Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення грошової суми заборгованості. Свій позов обґрунтовує тим, що 4, 16, 25 червня, 4,6,12 липня, 8,15,26 серпня, 23 вересня, 10 жовтня 2016 року та 19 лютого 2017 року на виконання умов договору позики, укладеного між сторонами, відповідач прийняв від неї відповідно по датам грошові суми в розмірах 510 грн., 400 грн., 122 грн., 35 грн., 110 грн., 100 грн., 20 грн., 20 грн. 50 коп., 23 грн., 80 грн., 50 грн., 100 грн., на загальну суму 1570 грн., з зобовязанням повернути із зарплати або до кінця місяця в якому брався борг, але не пізніше 24.02.2017 року. На підтвердження укладення вищенаведеного договору позички позичальником (відповідачем) було власноручно написано 11 розписок, які підтверджують факт передання позичкодавцем позичальникові грошової суми у розмірі 1570грн. 50 коп. Відповідач не повернув вищезазначений борг в повному обсязі, повернуто тільки 178 грн. і відповідач заборгував їй 1392 грн. 50 коп. Вона є інвалідом 3-ї групи і позбавлення відповідачем значної для неї грошової суми позбавило її душевного спокою: погіршився сон, вона постійно знаходиться у нервовому стані. Просила суд стягнути з відповідача на її користь грошову суму позики у розмірі 1392 грн. 50 коп. та судові витрати. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх повністю. Відповідач при розгляді справи поклався на розсуд суду, в подальшому в судові засідання не зявлявся. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 11 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Як вбачається з розписки від 4 червня 2016 року [PERSON] зобовязується віддати своїй матері [PERSON] 510 грн. з першої зарплати. Як вбачається з розписки від 16 червня 2016 року [PERSON] зобовязується віддати своїй матері [PERSON] 400 грн. з першої зарплати. Як вбачається з розписки від 25 червня 2016 року [PERSON] взяв в борг у матері [PERSON] 24 червня 110 грн. та 25 червня 2016 року 12 грн., які зобовязався повернути на протязі тижня та через 3 тижні відповідно. Згідно вказаної розписки, 8 липня 2016 року [PERSON] повернув 80 грн. Як вбачається з розписки від 4 липня 2016 року [PERSON] взяв в борг у матері [PERSON] 35 грн., які зобовязався повернути з першої зарплати. Як вбачається з розписки від 6 липня 2016 року [PERSON] взяв в борг у матері [PERSON] 110 грн., з зобовязанням повернути 7 липня 2016 року - 130 грн. Згідно вказаної розписки, 7 липня 2016 року [PERSON] повернув 80 грн. Як вбачається з розписки від 12 липня 2016 року [PERSON] взяв в борг у матері [PERSON] 100 грн., з зобовязанням повернути до 13 липня 2016 року - 120 грн. Як вбачається з розписки від 8 серпня 2016 року [PERSON] взяв в борг у матері [PERSON] 20 грн., які зобовязався повернути в цей же день. Як вбачається з розписки від 15 серпня 2016 року [PERSON] взяв в борг у матері [PERSON] 20 грн. 50 коп., які зобовязався повернути 16 серпня 2016 року. Як вбачається з розписки від 26 серпня 2016 року [PERSON] взяв в борг у матері [PERSON] 23 грн. , які зобовязався повернути до кінця жовтня 2016 року. Як вбачається з розписки від 23 вересня 2016 року [PERSON] взяв в борг у матері [PERSON] 20 грн. , які зобовязався повернути 26 вересня 2016 року. Як вбачається з розписки від 10 жовтня 2016 року [PERSON] взяв в борг у матері [PERSON] 50 грн. , з зобовязанням повернути 100 грн. Як вбачається з розписки від 19 лютого 2017 року [PERSON] взяв в борг у матері [PERSON] 100 грн. , які зобовязався повернути до 24 лютого 2017 року. Відповідно до вимог статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 встановлена правова позиція, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Враховуючи те, що з розписок від 4 червня та 16 червня 2016 року не вбачається що відповідач отримував від позивачки в борг грошові кошти, вказані розписки не можуть бути належними доказами, які підтверджують укладання між сторонами договорів позики. Суд, дослідивши в судовому засіданні розписки від 25 червня, 4,6,12 липня, 8,15,26 серпня, 23 вересня, 10 жовтня 2016 року та 19 лютого 2017 року , встановив, що розписки містить найменування сторін зобов'язання (позикодавця та позичальника), грошову суму, яка підлягає поверненню та особистий підпис позичальника. Тобто між сторонами зобов'язання досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів позики й доведено факт передачі позичальнику грошей, що свідчить про укладення ними договору позики відповідно до вимог\~ст. 1046 ЦК України. Отже, згідно вказаних розписок [PERSON] отримав в борг від [PERSON] 690 грн. 50 коп. (25 червня 122 грн., 4 липня 35 грн., 6 липня -130 грн., 12 липня 120 грн., 8 серпня 20 грн., 15 серпня 20 грн. 50 коп., 26 серпня 23 грн., 23 вересня -20 грн., 10 жовтня -100 грн. та 19 лютого 2017 року 100 грн.), які зобовязалась повернути в строк до 15 лютого 2015 року та сплатити відсотки. Разом з тим, з розписок від 25 червня 2016 року та 6 липня 2016 року вбачається, що відповідач повернув позивачці 160 грн. Статтями 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи що відповідач частково повернув суму позики в сумі 160 грн., його заборгованість перед позивачкою становить 530 грн. 50 коп. Доказів, які б спростовували позов, відповідач суду не надав. За таких обставин суд приходить до часткового задоволення позову. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved