Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу укладеного 17.05.2017 року і зареєстрованого виконавчим комітетом Степангородської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис за №6, а також про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюбне життя з відповідачем не склалося через різного роду непорозуміння, різні погляди на життя. На протязі тривалого часу сторони шлюбних та сімейних відносин не підтримують. Оскільки діти від шлюбу проживають разом з позивачкою і перебувають на її повному утриманні, з відповідача також підлягають стягненню аліменти. Вказаний позов [PERSON] надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 16.03.2021 р. Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2021 р. справу передано для розгляду судді Котик Л.О. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 24 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно розпорядження керівника апарату суду №306 від 27.08.2021 року, оскільки суддя Котик Л.О. з 09.08.2021 р. перебуває у відпустці, у зв`язку з госпіталізацією, справа №556/458/21 підлягає повторному авторозподілу. Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2021 р., справу передано для розгляду судді Іванків О.В. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Просить шлюб розірвати, на примирення не згідна та стягнути аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій в розмірі - по 3000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, і до досягнення ними повноліття. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. У відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалась. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 17 травня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Степангородської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис за №6. (копія свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] ) Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. (ч.2 ст.112 СК України) У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Виходячи з наведеного, суд вважає, що шлюб існує формально, сторони миритися не бажають, на примирення не згідні, не підтримують сімейні відносини, проживають окремо і є підстави для його розірвання. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивачка [PERSON] після реєстрації шлюбу змінювала прізвище, і не клопотала про його зміну на дошлюбне, вона може іменуватись цим прізвищем і після розірвання шлюбу. Також встановлено, що сторони є батьками трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвами про народження останніх, серії № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] . У відповідності до ч.4 ст.29 Цивільного Кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Дитина проживає спільно з позивачкою та перебувають на її утриманні, і спору з цього приводу між батьками немає. Відповідно до статей 180-183 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 182 цього ж Кодексу, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене та з врахуванням вищенаведених правових норм і заявлених позивачем вимог, враховуючи наведені обставини і те, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, засад справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, суд приходить до висновку, що розмір аліментів по 1800 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, є достатнім для забезпечення невідкладних потреб дитини, її харчування, навчання, лікування, оздоровлення, придбання одягу, інших необхідних матеріалів та не створює відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру. При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 16 березня 2021 року.

Outcome: partial