Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Сторожинецької міської ради № 243/21/2018 від 16 серпня 2018 року, посилаючись на те, що вона є власником 5/8 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою [ADDRESS] , до якого також належить і земельна ділянка комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, кадастровий номер [NUMBER] . Зважаючи на це вона має право на у порядку безоплатної приватизації набути у часткову власність також і 0,0580 га цієї земельної ділянки. З цією земельною ділянкою межує земельна ділянка відповідача [PERSON] площею 0,07 га кадастровий номер [NUMBER] , яку їй відчужила третя особа [PERSON] 16 серпня 2018 року відповідач Сторожинецька міська рада прийняла рішення, яким надала дозвіл [PERSON] на облаштування проїзду через земельну ділянку яка призначена для обслуговування її житлового будинку до земельної ділянки [PERSON] шириною проїзду 3,75 м. та довжиною 30 метрів, який має проходити на відстані не меншій 1,5 метра від північно-західної стіни її будинку. Посилаючись на те, що міською радою не враховано її охоронюваний законом інтерес та цільове призначення земельної ділянки по якій має бути облаштовано проїзд, який до того ж не визначений в містобудівній документації тобто в генеральному плані забудови міста, позивач і просила визнати таке рішення міської ради протиправним та скасувати його. В судовому засіданні позивач [PERSON] , вимоги свого позову підтримала посилаючись на викладені в ньому обставини і правові підстави. Відповідач Сторожинецька міська рада, в особі представника [PERSON] подала відзив на позов, в якому вимоги не визнала, посилаючись на те, що міська рада розпорядилася у відповідності до ст.12 Земельного кодексу України земельною ділянкою комунальної власності і уповноважена передавати такі землі у власність фізичних та юридичних осіб. Оскаржуване рішення, крім цього приймалося виходячи із відсутності і необхідності проїзду до житла [PERSON] В запереченнях на відзив позивач [PERSON] посилаючись на положення ст.120 ЗК України зазначила, що житловий будинок по [ADDRESS] м.Сторожинець до неї перейшов в порядку спадкування, а відповідно, на підставі вказаної норми закону та ст.377 ЦК України, до неї перейшло і право користування землею на якій розміщений житловий будинок, без зміни цільового призначення земельної ділянки. В зв`язку з цим розміщення за рахунок цієї земельної ділянки проїзду є недопустимим. Будь-яких пропозицій щодо встановлення земельного сервітуту до неї не надходило. В судовому засіданні представник міської ради позовні вимоги позивача не визнала з тих же підстав та посилаючись на те, що рада має право розпорядження своїми землями, а позивачу може бути надано у приватну власність шляхом приватизації для обслуговування будинку, землю яка залишилась. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні, заперечили щодо позову на тій підставі, що її донька [PERSON] , яка побудувала житловий будинок на земельній ділянці площею 0,07 га не має заїзду до цього житлового будинку, а тому рішення міської ради про облаштування такого заїзду є правомірним. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася без повідомлення про причини неявки, однак направила до суду документи, з метою їх приєднання до справи на підтвердження своєї позиції, яку суд зрозумів, як заперечення щодо позовних вимог. Розглянувши позовну заяву та встановивши фактичні обставини справи і відповідні правовідносини та знайшовши, що вирішення предмету цього позову, належить до компетенції Сторожинецького районного суду, як суду цивільної юрисдикції, суд приходить до наступних висновків. Судом із свідоцтва про право на спадщину та витягу про державну реєстрацію прав встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] на праві приватної власності в розмірі 5/6 часток належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину ВТА/784019/3775/ виданого 29.11.2012 року приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Коржан В.Д. (а.с.11), зареєстрованого в Державному реєстрі прав 07.12.2012 року (а.с.12). Із зазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а також свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.12.2012 року виданого також приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Коржан В.Д. (а.с.10), судом встановлено, що цим же житловим будинком на праві власності володіє [PERSON] але в розмірі 1/6 частки цього будинку. Земельною ділянкою площею 0,10 га, яка розміщена під житловим будинком по [ADDRESS] , яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і яка фактично закріплена за цим домоволодінням, володіла на праві приватної власності [PERSON] , однак Державний акт, який посвідчував право власності на цю земельну ділянку було скасовано рішенням Сторожинецького районного суду від 24.12.2012 року, яке набрало законної сили. При цьому державна реєстрація права власності на вказану земельну ділянку площею 0,10 га призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] , не скасовувалась, а земельна ділянка площею 0,07 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] , яка також була предметом позову, залишилась у власності [PERSON] Положеннями ст.ст.79, 79-1 ЗК України, земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав і передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Таким чином, судом встановлено, що спірна земельна ділянка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд є сформованою оскільки визначені її межі, місце розташування вул.Карюкіна, 30 в м.Сторожинець, її площа 0,10 га та їй присвоєно кадастровий номер [NUMBER] , інформація щодо неї внесена до Державного земельного кадастру. Сторожинецька міська рада Чернівецької області, вважаючи що вказана земельна ділянка, з часу скасування Державного акту на право власності на неї, належить їй на праві комунальної власності, 18 серпня 2018 року розглянула заяву [PERSON] щодо створення заїзду до її власної земельної ділянки, прийняла рішення № 243/21/2018 та надала [PERSON] на облаштування проїзду до власної земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER] ) через земельну ділянку комунальної власності (кадастровий номер [NUMBER] 0162). Такі дії ради, на думку суду, не відповідають вимогам Земельного кодексу України, а відповідно є незаконним, з огляду на таке. Як судом вже було встановлено земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] є сформованою та внесеною до Державного земельного кадастру за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] , державна реєстрація цивільного права на цю ділянку не скасована, передачі її до комунальної власності міської ради не відбулося, а відповідно вона не є землею комунальної власності. Охоронюваний законом інтерес на цю земельну ділянку є у [PERSON] , та [PERSON] оскільки до них, в силу положень ст.120 ЗК України, переходить право власності на земельну ділянку на якій розміщений житловий будинок, який їм належить на праві спільної часткової власності, а також в силу положень ст.118 ЗК України вони мають право на безоплатну приватизацію цієї земельної ділянки з урахуванням їх часток у праві власності на житловий будинок, будівлі і споруди. Зважаючи на зазначений охоронюваний законом інтерес, зважаючи на сформованість земельної ділянки та не перехід земельної ділянки із приватної власності до комунальної власності, що до того ж є неможливим без згоди користувачів цієї землі, суд знаходить, що рішення про передачу частини цієї землі іншій особі є передчасним. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Землі України, згідно ст.19 ЗК України, за основним цільовим призначенням поділяються на певні категорії. Крім основного, згідно відповідного класифікатора цільового використання земель, з метою фіксування його в Державних актах на землю та договорах оренди земельних ділянок, існує також ще й спеціальне цільове призначення земельних ділянок. \~ \~ \~ \~Земельна ділянка про яку йдеться в оспорюваному рішенні міської ради відноситься до такої категорії основного цільового призначення, як землі житлової і громадської забудови, а за спеціальним цільовим призначенням до земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. \~ \~ \~ \~ Згідно положень ст.20 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень в т.ч. органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Незаконність оскаржуваного рішення міської ради, про надання дозволу [PERSON] на облаштування проїзду до власної земельної ділянки кадастровим номером [NUMBER] через земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] , окрім втручання у інше охоронюване законом право та порушення прав користувачів землі, полягає в тому, що відповідач не мав права без зміни цільового призначення частини земельної ділянки за спеціальним цільовим призначенням будівництво та обслуговування жилого будинку, передавати цю частину для іншого виду використання землі, а саме для об`єктів загального користування, якими є шляхи сполучення (вулиці, проїзди, майдани тощо), Наслідками порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, в т.ч. і в даному випадку, є визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, оскільки порушення такого порядку є правопорушенням, що зазначене в ст.21 ЗК України, яка судом безумовно тлумачитися не на користь такого правопорушення. Згідно ст.39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Доказуючи в суді правомірність свого рішення відповідач Сторожинецька міська рада, не навела і не надала суду доказів, які б підтверджували правомірність створеного нею проїзду відповідно до генерального плану м.Сторожинець або відповідно до іншої містобудівної документації. При цьому аргумент щодо необхідності облаштування проїзду до земельної ділянки площею 0,0700 га, яка належить [PERSON] , на думку суду є важливим але не основоположним, оскільки, як вбачається із рішення Сторожинецької міської ради № 108-6/2016 від 31.05.2016 року (а.с.96), яке в копії було надано суду третьою особою [PERSON] , до переходу до неї цієї земельної ділянки вона належала [PERSON] і була призначена для ведення особистого селянського господарства, а вказаним рішенням цільове призначення було змінено для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вже на той час було очевидним, що ця земельна ділянка є замкнутою земельною ділянкою без під`їзду і беззаперечним є те, що вирішення питання облаштування такого проїзду необхідно в подальшому було вирішувати або шляхом вилучення частини іншої земельної ділянки, без порушення прав землекористувачів та подальшим переходом її до комунальної власності, або шляхом застосування норм сервітутного права. Такі дії зроблено не було а тому оскаржуване рішення Сторожинецької міської ради є не правомірним, оскільки воно порушує охоронювані законом права землекористувача [PERSON] і підлягає безумовному скасуванню. На підставі ст. 19 Конституції України, ст.ст. 18,19,20, 21, 38, 39, 118 Земельного кодексу України та

Outcome: approved