Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Крижопільського районного суду Вінницької області з позовом до Приватного акціонерного товариства Продовольча компанія «Поділля» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом відповідача № 490 - К від 27.03.2020 її було прийнято на роботу в Приватне акціонерне товариства Продовольча компанія «Поділля» в агрономічну службу Заболотне оператором відеозапису на час виконання певної роботи, тобто за строковим трудовим договором. Наказом відповідача від 01 червня 2020 року «Про переміщення» її переміщено по роботі з підрозділу Агрономічна служба Заболотне в підрозділ Служби економічної безпеки Заболотне, на посаду оператор відеозапису без зміни умов праці та посадових обов`язків. У період з 12.06.2020 по 19.06.2020 перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АДФ № 467591 та висновком ЛКК № 3 від 19.06.2020. Також, з 26.06.2020 по 08.07.2020 знову перебувала на лікарняному у Крижопільському районному медичному центрі первинної медико - санітарної допомоги (листок непрацездатності серії АДФ № 467629). Згідно з листком непрацездатності серії АДФ № 568960, виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 9331, листком непрацездатності серії АДФ № 569503 та виписки із медичної карти від 23.07.2020 року, у періоди з 09.07.2020 року по 14.07.2020 та з 15.07.2020 по 23.07.2020 року вона знаходилася на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній клінічній лікарні ім.Пирогова у місті Вінниці. Перебуваючи на лікарняному, вона дізналася, що наказом керівника ПрАТ «ПК «Поділля» № 890-К від 25 червня 2020 року її звільнено з роботи 26 червня 2020 року у зв`язку з закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. У зв`язку з цим, вона звернулася до Крижопільського районного суду Вінницької області з позовом до відповідача про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вважаючи наказ про звільнення № 890-К від 25 червня 2020 року незаконним з тих підстав, що її було звільнено у період її тимчасової непрацездатності та станом на 26 червня 2020 року строк трудового договору не закінчився. Під час розгляду справи у судовому засіданні представник ПрАТ «ПК «Поділля» надав суду наказ № 1053/1-К від 24.07.2020 року про скасування наказу про звільнення № 890-К від 25 червня 2020 року, пояснивши, що дізнавшись про її тимчасову непрацездатність у день звільнення 26.06.2020 року, відповідач поновив її на роботі (підстава: лікарняний лист серія АДФ № 467629 від 26.06.2020). У період з 24.07.2020 року по 06.11.2020 року вона продовжувала лікування, що підтверджується листками непрацездатності серії АДФ № 708404 (з 24.07.2020 по 31.08.2020), № 708616 (з 01.09.2020 по 18.09.2020), № 491673 (з 19.09.2020 по 02.10.2020), № 483747 (з 05.10.2020 по 13.10.2020), копією електронного направлення № 7592-4712-4049-0510 від 13.10.2020, довідкою її сімейного лікаря Крижопільської ОЛІЛ від 10.11.2020 року про знаходження на амбулаторному лікуванні 15.10.2020 року та 16.10.2020 року, копією електронного направлення № 6625-2781-2352-3528 від 19.10.2020, копією довідки лабораторії КНП «Крижопільська ОЛІЛ» про аналіз крові № 1239 від 19.10.2020 року, копією санаторно-курортної карти від 19.10.2020 року, випискою із медичної карти про перебування в стаціонарі з 20.10.2020 по 06.11.2020 року, листком непрацездатності серії АДФ № 590605 (з 20.10.2020 по 06.11.2020). 09 листопада 2020 року після закінчення лікування вона з`явилася на роботу, а з 12.11.2020 по 02.12.2020 року перебувала у щорічній відпустці. 03 грудня 2020 року після перебування у відпустці вона вийшла на роботу, однак, їй було повідомлено, що готується наказ про її звільнення з 04 грудня 2020 року. 04 грудня 2020 року наказом відповідача № 1506-К від 03.12.2020 року її звільнено з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. Вважає, що наказ № 1506-К від 03.12.2020 року про її звільнення є незаконним, оскільки трудовий договір, який відповідач уклав з нею 27 березня 2020 року, є безстроковим, оскільки щороку, починаючи з 2015 року, вона укладала такі договори, що вказує на безстроковий характер трудових відносин. Вважає, що її звільнено незаконно з порушенням норм трудового законодавства її конституційного права на працю, гарантованого ст.. 43 Конституції України, оскільки строк трудового договору не закінчився, а також просила виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою судді від 05 січня 2021 року було відкрито провадження у вищевказаній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26.01.2021 від представника відповідача ПрАТ ПК «Поділля» надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого вважає, що підстав для задоволення позову немає, виходячи з наступного. На підставі заяви [PERSON] від 27.03.2020 року про прийняття на роботу наказом № 490-К від 27.03. 2020 року позивач прийнятий на посаду оператора відеозапису на період весняно - осінніх польових робіт в агрономічну службу Заболотне Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» з 28.03.2020 на час виконання певної роботи. Наказом № КП-Р4002614 позивача переміщено із підрозділу Агрономічна служба Заболотне в підрозділ Служба економічної безпеки Заболотне без зміни умов праці та посадових обов`язків. Службовою розпискою від 02.12.2020 керуючий сільськогосподарською дільницею «Заболотне», на якій працювала позивач та який був її безпосереднім керівником, повідомив директора ПрАТ «ПК Поділля», що у зв`язку із завершенням виконання робіт, необхідно припинити строкові трудові договори, що були укладенні на період весняно - осінні польові роботи у 2020 році з трьома працівниками, серед них була і позивач. Зазначені працівники займали ананалогічні посади(оператори відеозапису), та з якими так само як із позивачем, було укладено строкові трудові договори на час виконання певної роботи в березні 2020 року. У зв`язку із цим наказом директора ПрАТ «ПК Поділля» 03.12.2020 було видано наказ № 1506-К про припинення трудового договору з [PERSON] на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. З даним наказом позивач ознайомлена, про що свідчить її підпис. Відповідно до відомостей про нарахування коштів № 265 від 04.12.2020 та платіжного доручення №265/1 від 04.12.2020 позивачу виплачено всі кошти, що підлягали сплаті в день її звільнення. Також, зазначає, що жодного трудового договору після договору від 27.03.2020 між сторонами не укладався та до нього не вносились зміни в частині строку дії, то його не можна вважати переукладеним. Відтак, відступні підстави вважати цей договір таким, що укладений на невизначений строк. Ухвалою суду від 29 березня 2021 року було залишено позовну вимогу позивача про стягнення моральної шкоди, без розгляду. Представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити із підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 233 КЗпПУ України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно із статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У ст. 23 КЗпП України зазначено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 (зі змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що згідно зі статтею 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Частиною другою статті 39-1 КЗпП України встановлено, що трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23 КЗпП України. Підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України). Укладення строкового трудового договору можливе за погодженням сторін, без згоди працівника укладення такого договору є неможливим. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 27.03.2020 написала заяву директору ПрАТ «ПК «Поділля» про прийняття на роботу оператором відеозапису на період весняно - осінніх польових робіт з 28.03.2020 (а.с.20). На підставі наказу № 490 - К від 27.03.2020 позивача було прийнято на роботу на посаду оператора відеозапису в агрономічну службу Заболотне Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» з 28.07.2020 на час виконання певної роботи (а.с. 19). Наказом № КП - Р4002614 від 01 червня 2020 року [PERSON] було переміщено із підрозділу Агрономічна служба Заболотне в підрозділ Служба економічної безпеки Заболотне без зміни умов праці та посадових обов`язків (а.с. 21). Згідно наказу № 890 - К від 26.06.2020 [PERSON] було звільнено з роботи у зв`язку з закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 22). Наказом № 1053/1 - К від 24.07.2020 було скасовано наказ № 890 - К від 25.06.2020 про припинення трудового договору з [PERSON] (а.с.23). Згідно наказу № 1506 - К від 04.12.2020 [PERSON] було звільнено з роботи у зв`язку з закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 24). Вимога позивача про визнання трудового договору від 27 березня 2020 року безстроковим не підлягає задоволенню, оскільки трудовий договір, що був укладений до настання певної події вважається укладеним на певний строк, а настання обумовленої події є підставою для припинення такого трудового договору (правова позиція ВС в справі№522/7888/16-ц); переукладення трудового договору чи продовження його чинності декілька разів не передбачає набуття ним характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк, а отже виключає застосування частини другої ст.39-1 КЗпП України (правова позиція ВС в справі №297/1656/17); при укладенні спірного договору позивач виявила своє воєвиявлення щодо строковості дії договору (виконання певної роботи), а тому припинення трудового договору не вимагає додаткової заяви на припинення такого договору від працівника (правова позиція ВС у справі №607/18957/18). Отже, між позивачем та відповідачем було укладено строковий трудовий договір, строк якого закінчувався по завершенню весняно-осінніх польових робіт. Надавши згоду на призначення на посаду на зазначений у заяві строк, позивач мав усвідомлювати, що вона виконуватиме такі обов`язки тимчасово, а відтак може бути звільнена від їх виконання на підставі наказу уповноваженого органу управління підприємством. Оскільки, позивач звільнена у зв`язку із закінченням строкового трудового договору, відповідно до вимог законодавства, відсутні підстави для її поновлення. Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про порушення зазначених гарантій, застосовуваних під час реалізації процедури звільнення працівника та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Оскільки суд вважає звільнення позивача таким що відповідає вимогам трудового законодавства, то не знаходить і підстав для задоволення вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до Приватного акціонерного товариства Продовольча компанія «Поділля» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом в задоволені позову було відмовлено, то оплата на витрати на професійну правничу допомогу покладається на позивача [PERSON] . На підставі ст. ст. 21, 23, 36, 233, 235 КЗпП України,

Outcome: dismissed