Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 26 серпня 2001 року Старосільською сільською радою Маневицького району Волинської області було зареєстровано шлюб з відповідачем, актовий запис № 11. Від даного шлюбу вони мають двоє малолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Діти перебувають на повному утриманні позивача. Належної матеріальної допомоги на їх утримання відповідач не надає. Крім того, вказала, що спільне життя з відповідачем не склалося. З вини відповідача подальше спільне життя та збереження сімї стали неможливими. З травня 2015 року вони проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили повагу одне до одного. Фактично їх сімя розпалася, шлюб збережений бути не може. Вважаючи, що їх сімя розпалась з вини відповідача, [PERSON] просила шлюб між ними розірвати, малолітніх дітей залишити у неї на проживанні. Враховуючи, що [PERSON] належної матеріальної допомоги на утримання малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] не надає в добровільному порядку, просила стягнути з нього на її користь аліменти в розмірі 700 гривень на кожну дитину щомісячно та до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у поданій до суду заяві, вважає, що їх шлюб носить лише формальний характер, а тому настоює на його розірванні, просила малолітніх дітей залишити у неї на проживанні та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] в розмірі 700 гривень на кожну дитину щомісячно та до досягнення ними повноліття. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] в розмірі 700 гривень на кожну дитину щомісячно та до досягнення ними повноліття не заперечує. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України до обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів, відносяться: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей чи непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. В судовому засіданні встановлено, що 26 серпня 2001 року Старосільською сільською радою Маневицького району Волинської області було зареєстровано шлюб [PERSON] (дівоче прізвище Терешко) Л.В. та [PERSON], актовий запис № 11. Від даного шлюбу вони мають двоє малолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Діти перебувають на повному утриманні позивача. Належної допомоги на утримання дітей відповідач не надає. [PERSON] та [PERSON] з травня 2015 року проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Позивач має постійне місце роботи працює на посаді бухгалтера ІІ категорії ДП „Колківське лісове господарство, однак має невелику заробітну плату, а тому не має можливості самостійно у повному обсязі забезпечувати малолітніх дітей всім необхідним. Відповідач ніде не працює, однак має реальну можливість щомісячно надавати матеріальну допомогу на утримання малолітніх дітей. Зазначені обставини не оспорюються сторонами в судовому засіданні, а також це встановлено із досліджених судом письмових доказів, зокрема, свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ № 047227 від 26.08.2001 року, свідоцтв про народження серії І-ЕГ № 093811 від 6.02.2002 року та серії І-ЕГ № 066859 від 17.03.2008 року, довідок Старосільської сільської ради № 2621 та № 2622 від 8.11.2016 року, довідки ДП „Колківське лісове господарство № 252 від 9.11.2016 року. Проаналізувавши пояснення позивача та відповідача, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач по стану здоровя спроможний надавати допомогу на утримання своїх малолітніх дітей, однак ніде не працює, тобто має нерегулярний дохід, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 700 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 23 листопада 2016 року та до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сімя між подружжям розпалася повністю. Про це свідчить небажання подружжя спільно проживати, наполягання позивача та відповідача на розірванні шлюбу, а також те, що вони проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Спору про місце проживання і виховання малолітніх дітей між ними немає. Наведені обставини дають суду підстави вважати, що сімя між даним подружжям розпалась і збережена бути не може, а тому шлюб між ним слід розірвати. Подальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам та інтересам малолітніх дітей. Виходячи із інтересів малолітніх дітей, враховуючи їх вік та бажання батьків, суд вважає за доцільне залишити дітей після розірвання шлюбу на проживанні у позивача [PERSON] За бажанням позивача після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] 551 гривень 20 копійок судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, а також на рахунок УДКСУ у Манев.р-ні(Манев.р-н)22030001 (рахунок отримувача 31211206700287, код отримувача 37950857, код банку отримувача 803014, банк отримувача ГУДКСУ у Волинській області, найменування суду Маневицький районний суд Волинської області) 551 гривень 20 копійок судового збору.

Outcome: approved