Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Лисичанського міського суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів, третя особа Лисичанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, у якій зазначила, що з відповідачем вона проживала однією сімєю без державної реєстрації шлюбу з квітня 2010 року до травня 2014 року. У період спільного проживання з відповідачем 05 серпня 2012 року вона народила від відповідача доньку, [PERSON], про що Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції у Книзі реєстрації народжень зроблений відповідний актовий запис № 668. Відповідачем заява про реєстрацію батьківства до органів РАЦС подана не була, хоча факт батьківства ним в подальшому не заперечувався. Стосунки з відповідачем у неї не склались через постійні сварки. У травні 2014 року вони стали проживати окремо. З травня 2014 року відповідач не бачив доньку жодного разу, повністю відсторонився від її виховання та утримання, не надає їй жодної матеріальної допомоги. Таким чином, на сьогоднішній день вона вимушена самостійно виховувати та утримувати малолітню дитину. На підставі викладеного, просила суд визнати [PERSON] батьком [PERSON], [INFO]. Зобовязати відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції внести зміни до актового запису № 668 від 05 серпня 2012 року про народження [PERSON] та в графі відомості про батька вказати прізвище батька\~ вказати - Тихонов, [INFO], громадянин України, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі ? частки від всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги зменшила в частині аліментів, просила не стягувати, зменшені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, підтвердила факти, викладені у позовній заяві, та просила суд її задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгулу справи повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. У судове засідання представник третьої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, проти задоволення вимог позивача не заперечував. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона знайома з позивачем та відповідачем по справі, вони друзі. Їй відомо, що позивач та відповідач по справі проживали однією сімєю, під час сумісного проживання у них народилася дочка. Після цього позивач та відповідач розійшлися і більше сумісно не проживають. Відповідач та його батьки визнають дитини та ніколи не заперечували, що вона їхня. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідачів. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Вислухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що відповідач, [PERSON], не визнає своє батьківство по відношенню до [PERSON], [INFO]. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, захищає не тільки «сімейне», а також і «приватне» життя. Хоча метою судового провадження є вирішення статусу відповідача по відношенню до дитини, це без сумніву стосується особистого життя позивача та відповідача, а отже факти даної справи також підпадають під дію ст. 8 Конвенції (рішення у справі «Расмюссен проти Данії» (Racmussen v. Sweden) від 28.11.1984 р., статус рішення остаточне). Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У звязку з цим необхідно звернутися до правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме в розумінні пункту 1 ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її сімейного життя. Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992 р., статус рішення остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоровю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07.08.1996 р., статус рішення остаточне). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України\~та\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України,\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до\~ст. 59 ЦПК України,\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України, підставною для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути предявлений матірю дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, відповідно до\~статей 213,\~215 ЦПК\~рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень\~ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до\~ст. 146 ЦПК може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Відповідно до п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у\~ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у\~ст. 53 КпШС України, суди вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Таким чином, справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. З матеріалів справи вбачається, що згідно з копією свідоцтва про народження серії І-ЕД № 249310, виданого 15.08.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції, 05 серпня 2012 року народилась [PERSON], батьком якої записаний [PERSON], а матірю [PERSON], про що зроблено відповідний запис № 599 (а.с. 7). Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України для призначення допомоги, 15 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції внесено відомості до актового запису № 599: [PERSON] народилась 05 серпня 2012 року, матірю записана [PERSON], батьком записаний за вказівкою матері згідно з ч. 1 ст. 135 СК України [PERSON]. Згідно з актовим записом про народження № 599 від 15 серпня 2012 року, підстава запису відомостей про батька: заява матері від 15 серпня 2012 року № 152. Отже, у позивача [PERSON] виникло право на звернення до суду з даним позовом відповідно до ч.ч. 2,4 ст. 128 СК України, яка передбачає, що позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. У судовому засіданні показаннями свідка, фотокартками, було підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом, без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, завагітніла позивач під час спільного проживання з відповідачем, який не заперечував свого батьківства. Відносини між [PERSON] та [PERSON] були припинені. Отже, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактично шлюбних стосунках. 05 серпня 2012 року [PERSON] народила доньку [PERSON]. Під час реєстрації народження дитини в свідоцтві про її народження запис про батька дитини було зроблено за заявою матері [PERSON] відповідно до положень ст. 135 СК України. Згідно з довідкою про склад сімї № 3452/10-02 від 08.06.2016р., наданою Відділом адміністративних послуг Лисичанської міської ради за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] донька, [PERSON] онука. Згідно з довідкою від 08.06.2016р., наданою головою вуличного комітету [PERSON] проживає за адресою: [INFO], вона дійсно проживала з [PERSON] з жовтня 2010 р. по червень 2014р. За час спільного проживання народилась спільна дитина [PERSON], 05.08.2012р. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, поясненнями свідків, сумніву у суду не викликають та за таких обставин суд вважає, що позовна вимога [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства, третя особа Лисичанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 24 від 21.10.2014 року про сплату судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: approved