Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], в якому просить визначити місце проживання їхніх спільних дітей - [PERSON], 2009 р. народження, та [PERSON], 2006 р. народження, з нею за адресою: [ADDRESS], та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх доньок в розмірі 50 відсотків одержаних доходів щомісячно, починаючи з дати подання заяви і до повноліття дітей. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 29.10.2005 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому в них народилося двоє доньок - [PERSON]та [PERSON], шлюб розірвано в судовому порядку 23.08.2012 року. Заочним рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 07.12.2012 року визначено місце проживання дітей з батьком по [ADDRESS]. Дане рішення нею не оскаржувалось у зв'язку із тривалою хворобою, набрало законної сили і було виконано в примусовому порядку в серпні 2013 року. Зазначила, що у зв'язку із встановленням нових фактів проживання її неповнолітніх доньок із батьком за вказаною адресою разом із його співмешканкою і двома її дітьми протилежної статі, вважає що подальше спільне проживання їх з батьком є неможливим, а вона має стабільний дохід, може приділяти більше часу вихованню дітей, проживає у власному будинку, де створені всі умови для дітей, тому просить визначити їх місце проживання з нею. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, який просять задовольнити. При цьому доповнили, що твердження відповідача про ніби-то її аморальну поведінку, неналежне піклування про дітей та їхнє здоров'я не відповідають дійсності та спростовуються наданими суду доказами. Зазначили, що в задоволенні заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 07.12.2012 року було відмовлено, оскаржити прийняте рішення [PERSON] не могла, оскільки довгий час хворіла. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили, зазначивши, що рішенням суду від 07.12.2012 року вже визначено місце проживання дітей сторін із батьком. [PERSON], після залишення без задоволення її заяви про перегляд вказаного заочного рішення, до цього часу не скористалась правом на апеляційне оскарження такого в загальному порядку. [PERSON] належним чином виконує свої батьківські обов'язки, доглядає і піклується про дітей, забезпечує їх усім необхідним, приймає активну участь у навчально-виховному процесі дочок, що підтверджується актами і висновками компетентних органів. Вважають посилання позивача на проживання в одному будинку разом із [PERSON] і його доньками громадянської дружини [PERSON] з двома дітьми, як на підставу для зміни місця проживання дітей, необгрунтованим, оскільки доньки відповідача мають в будинку по [ADDRESS] окрему кімнату, а сини [PERSON] - свою кімнату, окрім цього у обох дівчат склались теплі стосунки із [PERSON] Натомість, [PERSON], з того часу, як обидві доньки проживають з батьком, дуже рідко навідувала дітей, всього близько п'яти разів, під час побачень з дітьми влаштовувала скандали. Зауважили, що твердження позивача про те, що вона не має можливості бачитися з дітьми не відповідають дійсності, оскільки їй не чинять перешкод у побаченнях з ними, вона не зверталася в органи опіки та піклування чи до суду про визначення способів участі у вихованні дітей. Відмітили також, що позивач не зможе належно забезпечити дітям умови проживання, оскільки будинок, в якому вона проживає, не належить ні їй, ні її матері, а інші особі - [PERSON] Щодо будинку існує спір, на нього ухвалою суду накладено арешт, а іншого житла у [PERSON] немає. Просять в позові відмовити. Представник третьої особи - служби у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації Львівської області в судовому засіданні проти позову заперечила, посилаючись на безпідставність такого. Виходячи з інтересів дітей, для захисту їх прав, вважає за необхідне залишити їх місце проживання із батьком, як це визначено рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 07.12.2012 року. Представник третьої особи - служби у справах дітей Перемишлянської районної державної адміністрації Львівської області в судовому засіданні позов підтримала, зазначивши, що рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 07.12.2012 року приймалося без участі їх органу, з таким вони не згідні, оскільки вважають, що підстав для відібрання дітей у матері не було і немає. Просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представників третіх осіб, а також показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] з 29.10.2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.12), який розірвано рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 23.08.2012 року (а.с.10). В шлюбі в них народилося двоє доньок - [PERSON], [INFO] (а.с.13), та [PERSON], [INFO] (а.с.14). Заочним рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 07.12.2012 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей та припинення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей позов задоволено і визначено місце проживання неповнолітніх доньок сторінразом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-19), припинено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей. Згідно ухвали Перемишлянського районного суду Львівської області від 07.03.2013 року заяву [PERSON] про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення. Рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили. Згідно даного рішення, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] неналежним чином піклується про своїх дітей, не займається їх вихованням, своєю поведінкою та ставленням травмує психіку дітей. Старша дитина [PERSON] постійно проживає з батьком, а молодшу доньку [PERSON] відповідачка періодично забирає до себе, залишає її без нагляду, висловлюється в її присутності нецензурними словами, за місцем проживання створила неналежні та антисанітарні умови для проживання, не піклується про здоров'я дітей, не забезпечує їх матеріально. Зі змісту ч.3 ст.61 ЦПК України вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Із довідки про склад сім'ї, виданої Куровицькою сільською радою Золочівського району Львівської області, вбачається, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають разом з батьком за адресою: [ADDRESS] (а.с.128). Даний будинок належить на праві власності матері відповідача - [PERSON] (а.с. 130). Також сім'ї [PERSON] належить однокімнатна квартира по [ADDRESS] (а.с.132). Як встановлено, у будинку в с.Куровичі разом із [PERSON] також проживає його громадянська дружина [PERSON] із двома своїми дітьми: [PERSON], [INFO], і [PERSON], 2009 р. народження. З матеріалів справи, а саме: акту обстеження матеріально-побутових умов №65 від 29.01.2014 року та акту обстеження матеріально-побутових умов № 61 від 12.09.2014 року, складених комісією Куровицької сільської ради Золочівського району Львівської області (а.с.26, 124), листа-відповіді Золочівського районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді Золочівської районної державної адміністрації Львівської області від 16.09.2014 року №396 (а.с.123), вбачається, що в будинку [ADDRESS], де проживають неповнолітні діти [PERSON], є всі необхідні умови для проживання і виховання дітей, санітарно-гігієнічні норми проживання не порушуються, прояви насильства та жорстокості з дітьми в сім'ї відсутні. Діти доглянуті, батько належним чином їх виховує, забезпечує усім необхідним. Дівчатка добре спілкуються з громадянською дружиною [PERSON] - [PERSON] і її дітьми, вони знаходять між собою контакт, проводять разом багато вільного часу, між ними склались гарні відносини. В будинку відведено окремі кімнати для навчання і відпочинку дівчат і хлопців. Згідно довідки-характеристики, виданої виконкомом Куровицької сільської ради Золочівського району Львівської області № 411 від 10.07.2014 року (а.с.135), характеристики №64 від 10.07.2014 року (а.с.134) і довідки №284 від 28.03.2014 року (а.с.133), виданих ремонтно-будівельним управлінням філії «Магістральні нафтопроводи «Дружба» ПАТ «Укртранснафта», [PERSON] працює на посаді столяра дільниці №4 Куровичі з 01.12.1999 року по даний час, за місцем проживання та праці характеризується позитивно, відповідально ставиться до роботи, не порушував трудової дисципліни, користується повагою у колег та односельців, хороший батько та сім'янин. Також із характеристики наданої Куровицькою сільською радою Золочівського району Львівської області №417 від 14.07.2014 року (а.с.136) довідки-характеристики виданої виконкомом Куровицької сільської ради Золочівського району Львівської області №412 від 10.07.2014 року (а.с.137) вбачається, що [PERSON] працює машиністом з прання білизни та підсобним робітником в ДНЗ «Колосок» із 2013 року, за час роботи зарекомендувала себе з хорошої сторони, відповідальний працівник, користується повагою в односельців, хороша дружина та матір. Відтак, в судовому засіданні не встановлено обставин, які б вказували на те, що [PERSON] має негативний вплив чи погано відноситься до дітей [PERSON] Таким чином, покликання позивача на те, що проживання в одному помешканні із дітьми чужої жінки із своїми двома дітьми має негативні наслідки, не знайшло свого підтвердження і не береться судом до уваги. Згідно характеристик від 27.03.2014 року і 10.09.2014 року Куровицької ЗОШ І-ІІІ ступенів на ученицю [PERSON] і характеристики [PERSON] від 11.09.2014 року, наданої Куровицькою сільською радою Золочівського району Львівської області, постійний догляд за дітьми здійснює їхній батько - [PERSON], який приймає активну участь у навчально-виховному процесі доньок, цікавиться їхнім життям, а співмешканка батька дуже уважна до доньки [PERSON], турбується про моральний та фізичний розвиток дівчинки, виявляє любов, турботу, доброту та почуття материнства, сама дівчинка горнеться до неї, як до матері. Крім цього зазначено, що рідна матір дітей не цікавиться життям доньок, коли приходила до молодшої доньки в садок, то дівчинка дуже налякалася, тікала до вихователів та просила щоб її не віддали матері, в старшої доньки була в школі ще на останньому дзвінку, коли дівчинка закінчила перший клас, при цьому, маючи телефон класовода, мати ніколи не цікавилась навчанням дитини (а.с.120-122, 139). Наведене підтверджується також показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], які, окрім іншого, ствердили про покращення стану здоров'я дітей з часу постійного проживання з батьком. В судовому засіданні були допитані також свідки [PERSON] та [PERSON], які показали, що [PERSON] декілька разів хотіла побачитися з дітьми, однак батько чинив перешкоди, не давав бачитися з доньками. На це ж покликається і позивач. Проте, такі обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, такі доводи позивача спростовуються сукупністю доказів по справі, зокрема, показаннями інших свідків і даними досліджених судом документів, відеозаписом побачення [PERSON] з дітьми, демонстрованим в судовому засіданні. [PERSON] не зверталась в компетентні органи про те, що їй чиняться перешкоди в спілкуванні, не зверталася також в органи опіки та піклування чи до суду про визначення способів участі у вихованні дітей. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.08.2014 року (а.с.111-112), будинок за адресою: [ADDRESS], де проживає [PERSON], належить [PERSON], а не матері позивача [PERSON] Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 17.12.2009 року в порядку забезпечення позову у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] накладено заборону на відчуження вказаного будинку (а.с.85). Як вбачається із висновку комісії Золочівської районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини від 26.09.2014 року № 1, затвердженого розпорядженням голови Золочівської районної державної адміністрації від 29.09.2014 року №330, рекомендовано визначити подальше місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] за місцем проживання батька [PERSON] в с.Куровичі Золочівського району Львівської області (а.с.119). Даний висновок приймається судом до уваги, оскільки такий є обгрунтованим, прийнятий з врахуванням належних документів про життя, побут, навчання і виховання неповнолітніх дітей сторін, зібраних за тривай період часу. Між тим, висновок про можливість проживання малолітніх дітей із матір'ю [PERSON], представлений службою в справах дітей Перемишлянської районної державної адміністрації Львівської області (а.с.126), містить лише загальні дані, в такому відсутні конкретизовані і актуальні на час надання висновку відомості, що свідчить про негрунтовність такого висновку, формальний підхід до вирішення даного питання. Згідно ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч.1, 2 ст.161 СК України у разі якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має постійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зі змісту ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що відповідач не заперечує проти спілкування дітей з матір'ю. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо наявні обставини, за яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про визначення місця проживання дітей разом з матір'ю є необгрутнованою. Таким чином, немає також підстав для задоволення наступної, похідної вимоги позивача про стягнення із відповідача на її користь аліментів на утримання дітей, оскільки діти залишаються проживати із батьком. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено підставність та обґрунтованість своїх позовних вимог, відтак у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed