Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову вказує, що 22.09.2015 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого вона передала відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 171310 грн., що є еквівалентом 7400 дол. США., а останній отримав їх та зобовязався повернути до 05.12.2015 року разом із сумою відсотків у розмірі 600 дол. США за наступним графіком: 05.10.2015 року 3000 дол. США, у тому числі відсотки 200 дол. США; 05.11.2015 року 3000 дол. США, у тому числі відсотки 200 дол. США; 05.12.2015 року 2000 дол. США, у тому числі відсотки 200 дол. США. Однак вказані зобовязання відповідач [PERSON] не виконав, борг не сплатив, заборгованість останнього на день звернення до суду з даним позовом становить 8000 дол. США, що згідно довідки НБУ становить 226232 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти, а Позичальник зобовязується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір є укладеним з моменту передання грошової суми Позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. А тому, просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь борг за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в загальній сумі 226232 грн. та судовий збір по справі. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.09.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, стягнути з відповідача [PERSON] на її користь борг за договором позики в сумі 226232 грн. та судовий збір по справі. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими\~ст. 280-282 ЦПК України,\~за відсутності відповідача [PERSON], повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не зявився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди позивачки та її представника щодо такого порядку розгляду справи. \~\~\~\~ Суд, заслухавши пояснення позивачки [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 22.09.2015 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Договір позики, відповідно до умов якого позивачка передала у власність відповідачу, а останній отримав грошові кошти в сумі 171310 грн., що є еквівалентом 7400 дол. США та зобовязався повернути до 05.12.2015 року разом із сумою відсотків у розмірі 600 дол. США за наступним графіком: 05.10.2015 року 3000 дол. США, у тому числі відсотки 200 дол. США; 05.11.2015 року 3000 дол. США, у тому числі відсотки 200 дол. США; 05.12.2015 року 2000 дол. США, у тому числі відсотки 200 дол. США. Вказаний факт підтверджується нотаріально посвідченою заявою (розпискою) [PERSON] від 22.09.2015 року (а.с. 4). Строк повернення коштів закінчився 05.12.2015 року, однак борг позивачці [PERSON] відповідачем [PERSON] не повернутий та разом із відсотками складає 8000 дол. США. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти, а Позичальник зобовязується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір є укладеним з моменту передання грошової суми Позичальнику. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Оскільки в судовому засіданні обєктивно встановлено, що відповідачем [PERSON] зобовязання перед позивачкою [PERSON] не виконані, в звязку з чим його борг за Договором позики від 22.09.2015 року разом із відсотками становить 8000 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28.12.2018 року становить 218142 грн. 30 коп., суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки боргу за Договором позики від 22.09.2015 року в загальній сумі 218142 грн. Разом з тим, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення з останнього на її користь інфляційних, в звязку з їх безпідставністю, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні). В даному випадку зобовязання відповідача [PERSON] визначені в іноземній валюті, а саме в доларах США, тому інфляційні втрати на існуючу заборгованість не нараховуються і відповідно заявлені позивачкою [PERSON] вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 2181 грн. 42 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial