Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі 2000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком дитини та ухиляється від добровільного утримання дитини, матеріальної допомоги на розвиток дитини не надає. Тому позивач просить стягнути аліменти з відповідача на утримання неповнолітньої дитини на свою користь в розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного провадження. Відповідачеві було запропоновано надати відзив на позов, але від нього відзиву на позов не надано. Конверт з матеріалами позову та копією ухвали про відкриття провадження у справі повернувся до суду без вручення. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що 25.03.2006 року сторони по справі уклали шлюб, зареєстрований Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану ДМУЮ, актовий запис №166. [INFO] від шлюбу сторін народився [PERSON], який відповідно довідки КП «Жилсервіс-2» ДМР проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.12.2012 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач по справі, будучи батьком дитини [PERSON], [INFO], в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Як зазначила у позові [PERSON] та не спростував відповідач, останній не працевлаштований, постійного джерела доходів не має, хоча є працездатного віку та не має захворювань, що унеможливлюють працю. Окрім цього, позивач стверджує, що відповідач не має інших осіб на утриманні. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач є батьком [PERSON], [INFO], в утриманні сина участі не приймає, з нього підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітнього сина. Згідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» для дитини віком з 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум з 01.01. по 30.06.2018 року в розмірі 1860 грн., з 01.07. по 30.11.2018 року в розмірі 1944 грн., та з 01.12. по 31.12.2018 року в розмірі 2027 грн. Відповідно до ч.2 ст.3, ст.4, ст.5 Конвенції про права дитини 20.11.1989 року, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов'язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім'ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи питання про розмір аліментів, суд, враховуючи положення ст.ст.183,184 СК України, приймає до уваги, що докази працевлаштування відповідача та отримання ним доходу в розмірі, достатньому для сплати аліментів в прожитковий мінімум для дитини відповідного віку або більше, в матеріалах справи відсутні, відтак підстави для присудження аліментів у твердій грошовій сумі, рівній 2000 грн., що більше прожиткового мінімуму, не встановлені. Отже, з урахуванням обов'язку обох батьків утримувати дитину, приймаючи до уваги, що відповідач мешкає окремо від дитини, участі в її вихованні, утриманні та забезпеченні здорового розвитку участі не бере та задля забезпечення у максимально можливій мірі виживання і здорового розвитку дитини, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина щомісячно в розмірі 1700 грн., починаючи стягнення з 30.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що з відповідача підлягають стягнення аліменти на утримання дитини, слід допустити виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову в повному обсязі, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial