Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] - її батько, [INFO] померла [PERSON] - її мати, після їх смерті відкрилася спадщина, яку вона прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном. За життя батьки заповіли їй все належне їм майно, склавши заповіти в її користь. Проте звернувшись в Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, вона отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки було виявлено, що відсутній правовстановлюючий документ на належну частку житлового будинку на ім`я спадкодавців та державна реєстрація права власності на житловий будинок, що є перешкодою в оформлені права власності на спадкове майно. Просить суд позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подано заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання призначене на 03.05.2019року не з`явився, в попередніх судових засіданнях позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, однак подано суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Дослідивши та оцінивши докази по справі, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: [INFO] року помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Виконкомом Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 16.01.2007року. За життя [PERSON] 20.04.2000 року склав заповіт, що посвідчений секретарем виконавчого комітету Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та зареєстровано в реєстрі за №38, згідно якого на випадок своєї смерті заповів [PERSON] все своє рухоме і нерухоме майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося. [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Виконкомом Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 14.05.2018року. За життя [PERSON] 28.09.2011року склала заповіт, що посвідчений секретарем виконавчого комітету Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та зареєстровано в реєстрі за №71, згідно якого на випадок своєї смерті заповів в рівних частках [PERSON] та [PERSON] належну йому на праві власності земельну ділянку для ведення сільського господарства площею 2,61га, яка розташована в с.Байківці Тернопільського району Тернопільської області, а решту все своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося заповів [PERSON] 12.12.2018 року, державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] та батька [PERSON] , померлого [INFO] , з тих підстав, що було виявлено, що відсутній правовстановлюючий документ та державна реєстрація права власності на житловий будинок. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991р.). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні: б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних: г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України - Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Оскільки вищевказаний житловий будинок побудовано до 15.04.1991 р . (до введення в дію Закону України «Про власність») спадкодавці як члени колишнього колгоспного двору набули на нього право сумісної власності, причому це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору в результаті введення вдію вказаного Закону. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УРСР 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (1963року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Як вбачається із інформаційних довідок №№1100, 1101 виданих 05.09.2018року, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013року житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за головою колишнього колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 30.03.1989року на підставі рішення виконкому №81 від 28.03.1989р. та записано в реєстрову книгу №1 за реєстровим №25, державна реєстрація зазначеного житлового будинку в бюро не проведена. Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації від 05.09.2018р. № 1102 по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] рахується за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Раніше будинковолодіння рахувалося по [ADDRESS]. Прибудова «а2» є самочинно побудована. Відповідно до довідки №2886 від 26.12.2018року виданої Байковецькою сільською радою Тернопільського району, житловий будинок [ADDRESS] , станом на 01.07.1990року числиться за членами колгоспного двору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, вказане домоволодіння належало вищезазначеним членам колгоспного двору в рівних частинах по 1/9 на праві сумісної власності. 28.08.2018р. Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] , у якому вказана характеристика будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. При цьому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Зважаючи на викладене та враховуючи, що позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавці не отримали за життя правовстановлюючий документ на належне їм майно та не здійснили державної реєстрації свого права власності, тому позивач змушений звертатися в суд за захистом своїх невизнаних прав. Щодо визнання права власності в порядку спадкування на прибудову під літ. «а2», яка є самочинно побудована в 2008 році, позивачем [PERSON] позовні вимоги не заявлено, тому суд вирішує позов виключно в межах заявлених позовних вимог. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити її права та інтереси, тому слід визнати за [PERSON] право власності на 2/9 частки житлового будинку, загальною площею 112,6 кв.м., житловою площею 68,6кв.м. з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] та смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . На підставі наведеного,

Outcome: approved