Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому посилається на те, що вона та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Однак, відповідач [PERSON] матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина не надає, хоча має офіційний дохід, оскільки працює старшим викладачем у Навчальному центрі фахівців морського транспорту, завідувачем кафедри ІПО МРТ ОНМА. У зв'язку з чим, [PERSON] просить суд стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх його видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 січня 2014 року та до досягнення сином повноліття. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти у розмірі 5.000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати. Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що він ніколи не ухилявся від своїх батьківських обов'язків по відношенню свого неповнолітнього сина, однак незважаючи на це [PERSON] звертається до суду з позовом про стягнення з нього аліментів, який обґрунтований тим, що після розірвання шлюбу він припинив надавати матеріальну допомогу на сім'ю та утримання дитини і фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Незаконне звинувачення [PERSON] у невиконанні [PERSON] батьківських обов'язків відносно неповнолітнього сина, призвело до погіршення нормальних життєвих та ділових зв'язків останнього, порушення відносин з оточуючими людьми. Тому [PERSON] вважає, що пред'явлений [PERSON] до нього позов принижує його честь та гідність, оскільки вказаний позов ґрунтується на припущеннях та на фактах, які не відповідають дійсності. Крім того, [PERSON] надав суду заперечення проти первісного позову [PERSON], в якому посилається на те, що його син - [PERSON], [INFO], відвідує спортивну секцію, на яку він його постійно відвозить та забирає, постійно оплачує його транспортні витрати, витрати на харчування, шкільні витрати. Кожного дня відвозить дитину з дому до школи та забирає, в межах своєї можливості надає [PERSON] гроші на нормальне харчування та утримання дитини, купує необхідні, також спортивні речі. Також зазначає, що [PERSON] у своєму позову просить суд стягувати аліменти з 01 січня 2014 року, хоча звернулась до суду лише 02 квітня 2014 року, а згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі вищевикладеного, [PERSON] просить суд відмовити [PERSON] у задоволені позовних вимог за необґрунтованістю та безпідставністю. У судовому засіданні позивачка [PERSON] первісній позов підтримала та просила суд його задовольнити з підстав, викладених у позові. Зустрічний позов [PERSON] не визнала та просила суд залишити його без задоволення. При цьому пояснила, що [PERSON] надав гроші на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], однак у неналежному розмірі, а саме в сумі 1.000 гривень. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову, посилаючись на те, що ніколи він не ухилявся від своїх батьківських обов'язків по відношенню свого неповнолітнього сина та постійно надав, надає і буде надати своєму сину будь-яку, в тому числі й грошову допомогу. Зустрічний позов підтримали та просили суд його задовольнити у повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] слід залишити без задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Однак, [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON] та повністю знаходяться на її утримані. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч. 2 ст. 183 СК України). Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (або в твердій грошовій сумі) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, що вбачається з ч. 1 ст. 191 СК України. Отже, з огляду на зазначене, судом встановлено, що відповідач [PERSON] працездатний та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], розмір якої визначає суд, а саме у розмірі 1/4 частини з усіх його видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 квітня 2014 року до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] року. В іншій частині слід відмовити за безпідставністю. При цьому, суд критично ставиться до тверджень відповідача [PERSON] та його представника відносно того, що [PERSON] надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина та ніколи не ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, так як кошти які [PERSON] витрачав на відвідування його сином спортивної секції, на яку він постійно відвозить та забирає, транспортні витрати, витрати на харчування, шкільні витрати, а також кошти які [PERSON] постійно переводить на р/р [NUMBER] в ПАТ КБ «ПриватБанк», вказаний рахунок відкрито на ім'я [PERSON], [INFO], оскільки всі ці витрати оскільки витрати є додатковими витратами на дитину. Чинним законодавством передбачено, що аліменти на утримання неповнолітньої дитини надаються тому із батьків, з ким вона проживає тим, хто проживає окремо від дитини. В даному випадку неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю та повністю знаходиться на її утриманні, але батько дитини [PERSON], як було встановлено у судовому засіданні та відображено в запереченнях на первісний позов, надає [PERSON] гроші на нормальне харчування та утримання дитини в межах своєї можливості. Оскільки [PERSON] здоровий, працює старшим викладачем у Навчальному центрі фахівців морського транспорту, завідувачем кафедри ІПО МРТ ОНМА, тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З огляду на вищевказане, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги зустрічного позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 5.000 гривень є безпідставними, оскільки позовна заява [PERSON] не містить інформацію, яка б принижувала його честь та гідність, так як доведено суду, що [PERSON] не надав їй матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що судовий збір слід стягнути з відповідача [PERSON]. Таким чином, з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок. Отже, з огляду на вищевказане, суд дійшов до висновку, що первісний позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] є недоведеним, який слід залишити без задоволення за безпідставністю.

Outcome: partial