004 року. Так, судом враховано, що норми СК України підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли після 01.01.2004 року. Враховуючи те, що [PERSON] набув право власності на спірний будинок 08.09.2004 року, тобто з моменту реєстрації нерухомого майна, відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею,ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування . Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Сторони не заперечують, що в будинку та господарських будівлях та спорудах на протязі 1996-1997 роках виконувалися ремонтні роботи, проводилося перепланування в господарських будівлях та спорудах, робилися добудови, які є самочинними. Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з довідкою Малорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області № 3 від 04 січня 2012 року [PERSON], [INFO] фактично проживає в [ADDRESS] з 1996 року. ( том 1 а.с. 26). Проте, позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів трудових або грошових затрат щодо істотного збільшення у своїй цінності майна яке отримав її чоловік у дар від своєї матері, оскільки наявні у матеріалах справи схеми з роз'ясненнями виконаних робіт ( том 1 а.с. 13-21, 200-214) не доводять належним чином позовних вимог щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], теплиці та 2-ох балаганів, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. В судових засіданнях суду не було надано яких-небудь доказів, на підтвердження того, що з 1996 року по теперішній час, позивач придбавала будівельні матеріали, або сплачувала за виконання транспортних, та інших послуг, пов'язаних з будівництвом, а також що вартість вказаного майна збільшилась за рахунок її трудових або грошових затрат і що її внесок у ремонт будинку був значним. Згідно технічного паспорту виготовленого станом на 31 серпня 2004 року дане домоволодіння за адресою: [ADDRESS] складається з житлового будинку «А-1» - 1943 року побудови, літня кухня «Б» - 1960 року побудови, сарай «В» - 1960 року побудови, гараж «ж» - 1961 року побудови, навіс - «в1» - 1998 року побудови, сарай -«Г» - 1999 року побудови, навіс -«Д» - 1999 року побудови, вбиральня - «Е» - 1999 року побудови, гараж - «Ж» - 1960 року побудови, огорожа № 1, при цьому в даному володінні знаходяться самовільні добудови, а саме веранда «а», сарай «г», які внесені до технічного паспорту з поміткою «збудовано самочинно» (том 1 а.с.45-48; 119-122). Після перепланувань будинку загальна площа будинку не збільшилася, а здійснені прибудови та будови - веранда «а», сарай «г» являються самочинними, тому не можуть братися судом до уваги. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно висновку № 1135 судової будівельно-технічної експертизи від 16 січня 2013 року , ринкова вартість домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] складає 47310 гривень. ( том 2 а.с.16-41). При цьому в описовій частині експертного дослідження судовим експертом зазначено, що натурним обстеженням встановлено, що на території домоволодіння, крім зазначених в технічному паспорті будівель і споруд знаходяться: теплиця (фото № 16), добудова до літньої кухні ( фото № 20), теплиці ( фото № 21), тамбур ( фото № 23), навіс ( фото № 28), погріби ( фото № 29,31). На дослідження не наданий технічний паспорт до домоволодіння по [ADDRESS] станом на момент проведення дослідження, тому встановити чи самочинно збудовані вищенаведені будівлі та споруди не представляється можливим. - ( том 2 а.с. 19). При цьому зазначено, що згідно УПВС № 1-21 табл. 1-21-1 та правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234.0015:2009 визначається питомий знос житлового будинку по [ADDRESS], який наведений в таблиці № 4, фізичний знос становить 43%, відповідно нормативу та результатів обстеження технічний стан конструктивних елементів квартири характеризується як незадовільний, експлуатація елементів будівлі можлива при умові проведення їх ремонту (том № 2 а.с. 20 зв. бік - 21). В матеріалах справи наявна копія інвентарної справи на домоволодіння [ADDRESS] в якій зазначено, що вартість будов станом на 08 квітня 1999 року становить: відновлююча - 14243 грн., дійсна - 7215 грн., станом на 31.08.2004 року становить: відновлююча - 29030 грн., дійсна 17038 грн. ( том № 1 а.с. 132-138), однак суд вважає це не належним доказом, оскільки відсутній підпис посадової особи та печатка ( а.с. 134). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯИ № 760621 відповідачу [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0800 га, яка розташована в [ADDRESS] та призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки 5322282501:01:001:0208, даний Державний акт виданий 19 лютого 2010 року Малорублівською сільською радою та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 011054500030 від 19 лютого 2010 року. ( а.с. 44). При цьому, у відповідності до технічної документації газифікації проведеної ПМК № 2 «Укргазпромстрой» житлового будинку [ADDRESS] відповідач [PERSON] має затверджений план газопостачання, газифікацію проведено в період з 06 по 07 грудня 1996 року.( том 1, а.с. 67-78). Згідно довідки від 03 жовтня 2012 року № 199 виданої Котелевським районним сектором управління Держтехногенбезпеки у Полтавській області, 06 червня 1997 року у господарській будівлі за адресою: [ADDRESS] виникла пожежа ( запис № 12 у журналі обліку пожеж), причина пожежі - грозовий розряд, збитки на час виникнення пожежі: прямі - 150 гривень, побічні - 750 гривень. ( том. 1 а.с. 248). Тому суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], теплиці та двох балаганів не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не доведено істотного збільшення у своїй вартості домоволодіння внаслідок спільних трудових чи грошових затрат, оскільки ремонтні роботи проводилися з метою підтримання технічного стану домоволодіння та входять в обсяг робіт по покращенню його облаштування та проводилися в період, коли власником домоволодіння була [PERSON], яка подарувала сину будинок 26 травня 1999 року, право власності на яке було зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 08 вересня 2004 року. При цьому, у відповідності до світлокопії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданим Зіньківським МРЕВ 13.11.2001 року, за [PERSON] зареєстровано Opel Kadett, 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] (том 1, а.с.41). В своїх поясненнях суду позивач зазначила, що [PERSON] продав свою квартиру у м. Полтаві за 4000 доларів і за ці кошти купив автомобіль (том 1 а.с. 83). Відповідачем [PERSON] зазначено, що автомобіль «Опель Кадет», а також побутова техніка та меблі були придбані за його особисті кошти, а саме за кошти отримані ним від продажу у 1998 році належної йому квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] в сумі 6000 доларів.( том 1 а.с. 38). У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до світлокопії договору купівлі-продажу серії ААН № 088941 від 25.09.1998 року [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS], дана квартира належала продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Полтавського міськжитлоуправління 21 березня 1995 року та зареєстровано в Полтавському бюро технічної інвентаризації 21 березня 1995 року в реєстрову книгу під № 112-15600. ( том. 1 а.с. 128-129). Продаж цей вчинено за 17500 гривен. За таких підстав, суд вважає доказаним факт придбання автомобіля за гроші, які належали відповідачу і не були сумісними з позивачкою. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України,особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно , набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Щодо поділу коштів, суд зазначає наступне: Відповідно до копії постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2007 року позов [PERSON] до Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Міністерства праці та соціальної політики України про стягнення щорічної грошової допомоги задоволено частково. Зобов'язано Міністерство фінансів України виділити та перерахувати через Міністерство праці та соціальної політики України Головному управлінню праці та соціального захисту населення Полтавської області державної адміністрації для виплати [PERSON] недоплачену разову грошову допомогу за 2004-2007 роки в розмірі 5067 грн. 25 коп. Зобов'язано Головне управління праці та соціального захисту населення Полтавської області державної адміністрації виплатити [PERSON] одержані для виплати на його ім'я кошти недоплаченої разової грошової допомоги за 2004-2007 роки у розмірі 5067 грн. 25 коп. Рішення набрало законної сили 17 грудня 2007 року. Відповідно до копії постанови Котелевського районного суду Полтавської області від 18 березня 2009 року позов [PERSON] до Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації про визнання дій відповідача неправомірними, та зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити щорічну разову грошову допомогу - задоволено у повному обсязі. Зобов'язано Головне управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації нарахувати та виплатити [PERSON] недоплачену щорічну грошову допомогу за 2008 рік, виплата якої передбачена учасникам бойових дій, згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 2095 грн. Постанова набрала чинності 25.08.2009 року. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 20.06.2013 року № 65656/11 «Цибулько та інші проти України» суд постановив , що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, було порушення статті 13 Конвенції, постановлено, що протягом трьох місяців держава має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними , та сплатити 2000 євро відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, які мають бути конвертовані у національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу, де [PERSON] є одним із заявників. Після надходження фінансування Міністерством юстиції України було підготовлено та направлено до Державної казначейської служби України платіжне доручення від 10.09.2013 року № 3420 на суму 21091, 93 грн. ( гривневий еквівалент 2000 євро згідно курсу НБУ, що станом на 10.09.2013 року становив 1054, 5964 грн. за 100 євро) для перерахування коштів справедливої сатисфакції на особовий рахунок [PERSON] ( а.с. 234 том 2). Згідно виписки Державної казначейської служби України списання коштів з рахунку Міністерства юстиції України на особовий рахунок [PERSON] проведено 21.11.2013 року. Відповідно до ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо Суд визнає факт порушення Конвенції або протоколів до неї і якщо внутрішнє право відповідної Високої Договірної Сторони передбачає лише часткове відшкодування, Суд, у разі необхідності, надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію. Отже , Європейським судом з прав людини в своєму рішенні від 20 червня 2013 року чітко зазначено, що 2000 євро повинні бути сплачені кожному заявнику або його/її спадкоємцю у заявах, зазначених у додатку 2 і ці суми є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди , а також компенсацією судових витрат. Стаття 61 Сімейно кодексу України , не охоплює відшкодування матеріальної та моральної шкоди в якості об'єктів права спільної сумісної власності. Натомість, після надходження вимоги державного виконавця Державної виконавчої служби України від 18.09.2013 року № 1063/11 Міністерством юстиції України було підготовлено та направлено до Державної казначейської служби України платіжне доручення від 26.09.2013 року № 3836 на суму 7162,25 грн. для перерахування заборгованості за рішенням судів на особовий рахунок [PERSON] ( а.с. 237 том 2). Згідно виписки Державної казначейської служби України списання коштів з рахунку Міністерства юстиції України на особовий рахунок [PERSON] проведено 21.11.2013 року. Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 березня 2014 року, Котелевською державною нотаріальною конторою 28 березня 2014 року за реєстровим № 239 на ім'я [PERSON], дочки померлого було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошовий вклад у сумі 27973,31 з належними відсотками, що знаходяться в ТВБВ № 10016/084 філії - Полтавське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України». ( а.с. 1-2 том 3). Відповідно до ст. 61 Сімейно кодексу України , об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Враховуючи те, що рішення національних судів набрали чинності: Отябрського районного суду м. Полтави - 17 грудня 2007 року, Котелевського районного суду Полтавської області - 25 серпня 2009 року , отже під час шлюбу сторін, суд вважає , що в даній частині позов підлягає частковому задоволенню, саме в цій частині, відповідно до вимог ч. 2 ст. 61 СК України. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором . Тому з відповідача [PERSON] підлягають стягненню 1/2 частина коштів перерахованих на розрахунковий рахунок відповідача [PERSON] в сумі 7162, 25 грн., які успадковані [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 березня 2014 року.

Outcome: partial