Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», [PERSON] та [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Позивач просить: - визнати незаконним дії державного реєстратора Іскрова Олега Вікторовича, Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації» при прийнятті рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що була проведена 1 червня 2017 року, номер запису про право власності 20741644, на об`єкт нерухомого майна загальною площею 190,2 кв.м, реєстраційний номер 22358051101, що знаходиться у [ADDRESS] ; - скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, запис Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер 20741644, яким вносились зміни щодо власника об`єкту нерухомого майна загальною площею 190,2 кв.м, реєстраційний номер 22358051101, що знаходиться у [ADDRESS] ; - скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно запис Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер 22343136 від 14 вересня 2017 року, яким вносились зміни щодо власника об`єкту нерухомого майна, загальною площею 190,2 кв.м, реєстраційний номер 22358051101, що знаходиться у [ADDRESS] . Такі вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є кредитором [PERSON] , який був власником об`єкту нерухомого майна, - будинку загальною площею 190,2 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 березня 2015 року по справі № 520/13698/15-ц було стягнуто з [PERSON] на її користь грошову суму. В ході розгляду справи судом накладено арешт на вказаний будинок. Також арешт було накладено постановою державного виконавця та іншими кредиторами. Позивач посилається на те, що 1 березня 2017 року державним реєстратором Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскровим Олегом Вікторовичем було здійснено реєстрацію права власності на вказаний об`єкт нерухомості за ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Позивач вважає, що у зв`язку з тим, що державним реєстратором Іскровим О.В. було змінено власника будівлі, вона втратила можливість отримати задоволення своїх вимог шляхом примусового продажу будівлі державним виконавцем через прилюдні торги. Так, відповідно до Договору купівлі-продажу від 14 вересня 2017 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та [PERSON] , та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А., за реєстровим номером 1832 - [PERSON] набуто право власності на будівлю, пансіонату сімейного відпочинку [ADDRESS] . За договором вказаний об`єкт нерухомого майна належав продавцю - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на праві приватної власності на підставі договору іпотеки, посвідченого Гашовою В.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 15 березня 2013 року за реєстровим номером 253 та договору про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченим Антиповою І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 14 квітня 2017 року за реєстровим номером 300. Відповідно до п. 11 Договору купівлі-продажу від 14 вересня 2017 року у відповідних реєстрах була відсутня будь-яка інформація про обтяження іпотеки, інші речові права стосовно відчужуваного об`єкту нерухомого майна. Тобто третя особа на законних підставах придбала будівлю, пансіонату сімейного відпочинку [ADDRESS] . Аналогічний позов [PERSON] вже розглядався судом та певні обставини відповідним судом вже встановлені. Так, в провадженні Одеського окружного адміністративного суду м. Одеси перебувала справа № 815/3836/17 за адміністративним позовом [PERSON] до державного реєстратора Іскрова Олега Вікторовича Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації», за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», [PERSON] про визнання дій протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2018 року по справі № 815/3863/17 позов [PERSON] було задоволено частково. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року, рішення суду першої інстанції скасовано, а провадження у справі закрито. Так, згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2018 року та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2018 року 15 березня 2013 року на підставі свідоцтва про право власності від 4 червня 2007 серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, приватним нотаріусом Гашовою В.В., зареєстровано право власності [PERSON] на будівлю пансіонату сімейного відпочинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також, 15 березня 2013 року приватним нотаріусом Гашовою В.В. посвідчено договір іпотеки № 253, укладений між ПАТ «Банк» Київська Русь» та [PERSON] . Предметом договору іпотеки була будівля [ADDRESS] . Цього ж дня приватним нотаріусом Гашовою В.В. зареєстровано у спеціальному розділі іпотеку № 361395 та накладено обтяження № 361135 (вид обтяження - заборона відчуження на нерухоме майно). 14 квітня 2017 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки та проведено зміни іпотекодержателя з ПАТ «Банк» Київська Русь» на ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». 2 червня 2017 року державним реєстратором Іскровим О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35511815 , згідно з яким, на підставі договору іпотеки, серія та номер: 253 від 15.03.2013 року, видавник: Гашова В.В., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; договору про відступлення прав за договором іпотеки, серія та номер: 300 від 14 квітня 2017 року, видавник: Антипова І.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; повідомлення, серія та номер: 1804/9 від 18 квітня 2018 року, видавник: ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»; повідомлення, серія та номер: 1804/8 від 18 квітня 2018 року видавник: ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»; вимога, серія та номер: 1804/4 від 18 квітня 2018 року видавник: ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»; вимога, серія та номер: 1804/4 від 18 квітня 2018 року видавник: ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»; повідомлення, видавник: укрпошта, зареєстровано право приватної власності ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на будівлю, пансіонату сімейного відпочинку, загальною площею 190,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» використало своє право на задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, що передбачено законом та відповідним договором іпотеки. Відповідно до статей 12, 33 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Згідно з пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Враховуючи вищевикладене, прийняте державним реєстратором Іскровим О.В. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 2 червня 2017 року щодо проведення державної реєстрації переходу права власності до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку» та Порядку. Щодо твердження позивача про наявність обтяжень на будівлі 95/33 за адресою: [ADDRESS] , які є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, суд приходить до наступного. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон)державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав). Частиною першою статті 18 Закону встановлено, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Частиною першою статті 24 Закону визначені підстави для відмови у проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень. Так, пунктом 6 частини першої статті 24 Закону передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Законодавець у цій статті зазначив тільки про можливість відмови у реєстрації речових прав на нерухоме майно, а не про обов`язок реєстратора це зробити. Випадки, у яких реєстратор повинен це зробити, прописані у Законі, або у профільних нормативних актах. Частиною четвертою вищезазначеної статті Закону встановлено, що відмова в державній реєстрації прав з наявності зареєстрованого обтяження речових прав на нерухоме майно не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України «Про іпотеку». Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, обтяжень речових прав на передане в іпотеку майно, у тому числі внесення після державної реєстрації іпотеки іпотекодавця до Єдиного реєстру боржників, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотеко держателем (п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень). Отже, наявність на об`єкті нерухомого майна інших обтяжень, які виникли після запису про накладення обтяження № 361135 (вид обтяження - заборона відчуження на нерухоме майно) не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності. Крім того, вищевказані обтяження припинено на підставі ухвал Київського районного суду м. Одеси по справі № 520/13698/15-ц та по справі № 520/9351/17 відповідно. Слід зазначити, що позивачем оскаржується перехід права власності від [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та від ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до [PERSON] , при цьому в позові позивач зазначає, що порушення були вчиненні при переході права власності від [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», але не наведено фактів щодо будь-яких порушень при державній реєстрації переходу права власності від ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до [PERSON] , та не наведено підстав скасування її права власності. У пункті 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» йдеться мова про те, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦКУ). Позивачем невірно визначено відповідача у справі - Міністерства юстиції України, оскільки позовні вимоги стосуються рішення державного реєстратора Іскрова Олега Вікторовича, Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації». Жодної вимоги до Міністерства юстиції України позивачем не пред`явлено. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ст. 81 ч.ч.1, 6 ЦПК України). Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Однак, у вимогах позивача та у доданих до позовної заяви документах не вбачається про виникнення будь-яких правовідносин між позивачем - [PERSON] та відповідачем - Міністерством юстиції України. Таким чином відповідачем - Міністерством юстиції України не були порушені права позивача. Також і відсутнє невизнання або оспорювання відповідачем прав позивача.

Outcome: dismissed