Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 18.06.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 820; Неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], залишити на проживання з матірю [PERSON]. В судовому засіданні Позивач позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на те, що вона з Відповідачем люди різного характеру та поглядів на життя, у звязку з чим взаємовідносини між ними, як подружжям, припинено, наміру надалі перебувати у шлюбі не доцільно. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу; не заперечив проти залишення після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] на проживання з матірю [PERSON]. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про одруження серії 1-НМ №096095 від 18 червня 2011 року сторони зареєстрували шлюб 18 червня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 820. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серія 1-НМ № 272832 від 19.12.2014 року), та [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серія 1-НМ № 193666 від 28.12.2011 року). ( а.с. 8,9). В ході судового розгляду справи встановлено, що станом на даний час шлюбно-сімейні відносини між сторонами остаточно припинені, у зв'язку з тим, що в сім'ї відбувалися суперечки внаслідок відсутності взаєморозуміння, психологічної несумісності та різного складу характеру Позивача та Відповідача. Сторони зазначили про те, що їхні цінності та погляди на життя суттєво відрізняються. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей». Судом надавався сторонам час для примирення шляхом оголошення перерви в судовому засіданні , однак сторони примирення не досягли та наполягали на розірванні шлюбу. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, миритися вони не бажають, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а збереження шлюбу є недоцільним. З огляду на викладене та з урахуванням положень частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, Суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Сторони дійшли згоди про залишення неповнолітніх дітей на проживати після розірвання шлюбу, тому сина- Єгоршин [PERSON], [INFO], та сина- Єгоршин [PERSON], [INFO] народження, слід залишити на проживання з матірю [PERSON]. На підставі вищенаведеного, до ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved