Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до відповідачів, в якому з урахуванням уточнень, просить стягнути: - з [PERSON] суму судових витрат в розмірі 549 гривні 20 копійок; - з Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі-відділу ДВС) суму виконавчого збору в розмірі 30 грн.; - з Державного бюджету м. Мелітополя з бюджетного рахунку суму виконавчого збору в сумі 54 грн.92 коп., понесену нею за виконавчим листом від 14.03.2013 по примусовому виконанню рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.11.2012 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 20.11.2012 року, постановою ВДВС від 14.05.2013 року з неї було стягнуто судові витрати в розмірі 549,20 грн. на користь [PERSON]; 54 грн.92 коп. за виконавчі дії та 30 грн. виконавчого збору, а всього 634 грн.12 коп. За листом УПФУ м. Мелітополя та Мелітопольського району з пенсії позивачки за постановою ВДВС примусово утримані вказані вище суми. Зазначає, що на час розгляду справи вона була інвалідом 2 групи (наразі є інвалідом першої групи) та відповідно до п.9ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судових витрат, тому з неї стягнення було здійснено незаконно, вона понесла матеріальні збитки, а отже, зазначена сума підлягає їй поверненню шляхом стягнення з відповідачів. В судовому засіданні [PERSON] підтримала свої позовні вимоги за обставинами, вказаними в позові, наполягала на задоволенні позову. [PERSON] в судове засідання не зявився, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, просить відмовити у позові. Представник Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області [PERSON] в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить відмовити у позові. В своїх поясненнях вказував, що 14.06.2013 року державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-421/2012, виданого 10.04.2013 року Мелітопольським міськрайонним судом, про стягнення з [PERSON] до [PERSON] судових витрат в сумі 549, 20 грн. була винесена постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій. Позивачем у судовому порядку вищевказана постанова оскаржена не була, та судом не законною не визнана. Наразі виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-421/2012 закінчено та знищено відповідно до законодавства. Представник Мелітопольського управління Державної казначейської служби України Запорізької області [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у позові в частині стягнення сум з Казначейства. Вказував, що у випадку задоволення позовних вимог стягнення повинне бути здійснене з Державного бюджету м. Мелітополя, оскільки згідно до законодавства будь-яке стягнення надходжень бюджету здійснюється з відповідних бюджетних рахунків за надходженнями державного бюджету та виконується органами Казначейства, а не стягується з органів Казначейства. Вислухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 20.11.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті судові витрати в розмірі 549 грн. 20 коп. Після перегляду апеляційною інстанцією, рішення залишено без змін. Постановою державного виконавця від 14.05.2013 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-421-2012, виданим 10.04.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат в розмірі 549,20 грн. Постановою державного виконавця про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 14.06.2013 року було стягнуто з [PERSON] витрати на проведення виконавчих дій в розмірі 30 грн. Постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 14.06.2013 року було стягнуто з [PERSON] виконавчий збір в розмірі 54,92 грн. Судом встановлено, що [PERSON] неодноразово зверталась з різними заявами до суду, що стосуються саме стягнення з неї судових витрат. У вищезазначених судових рішеннях неодноразово зазначалось, що неможливість вирішення питання про судові витрати іншим судом або шляхом предявлення позову в іншій справі. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15.01.2015 року заяву [PERSON] про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у даній цивільній справі задоволено частково. Компенсовано за рахунок держави територіальним управлінням Державної судової адміністрації понесені [PERSON] судові витрати у цій цивільній справі, а саме: судовий збір в розмірі 549, 20 грн. Вказані кошти вирішено перерахувати на відкритий [PERSON] поточний рахунок у банківській установі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.08.2015 року вищевказану ухвалу апеляційного суду Запорізької області скасовано та передано справу до суду апеляційної інстанції для вирішення заяви [PERSON] про розподіл судових витрат. В Ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.08.2015 року зазначено, що апеляційним судом не надано належної оцінки тим обставинам, що судовий збір стягнуто з [PERSON] рішенням суду першої інстанції, яке набрало законної сили та вже виконано. При цьому остання зверталася до суду як із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат, так і з позовом про скасування рішення суду в частині стягнення судових витрат. Рішеннями судів усіх інстанцій у задоволенні цих заяв було відмовлено. В даному випадку, постановивши ухвалу про компенсацію сплаченої за рішенням суду суми судового збору апеляційний суд фактично допустив позапроцесуальну зміну рішення по суті. В подальшому ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 жовтня 2015 року у задоволенні заяви [PERSON] про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат відмовлено. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 23.05.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18.08.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2014 року [PERSON] було відмовлено у прийнятті позову до [PERSON], треті особи ЦДЗК, ВАТ Мелітопольгаз», КП Водоканал, приватний нотаріус [PERSON] про скасування рішення суду в частині стягнення судових витрат. Як розяснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у тому разі, коли питання про судові витрати не було вирішено при ухваленні рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до п. 4 ч.1 ст. 220 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 20.11.2012 року набрало чинності, є обовязковим для виконання у відповідності до вимог ст. 14 ЦПК України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed