Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

[PERSON] , звернулася до Біловодського районного суду Луганської області з позовом до Нижньотеплівської сільської ради Станично-Луганського району, треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що [INFO] у с.Нижньотепле Станично-Луганського району Луганської області помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3,97 га га, що знаходиться на території Нижньотеплівської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області. Вказана земельна ділянка була надана у власність [PERSON] рішенням Нижньотеплівської Ради народних депутатів Станично-Луганського району Луганської області від 30 травня 2000 року № 36, із видачею державного акту на право власності на земельну ділянку від 17липня 2002 року серії IV-ЛГ № 062517. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивач 06 листопада 2017 року звернулася до Станично-Луганської державної нотаріальної контори, де отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі того, що спадкоємцем у встановлений законом строк в шість місяців після смерті спадкодавця не було подано заяву про прийняття спадщини, у зв`язку із чим останній вважається таким, що не прийняв спадщину, водночас нотаріусом у вказаній постанові надано рекомендацію звернутися до суду. Позивач зазначає, що причиною пропуску нею строків звернення до нотаріуса стало те, що на момент смерті [PERSON] вона фактично проживала разом із ним та вважала себе такою, що прийняла спадщину. Вказує, що інші спадкоємці за законом, а саме: мати позивача [PERSON] та сестра позивача [PERSON] , які проживають за окремим від спадкодавця адресами, також протягом шести місяців не прийняли спадщину. У зв`язку з наведеним просила суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , - на земельну ділянку площею 3,97 га (державний акт на право власності на земельну ділянку серії IV-ЛГ № 062517, виданий на підставі рішення Нижньотеплівської Ради народних депутатів Станично-Луганського району Луганської області від 30 травня 2000 року № 36, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 496), яка знаходиться на території Нижньотеплівської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області (ділянка № 13). Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою в якій просить розглядати справу за його відсутності. Заперечень проти позову не має, просив задовольнити вимоги позивача в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26 серпня 2014 року, [PERSON] помер [INFO] в с.Нижньотепле Станично-Луганського району Луганської області. Померлий [PERSON] був батьком позивача по справі [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 серпня 1960, виданого Нижньотеплівським ЗАГС с.Н-Тепле Станично-Луганського району, актовий запис №30, на ім`я [PERSON] (дошлюбне прізвище). В подальшому позивачем після укладення шлюбу прізвище було змінено на « [PERSON] », що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 19 жовтня 2017 року № 00018881233, актовий запис №25, а також залишено без змін після розірвання вказаного шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 25 травня 1988 року Станично-Луганським ЗАГС Ворошиловградської області, актовий запис № 20. Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] , виданого 06 травня 1993 року Нижнетепловською сільською радою Станично-Луганського району Луганської області, актовий запис № 3, позивач після укладення шлюбу змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Згідно довідки від 07 листопада 2017 року № 1916, виданої виконавчим комітетом Нижнетеплівської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області, померлий [PERSON] на день смерті був зареєстрований та мешкав за адресою: [ADDRESS] з 27 жовтня 1998 року по 23 серпня 2014 року та на день смерті в т.ч. протягом шести місяців разом з ним за вказаною адресою інші члени родини зареєстровані не були. З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Станично-Луганським РВ УМВС України в Луганській області 09 грудня 1997 року, вбачається що позивач [PERSON] зареєстрована з адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3,97 га га, що знаходиться на території Нижньотеплівської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області, та яка була надана у власність [PERSON] рішенням Нижньотеплівської Ради народних депутатів Станично-Луганського району Луганської області від 30 травня 2000 року № 36, із видачею державного акту на право власності на земельну ділянку від 17липня 2002 року серії IV-ЛГ № 062517 на його ім`я. Згідно довідки № 29-12-0.31-364/2-17 від 01 вересня 2017 року, виданої головним управлінням Держеокадастру у Луганській області нормативно грошова оцінка земельної ділянки (паю), розташованої на території Нижньотеплівської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області, складає 187246,91 грн. Довідкою приватного нотаріуса Станично-Луганського районного нотаріального округу Луганської області Галкіна С.А. № 32/01-16 від 13 березня 2018 року підтверджується, що свідоцтво про право на спадщину після померлого [PERSON] ним не видавалося. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1261 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Галкіна С.А. №110/02-14 від 06 листопада 2017 року, що позивач зверталася до нотаріальної контори з питань оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] , але їй було роз`яснено, що остання вважається такою, що не прийняла спадщину, оскільки на день смерті [PERSON] згідно паспортних даних та довідки сільради вона та померлий проживали на день смерті [PERSON] за різними адресами. Відповідно, було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину та роз`яснено право оскарження вказаної постанови нотаріуса в суді. У силу вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається із матеріалів справи позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не може. Слід врахувати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту та застосовується лише якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У порядку статей 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя ст. 1223 ЦК). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до п. 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту № 296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого в Мінюсті 22 лютого 2012 року за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права. Перевіривши матеріалисправи суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому вони підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved