Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Московського райсуду м. Харкова з позовом до ТОВ «ОТП Факторінг Україна», Приватного нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], в якому просить визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В ході судового розгляду представник позивача позов підтримав, в обґрунтування вказала наступне.03 жовтня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ « ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-702/1165/2008. В забезпечення зазначеного кредитного договору між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» 03 жовтня 2008 року було укладено договір іпотеки № РML-702/1165/2008, предметом якої стала квартира [ADDRESS]. Позивач посилається на порушення ЗУ «Про Іпотеку», ЗУ «Про нотаріат», зокрема про відсутність вимоги, відсутність безспірності суми заборгованості порушення строку за який проводиться стягнення та інше. Просить суд визнати виконавчий напис № 8053, виданий 18.11.2013 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS], яка належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.04.1995 року, недійсним та таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав вказаних в ньому. Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Відповідач Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце та час слухання справи була повідомлена належним чином, надала до суду заперечення, в яких просила відмовити в задоволені позову з підстав вказаних в них. Представник третьої особи Московського відділу ДВС ХМУЮ у судове засідання не з'явилися, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином. Судом встановлено, що 18.11.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис №8053, яким звернуто стягнення на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.04.1995 року [PERSON], яка є майновим поручителем [PERSON], в рахунок задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № МL-702\\1165\\2008 від 03.10.2008 року у розмірі: - залишок заборгованості за кредитом - 70055,16 дол.США; - сума заборгованості по відсоткам - 6588,71 дол.США; Згідно п.6.3 Договору іпотеки Іпотекодержатель має право звернутися до уповноважених органів за захистом своїх прав у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Так, у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне з'явлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне з'явлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно іпотекодержателю (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. ст. 3, 4 ЦПК України). Статтею 32 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Частиною 4 пункту 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником , якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Зверненню ТОВ « ОТП Факторинг України» до нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, перебувало направлення [PERSON] та [PERSON] досудових вимог від 25.07.2013 року, що спростовує посилання [PERSON] про не направлення їй такої вимоги як на одну з підстав заявленого позову. В своєму позові позивач зазначала, що на її думку, сума заборгованості, що вказана приватним нотаріусом у виконавчому написі не являється безспірною та не відповідає дійсній заборгованості позивача перед відповідачем, а від так виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Але з таким висновком не погоджується суд, виходячи з наступного. Порядок вчинення виконавчих написів визначається положеннями ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (з відповідними змінами), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 (тут і надалі Інструкція в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису), відповідно до яких, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості і для одержання виконавчого напису подаються документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання, Законом України «Про іпотеку», а також постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 282 Інструкції, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно пункту 284 Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Тобто, вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. З матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис вчинено нотаріусом на підставі кредитних договорів, договорів іпотеки, які належним чином завірені, довідок про заборгованість за кредитними договорами, що повністю підтверджує заборгованість на підставі якої вчинено виконавчий напис, оскільки кредитні договори ніким не оспорені та не визнані недійсними, а заборгованість по них підтверджується відсутністю факту сплати чергових платежів за графіками, які цими ж договорами і передбачені. Крім того, судом не береться до уваги посилання позивача на той факт, що мало місце дострокове звернення стягнення предмету іпотеки, так як на підставі ст.. 33 Закону України « Про іпотеку» у банка виникло право на звернення на предмет іпотеки у зв'язку з неналежним виконанням кредитного договору та виникненням заборгованості за ним, а не у зв'язку з настанням кінцевого строку виконання зобов'язань. Так відповідно до ст.. 6 Іпотечного договору, право на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає негайно після несплати іпотекодавцем іпотекодержателю будь якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такій строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі. Стосовно тверджень позивача про порушення ст.. 47 Конституції України, то вони спростовуються тим, що у виконавчому написі тільки пропонується здійснити звернення на предмет іпотеки. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню за безпідставністю .

Outcome: dismissed