Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про збільшення розміру стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат, просить збільшити визначений розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] до 4000 грн. щомісяця а також стягнути із відповідача 4979,05 грн. понесених додаткових витрат на розвиток здібностей та лікування дітей одноразово та стягувати 7000 грн. додаткових витрат щорічно. [PERSON] мотивовано тим, що матеріальне становище позивачки погіршилося у звязку із істотним погіршенням здоровя дітей. Молодша дочка визнана дитиною із інвалідністю, а старша часто хворіє, знаходиться на диспансерному обліку, у звязку із чим потрібні кошти на лікування та на проведення досліджень стану здоровя. Позивачка не працює, тоді як у відповідача матеріальний стан кращий, так як він працює за кордоном. Також, позивачка зазначає, що вона понесла додаткові витрати на лікування та розвиток творчих здібностей дітей, про що надала суду квитанції, та половину вартості понесених витрат просить стягнути із відповідача разово, а також стягувати 7000 грн. щомісячно. Відповідач надав відзив на позов відповідно до якого позов визнав частково, а саме в частині зміну розміру аліментів до стягнення в твердій грошовій сумі в мінімальному розмірі 746 грн. на одну дитину, та 1492 грн. на двох дітей. При цьому просить врахувати, що він не працює, має поганий стан здоровя проблем із спиною, нерухомого чи рухомого майна немає, має батька пенсіонера. Щодо додаткових витрат на утримання неповнолітніх заперечив, у звязку тим, що не має змоги платити додаткові витрати, а також в 2017 році він оплатив відповідачці додаткові витрати в розмірі 6000 грн., а тому покрив її витрати в цей період. Ухвалою від 31 січня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, пояснила, що вона проживає в батьковій квартирі разом із батьками, які їй допомагають. Батьки ніде не працюють та живуть на заощадження. Позивачка також не працює, оскільки постійно змушена займатися дітьми. Так, молодшій дочці встановлено інвалідність, вона потребує постійного догляду, уваги, харчування. Старша дочка також постійно хворіє, в неї проблеми із щитовидною залозою, яка дає ускладнення на серце. У звязку із цим, дочка часто підхоплює інфекційні захворювання та майже кожного місяця хворіє ГРВ. Крім того, лікування щитовидної залози потребує постійного діагностування, яке дорого коштує. Крім того дочки ходять в садочок, де займаються танцями, англійською, ходять в інтелектуальну школу, за яку позивачка оплачує, недільну школу підготовка до школи, на оплату яких [PERSON] також несе витрати. Зазначає, що матеріальне становище позивача нормальне, він має змогу оплачувати аліменти, оскільки часто виїжджає на роботи в [PERSON]. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Пояснив, що він не має у власності ні нерухомого ні рухомого майна. Проживає разом із батьком. Дійсно деякий час виїжджав на роботи в [PERSON]. Зараз має проблеми із спиною, а тому не може повноцінно працювати. Також має обовязок допомагати батькові пенсіонерові. Крім того зазначив, що в нього немає заборгованості із сплати аліментів, а також він оплатив позивачці крім аліментів додаткові витрати на утримання дітей в розмірі 6000 грн., а тому безпідставними є вимоги про оплату додаткових витрат. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі із 03 листопада 2011 року по 08 лютого 2017 року, що видно із рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 08 лютого 2017 року по справі №599/83/17. В цьому шлюбі в них народилася дочка [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти проживають із матірю та перебувають на її утриманні. Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 28 лютого 2017 року суд вирішив стягувати із [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] 30 липня 2013 року в розмірі 1/3 всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму. Відповідно до медичного висновку Зборівської центральної районної лікарні №1219 від 10 лютого 2017 року [PERSON] [INFO] має захворювання, яке входить до переліку медичних показань, що дають право на одержання соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років. Також, відповідно до довідки №44/428 від 08.02.2017 року [PERSON] має статус «дитина-інвалід» та потребує домашнього догляду. Відповідно до виписки з виписки з медичної карти стаціонарного, амбулаторного хворого №219902, в [PERSON] порушені функції ковтання, харчування, дихання мови, вона потребує заняття з логопедом, пластичного закриття дефекту та індивідуального догляду матері. Відповідно до витягу із медичної карти №10698, [PERSON], [INFO] перебувала на лікування в Тернопільській обласній дитячій лікарні з 29.08.2017 року по 11.09.2017 року із діагнозом дифузний токсичний зоб ІІ ст., тиреотоксикоз середнього ступеня важкості. Після виписки рекомендовано тривало вживати еутирокс, контроль ТТГ, Т4в 1 рах в міс., спостереження спеціалістів по місцю проживання. Як видно із наданих документів, позивачка замовляла в серпні, вересні, жовтні та листопаді лабораторні дослідження «Імунохімія» в лабораторії «Сінево», пацієнт [PERSON]. Відповідно до довідки КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» від 30.01.2018 року №99 [PERSON] перебуває на обліку лікаря-педіатра поліклініки КНП «ТМКДКЛ» з листопада 2016 року та на диспансерному обліку у ендокринолога з 23.01.2018 року з діагнозом дифузний токсичний зоб ІІ ст., дитина щомісячно хворіє ГРВІ. Дитина [PERSON] знаходиться на обліку у педіатра КНП «ТМДКЛ», їй надано право на отримання соціальної допомоги інваліду дитинства на 5 років. Як видно із довідок Курівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області від 15.03.2018 року №105,106,107 [PERSON] проживає із батьком пенсіонером [PERSON] [INFO], матірю [PERSON], [INFO] та братом [PERSON], [INFO]. За місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працює з 10.02.2015 року. Як видно із закордонного паспорта відповідача, у періоди 16.03.2016р. -20.08.2016р. 07.10.2016р.-09.12.2016 р., 15.01.2017р. -04.02.2017 р., 04.04.2017р. -02.09.2017 р., 01.10.2017 р.-25.12.2017 р., 12.01.2018 р. -25.02.2018 р. [PERSON] перебував за кордоном. В судовому засіданні він пояснив, що їздив за кордон працювати. Також позивачем надано довідку від 06.03.2018 року про консультацію лікаря з приводу хвороби хребта. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991\~p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу вимог\~ст. 182 СК\~суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів та інші обставини, що мають істотне значення.\~\~\~\~ Відповідно до вимог\~ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд вважає, що після рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 травня 2010 року погіршилося матеріальне становище [PERSON], у звязку із погіршенням стану здоровя малолітніх дітей, які потребують постійного лікування, молодшій дочці встановлена інвалідність, у звязку із чим їй потрібен постійний материнський догляд, нагляд спеціалістів, заняття із логопедом. Старшій дочці, у звязку із виявленим в неї захворюванням також потрібен постійне діагностування показників, та у звязку із тим, що вона щомісяця хворіє ОРЗ, потрібно постійно медичні препарати для лікування. Тому суд вважає, що збільшилися потреби неповнолітніх, у звязку із чим матеріальне становище позивача погіршилося, а матеріальне становище відповідача, враховуючи його регулярні поїздки на роботу за кордон покращилося, а також враховуючи інфляційні процеси в державі, розмір аліментів 1/3 доходів від заробітку є недостатнім, та підлягає збільшенню. Також, як встановлено в судовому засіданні, позивач в Україні офіційно не працює, а тому розмір аліментів слід визначити в твердій грошовій сумі, а не частці в заробітку. Враховуючи вищенаведене, а саме те, що позивачка не працює, оскільки малолітні діти потребують постійного догляду, у звязку із станом здоровя малолітніх дітей, враховуючи майновий стан позивачки, яка не має у власності нерухомого майна, транспортних засобів, матеріальний стан позивача, який регулярно виїжджає на роботи в [PERSON], має батька пенсіонера, однак також має братів, які також зобовязані піклуватися про батьків, працездатний, його стан здоровя, а також те, що він частково позов визнав щодо міни розміру аліментів на тверду грошову суму із частки доходу, суд приходить до переконання, що аліменти на утримання неповнолітніх слід визначити в розмірі по 1500 грн. щомісяця. Менший розмір аліментів, враховуючи пояснення позивача, є недостатнім для належного виховання, лікування та утримання неповнолітніх дітей, та забезпечення їх належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а також враховуючи, що розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить : з 1 січня 2018 року 1860 грн., з 1 липня 1944 грн., з 1 грудня 2027 грн. Що стосується вимоги позивачки про стягнення із відповідача понесених нею додаткових витрат на утримання неповнолітніх дочок у розмірі 4978,05 грн., то в цій частині позову слід відмовити, виходячи із наступних причин. Так, як видно із поштових квитанцій, в липі, серпні та грудні відповідач переказував [PERSON] грошові кошти в розмірі по 2000 грн., що не заперечила позивачка. Вказані кошти [PERSON]переказав крім виплачених аліментів для покриття додаткових витрат на утримання дітей. Тому суд вважає, що [PERSON]І, покрив додаткові витрати [PERSON] в 2017 році в розмірі 4979,05 грн. добровільно, а тому позов в цій частині не підлягає до задоволення. Що стосується вимог про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх в розмірі 7000 грн. щомісяця, суд вважає, що такі вимоги також до задоволення не підлягає, з наступних причин. Згідно із частиною першою\~статті 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення\~стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Згідно з частиною другою\~статті 185 СК України\~розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. Заявляючи розмір додаткових витрат 7000 грн. щомісяця, позивач не зазначила, які саме прогнозовані витрати що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) включені в цю суму, а тому такий позов є передчасним, та до задоволення не підлягає. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд враховує те, що позивач звільнена від сплати судового збору, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України\~«Про судовий збір», а відтак відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~його слід стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: partial