Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецька Луганської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що вона є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , який фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачем не надано документів, які б підтверджували факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , а також не надано документів, які б підтверджували факт родинних відносин між [PERSON] та позивачем. В своїй позовній заяві позивач просив суд: встановити юридичний факт того, що спадщина, а саме житловий будинок [ADDRESS] , після [PERSON] прийнята [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, що [PERSON] та [PERSON] в період з 2010 року по 27 січня 2016 року проживали однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок [ADDRESS] , який належав [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Лисичанську Луганської області. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача адвокат Оверченко О.А. позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ВЦА міста Сєвєродонецька Шарнікова І.І. в судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, вирішити справу у відповідності до чинного законодавства, щодо задоволення позову не заперечувала. На підставі клопотання позивачки, яке було задоволено судом, до початку підготовчого засідання було витребувано у Другій Сєвєродонецькій державній нотаріальній конторі копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі клопотання позивача, яке було задоволено судом, до початку підготовчого засідання було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є невісткою позивачки. Вона з 1978 року почала проживала за адресою: [ADDRESS], а у будинку № 49 проживала [PERSON] з [PERSON] . Вони весь час мешкали разом та вели спільне господарство. У 1999 році [PERSON] померла. Після її смерті у будинку 49 стали проживати [PERSON] та її свекруха [PERSON] . Вони жили однією родиною, обидва отримували пенсію, коштами розпоряджалася [PERSON] . У [PERSON] діти померли він був одинокий, а у [PERSON] два сина, вона перебувала у шлюбі і мешкала у будинку по сусідству. Два подвір`я 48 та 49 будинків поєднані і тому вони усі бачилися щодня і тому вона підтверджує, що [PERSON] з 1978 року по 1999 рік мешкав у будинку з [PERSON] , а з 1999 року по день смерті 2016 рік мешкав у будинку з [PERSON] та вели спільне господарство. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є сусідом позивача. Йому відомо, що за адресою: [ADDRESS] мешкав [PERSON] зі своєю бабусею [PERSON] . Він мешкає по сусідству з 80 років, а [PERSON] вже мешкав на той час з бабусею [PERSON] та вів з нею спільне господарство. В 1999 році баба [PERSON] померла. Потім до [PERSON] переїхала мешкати баба [PERSON] ( [PERSON] ). Вони разом вели спільне господарство, саджали город, курей держали, вони харчувалися разом. [PERSON] невістка та син мешкали в одному дворі з ними, вони усі разом купували продукти на тиждень, город разом саджали. Свідок товаришував з [PERSON] та десь раз на тиждень заходив у гості до нього, брав у нього питну воду з колонки. В 2016 році [PERSON] помер. Тому він підтверджує, що [PERSON] з 80 років по 1999 рік мешкав у будинку з [PERSON] , а з 1999 року по день своєї смерті 2016 рік мешкав у будинку з [PERSON] та всі вони вели спільне господарство. Заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого Лисичанським міськкомхозом від 09 травня 1962 року та реєстраційного напису № 1078 від 12 травня 1962 року житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Згідно з копією заповіту серія [NUMBER] , посвідченого приватним нотаріусом по Лисичанському міському нотаріальному округу Луганської області Фесенко Р.А., реєстр № 3825 від 31 серпня 1998 року, [PERSON] все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті та на що вона за законом матиме право, а також житловий будинок, який знаходиться у [ADDRESS] , заповідала [PERSON] та [PERSON] , кожному в рівних частках. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Сєвєродонецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану від 16 серпня 1999 року, актовий запис № 971, померла [PERSON] [INFO] . Згідно з копією домової книги на житловий будинок, розташований у [ADDRESS] , [PERSON] була зареєстрована у будинку з 21 лютого 1962 року по день смерті [INFO] , а також [PERSON] був зареєстрований у будинку з 13 травня 1988 року по 24 травня 2016 року. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області від 29 січня 2016 року, актовий запис № 192, помер [PERSON] [INFO] . Згідно з копією договору-замовлення № 3470 на організацію та проведення поховання від 28 січня 2016 року, копією свідоцтва про поховання від 28 січня 2016 року, організацією поховання [PERSON] займалася [PERSON] . Згідно з довідкою № 36084, виданою відділом адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради від 29 жовтня 2018 року, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 13 травня 1988 року. Згідно з довідкою № 16286, виданою відділом адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради від 29 жовтня 2018 року, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 13 травня 1988 року та знятий з реєстраційного обліку 24 травня 2018 року у зв`язку зі смертю [INFO] . Згідно з копією листа Кремінського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Луганської області № 226/1717-33 від 30 січня 2019 року актові записи до 1938 року передані до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції, яке знаходиться у м. Луганську, який знаходиться на тимчасово окупованій території і доступу до них не має. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області від 20 липня 2005 року, [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 759. Матір`ю дитини записана [PERSON] , батьком записаний [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Лисичанським відділом ЗАГС Ворошиловградської області від 12 квітня 1980 року, [PERSON] (російською мовою) та [PERSON] (російською мовою) 10 серпня 1958 року уклали шлюб, актовий запис 390, післяшлюбне прізвище дружини [PERSON] (російською мовою). Згідно з копією акту складеного головою ОСН О. Несвицьким від 20 серпня 2018 року та підписаного сусідами, громадянин [PERSON] мешкав за адресою: [ADDRESS] , з громадянкою [PERSON] в період часу з 2010 року до моменту його смерті - січень 2016 року та вели спільне господарство. Згідно з копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44422356 від 12 липня 2016 року в Спадковому реєстрі зареєстрована спадкова справа номер у реєстрі 59213521, номер у нотаріуса 242/2016, спадкодавець [PERSON] , реєстратор Друга Сєвєродонецька державна нотаріальна контора. Згідно з копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 985/02-31 від 23 серпня 2018 року, державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Чиркіною Т.Д. відмовлено у здійсненні нотаріальної дії [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що [PERSON] не надано документів, які б підтверджували факт прийняття спадщини з боку [PERSON] після [PERSON] , а також не додано документів, які б підтверджували факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . Згідно з копією заяви про небажання спадкувати серія ННК № 020687, посвідченої приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Бойко Ю.В., реєстр № 997 від 14 серпня 2018 року, [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняла, заяву про прийняття спадщини до органів нотаріату не подавала, спадкувати за заповітом та за законом не бажає. Згідно з копією технічного паспорта від 02 липня 2018 року на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , будинок складається з: «А-1, а, а?» - житловий будинок, загальною площею 37,7 кв.м., житловою 28,7 кв.м.; «Б» - літня кухня - сарай; «В» - сарай; «Д» - сарай; «П» - погреб, «№ 4-6» - огорожа. Згідно з листом № 478/01-16 від 16 грудня 2020 року Друга Сєвєродонецька державна нотаріальна контора надала належним чином завірену копію спадкової справи № 242/2016 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , також повідомила, що після померлої [INFO] [PERSON] у Другій державній нотаріальній конторі спадкова справа не відкривалась. Згідно з копією заяви № 432 від 12 липня 2016 року [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Згідно з копією паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданим Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 13.04.1999 року. Згідно з копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 44422231 від 12 липня 2016 року заповіти/спадкові договори відносно [PERSON] у Спадковому реєстрі інформація відсутня. Згідно з копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 44422223 від 12 липня 2016 року спадкові справи відносно [PERSON] у Спадковому реєстрі інформація відсутня. Згідно з копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 52269928 від 13 червня 2018 року заповіти/спадкові договори відносно [PERSON] у Спадковому реєстрі інформація відсутня. Згідно з копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 52269920 від 13 червня 2018 року спадкові справи відносно [PERSON] у Спадковому реєстрі інформація відсутня. Згідно з копією довідки № 13372, виданою відділом адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради від 13 серпня 2018 року, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та знята з реєстраційного обліку 08 вересня 1999 року у зв`язку зі смертю [INFO] . Згідно з копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 53030745 від 21 серпня 2018 року у спадковому реєстрі зареєстрована спадкова справа відносно [PERSON] номер у реєстрі 59213521, номер у нотаріуса 242/2016, спадкодавець [PERSON] , реєстратор Друга Сєвєродонецька державна нотаріальна контора. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Тому спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за одержанням свідоцтва в будь-який час після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Неодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадкування. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, згідно з наведеною Постановою при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (який діяв на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Крім цього, відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5 та що втратила чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції № 20/5 від 03 березня 2004 року: свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Одним із доказів вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. встановлено: при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані з ним спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно проживають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене вище, приймаючи до уваги у сукупності письмові докази по справі, показання свідків, суд вважає, що з наведених матеріалів справи судом встановлено, що з моменту відкриття спадщини [PERSON] вступив в управління спадковим майном, мешкав за однією адресою зі спадкодавицею, заяви про відмову від спадщини не подавав. У зв`язку з цим на підставі ст. 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, а саме житловий будинок [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Так як [PERSON] спадщину після померлої [PERSON] не прийняла, тому вона вважається такою, що відпала і відповідно частка спадщини переходить до іншого спадкоємця за заповітом, а саме до [PERSON] . Позивач [PERSON] , відповідно до ст. 1264 ЦК України, є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] , так як позивачка постійно проживала разом із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Спадщину позивач прийняла шляхом подання в шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріуса. Однак отримала від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, не оформила у встановленому законом порядку своїх спадкових прав та позбавлена можливості захистити своє право власності у позасудовому порядку. Суд також враховує, що окрім позивача з заявами про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори інші спадкоємці не звертались. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] , як спадкоємець померлого [PERSON] , має право на спадкування за законом спадкового майна, яке залишилось після смерті останнього, оскільки позивачка прийняла належну їй спадщину за законом шляхом подання у встановлений строк заяви про прийняття спадщини. При цьому, суд враховує визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Враховуючи викладене вище, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про встановлення факту того, що спадщина після померлої [PERSON] прийнята [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно зазначене нею у позовній заяві. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивача, яким судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача в даному випадку буде несправедливим.

Outcome: approved