Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, що розташований: в с. Іза по вул. Островського №50, Хустського району, Закарпатської області. Заява мотивована тим, що її батько, [PERSON] помер 17 травня 2013 року, після чого відкрилася спадщина на вказаний вище будинок з господарськими будівлями. ЇЇ мати - [PERSON] після метрі батька відмовилася від спадкування на це майно в її користь, а 16 березня 2015 року її мати також померла. При житті її батько [PERSON] склав заповіт від 25.06.2010 року, за яким все своє майно, що належатиме йому на день смерті заповідає своїй дочці [PERSON], 11.07.1957 р. н. Таким чином, на час відкриття спадщини і по теперішній час позивачка проживає у спадковому будинку, фактично вступивши в управління спадковим майном. Звернувшись до приватного нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, їй було відмовлено, через те, що дворогсподарство мало статус колгоспного двору, і в самому свідоцтві про власність колгоспного двору від 20.07.1988 року, яке фактично втратило чинність на сьогоднішній день, не було визначено усіх членів колгоспного двору та не визначено частки кожного з них. Після припинення дії статусу колгоспного двору з 1991 року, її батьки [PERSON] та [PERSON] набули права власності на цей будинок відповідно до діючого на той час ЦК УРСР, однак це право ними у формі свідоцтва оформлено не було. На даний час вона позбавлена можливості оформити спадкове майно у встановленому законом порядку, через вище наведені обставини. В судове засідання позивачка [PERSON] подала заяву в якій просила суд розглядати справу без її участі, на підставі наявних матеріалів справи поросила позовні вимоги задовольнити в повному обємі. Представник Ізянської сільської ради Хустського району, в особі в.о. сільського голови [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, позовні вимоги визнала повністю та не заперечила проти їх задоволення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Зясувавши обставини справи та виходячи з доданих до позовної заяви письмових доказів, суд приходить до висновку що позов [PERSON] підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок колгоспного двору від 20.07.1988 року, виданого виконавчим комітетом Хустської районної ради народних депутатів, батько позивачки [PERSON] являвся головою колгоспного двору №52, (теперішній №50) по вул. Островського в с. Іза Хустського району Закарпатської області. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 р. з прийняттям ЗУ «Про власність». Оскільки право власності на житловий будинок №52 по вул. Островського в с.Іза Гагаріна було зареєстровано у встановленому порядку, відповідно до діючого на той час законодавства, як власність колгоспного двору, головою якого на момент припинення існування колгоспних дворів був батько позивачки, відповідно до ст.100 ЦК УРСР він повинен був набути права особистої власності на вказаний будинок. З моменту будівництва вище вказаного будинку, за весь період проживання у ньому колишнього власника та його близьких родичів і по сьогоднішній час [PERSON] як спадкоємець продовжує володіти та управляти будинком, обробляти земельну ділянку прилеглу до будинку. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Після смерті батька позивачки [PERSON] з 17.05.2013 року відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на житловий будинок за адресою: с. Іза вул. Островського №50 (52), Хустського району, Закарпатської області, на яке померлим не було належним чином оформлено право власності. За таких обставин суд вважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі, визнавши за позивачкою право власності на житловий будинок з надвірними побудовами в порядку спадкування за померлим батьком [PERSON].

Outcome: approved