Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до Казанківської селищної ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 03 вересня 1990 року помер її батько [PERSON], [INFO], який до своєї смерті був зареєстрований за адресою: [INFO] (Дахнова), 71. За свого життя її батько [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Казанківської державної нотаріальної контори 19 липня 1988 року за реєстровим № 629, за яким житловий будинок, який знаходиться за адресою: Миколаївська область, Казанківський район, смт. Казанка, вул. Соборна (колишня назва Дахнова), 71, заповів своєму сину її рідному брату [PERSON], який в подальшому спадщину за заповітом не прийняв, у встановлений законодавством строк заяву про прийняття спадщини не подав, у фактичне володіння спадковим майном не вступив, разом із спадкодавцем не проживав та не був зареєстрований та помер 06 серпня 1997 року. Спадщину після смерті батька [PERSON] прийняла позивач, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, спланувавши при цьому всі необхідні платежі стосовно спадкового майна. До спадкового майна її покійного батька [PERSON] за заявою позивача в Казанківській державній нотаріальній конторі Миколаївської області було заведено спадкову справу за № 51/1990. Звернувшись до Казанківської державної нотаріальної контори Миколаївської області за оформленням спадщини на житловий будинок який розташований за адресою: Миколаївська область, Казанківський район, смт. Казанка, вул. Соборна (колишня назва Дахнова), 71, позивачу було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 420/02-31 від 21.11.2017 року через те, що правовстановлюючий документ на даний житловий будинок свідоцтво на право власності на жилий будинок видане виконкомом Казанківської селищної ради Миколаївської області 07 квітня 1998 року на підставі рішення виконкому Казанківської селищної ради Миколаївської області від 23 березня 1998 року № 26 тобто після смерті спадкодавця [PERSON], який помер 03 вересня 1990 року. Також позивач зазначила, що право власності на житловий будинок за адресою: Миколаївська область, Казанківський район, смт. Казанка, вул. Дахнова, № 69, її батько набув 17.07.1975 року, проте у звязку із зміною нумерації будинків, - будинку № 69 присвоєно номер № 71 та видано нове свідоцтво на право власності на жилий будинок 23.03.1998 року, тобто, після смерті її батька [PERSON] Враховуючи відмову\~нотаріуса в\~оформленні спадкових\~прав на\~майно та\~неможливість вирішення\~даного питання\~в адміністративному\~порядку,\~позивач просить\~визнатиза нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Миколаївська область, Казанківський район, смт. Казанка, вул. Соборна, 71, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 03 вересня 1990 року. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 05 червня 2018 року, відкрито провадження по справі. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 26 червня 2018 року, витребувано у Казанківській державній нотаріальній конторі Миколаївської області належним чином завірену копію спадкової справи за № 51/1999 яка заведена після смерті [PERSON], який помер 03 вересня 1990 року, та з архіву Казанківського районного суду Миколаївської області матеріали цивільної справи № 2-508 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на жилий будинок. Казанківською державною нотаріальною конторою Миколаївської області надано копію спадкової справи за № 51/1999 яка заведена після смерті [PERSON], який помер 03 вересня 1990 року та копію спадкової справи за № 270/1997 яка заведена після смерті [PERSON]. З архіву Казанківського районного суду Миколаївської області матеріали цивільної справи № 2-508 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на жилий будинок. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, з якої вбачається, що у звязку з визнанням позову відповідачем, позивач просить суд ухвалити рішення по справі та не проводити підготовче судове засідання. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте 25.06.2018 року звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає та проти задоволення вимог визначених в позовній заяві не заперечує та просить розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч.3\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частинами 3 та 4\~ст.200 ЦПК України\~визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206,\~207\~ЦПК України. Згідно ч.4\~ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчивши матеріали справи, враховуючи те, що визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а у підготовчому судовому засіданні, у відповідності до вимог ст.189 ЦПК України, виконано завдання підготовчого провадження, суд вважає за можливе прийняти рішення за результатами проведення підготовчого провадження на підставі наявних у справі матеріалів. Так, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є рідною донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯК № 016020 від 27.09.1955 року. [PERSON], внаслідок укладання шлюбу з [PERSON], змінила прізвище на «Гальченко», що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії 1-ФП № 283857 від 10.05.1975 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії ІІ-ФП № 261792 від 06.09.1990 року, [PERSON], помер 03.09.1990 року. Як вбачається з заповіту від 19.07.1988 року, посвідченого державним нотаріусом Казанківської державної нотаріальної контори [PERSON], який міститься в матеріалах спадкової справи № 270/1997, [PERSON] на випадок своєї смерті належний йому на праві особистої власності жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в смт. Казанка по вул. Дахнова, 69, заповів своєму сину [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ФП № 252919, [PERSON] помер 06.08.1997 року. Згідно розпорядження Казанківської селищної ради від 19.02.2016 року № 17-р-осн «Про перейменування вулиць в смт. Казанка», вулицю Дахнова було перейменовано в вулицю Соборна. Відповідно до копії спадкової справи № 51/1990, [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON], з якої вбачається що фактично вона прийняла спадщину за законом після смерті свого батька, враховуючи той факт що її рідний брат, спадкоємець за заповітом [PERSON] спадщину не прийняв, оскільки помер 06.08.1997 року. Постановою завідувача Казанківської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 21.11.2017 року № 420/02-31, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: Миколаївська область, Казанківський район, смт. Казанка, вул. Соборна (колишня Дахнова), будинок № 71, після смерті [PERSON], який помер 03.09.1990 року, оскільки свідоцтво на право власності на жилий будинок, виданий виконкомом Казанківської селищної ради Миколаївської області 07 квітня 1998 року на підставі рішення виконкому Казанківської селищної ради Миколаївської області від 23 березня 1998 року, тобто вже після смерті спадкодавця [PERSON]. Судом також встановлено, що [PERSON] відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, яке видано 17.07.1975 року, на підставі рішення виконкому Казанківської селищної ради № 14 від 16.07.1975 року, належав в цілому жилий будинок з належними йому будівлями та спорудами, який розташований в смт. Казанка по вул. Дахнова, 69, що підтверджується матеріалами цивільної справи № 2-508/2000. Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 03.11.2000 року, яке набрало законної сили 20.12.2000 року по цивільній справі № 2-508/2000 встановлено, що згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 17.07.1975 року, [PERSON] мав у власності жилий будинок № 69 по вул. Дахнова в смт. Казанка. В подальшому у звязку із зміною нумерації будинків по вул. Дахнова, будинку № 69 присвоєно № 71, що підтверджується довідкою-характеристикою, виданої БТІ 27.07.2000 року та видано нове свідоцтво на право власності на жилий будинок 23.03.1998 року. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч.1 та 2\~ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Статтею 1216 ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ч.2\~ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, особи мають право на спадкування за законом. У відповідності до ч.ч.1-3, 5\~ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Статтею 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що спадкодавець [PERSON] набув права власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями - 17.07.1975 року, а нове свідоцтво на право власності на жилий будинок від 23.03.1998 року, було видано у звязку із зміною нумерації будинків по вул. Дахнова - з № 69 на № 71. Оскільки нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі спадкоємцю [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, тому існують обєктивні перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Таким чином, визнання за спадкоємцем [PERSON] права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту її прав, та враховуючи факт визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved