Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Балтського районного суду Одеської області з позовом до Балтської міської ради Одеської області про тлумачення заповіту, посилаючись на те, що [PERSON] належала земельна ділянка розміром 2,91 га, кадастровий номер [NUMBER], розташована на території Переймівської сільської ради Балтського району Одеської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 09.08.2004 на підставі розпорядження Балтської райдержадміністрації Одеської області від 09.06.2004 року № 235/А-2004. 24.09.2012 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений секретарем Переймівської сільської ради Балтського району Одеської області, за реєстром № 16, відповідно до якого, належний йому державний акт на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], заповів [PERSON]. Позивач, як спадкоємець за заповітом, звернулася до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що у заповіті допущено помилку у формулюванні змісту заповідального розпорядження, де вказано, що спадкодавець заповідає належний їй державний акт, а не відповідну земельну ділянку. В зв'язку з викладеним, позивач просить тлумачити заповіт. Позивач звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, викладені в позовній заяві вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач - представник Балтської міської ради Одеської області до судового засідання не з'явився, однак надіслав до суду заяву в якій не заперечує проти заявлених вимог та просить суд розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON], на підставі розпорядження Балтської райдержадміністрації Одеської області від 09.06.2004 року № 235/А-2004, передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,91 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Переймівської сільської ради Балтського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що свідчить Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с.8). 24.09.2012 року [PERSON] склав заповіт, який посвідчений секретарем Переймівської сільської ради Балтського району Одеської області Коцюрубою Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 16. За змістом заповіту, [PERSON], належний йому державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який знаходиться в с. Перейма Балтського району, та все, що буде йому належати на день смерті і на що матиме право заповів [PERSON]. (а.с.6). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Балтським районним відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 478 (а.с. 9). У зв'язку зі смертю [PERSON] відкрилася спадщина на вищевказану земельну ділянку. Позивач, реалізуючи своє право на спадок, звернулася до приватного нотаріуса Балтського районного нотаріального округу Пантілєєвої І.П. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, відповідно до чого заведено спадкову справу № 29/2018. Разом з тим, документально оформити спадкове майно не представилося можливим, оскільки в оригіналі заповіту допущено помилку у формулюванні змісту заповідального розпорядження, а саме: зазначено заповідаю «державний акт», замість заповідаю «земельну ділянку», про що свідчить лист-відповідь приватного нотаріуса Балтського районного нотаріального округу Пантілєєвої І.П. за № 210/02-14 від 06.02.2018 року (а.с.7). Вирішуючи спірне питання, суд виходить з того, що відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1256 ЦК України, спадкоємці вправі здійснити тлумачення заповіту з дотриманням правил тлумачення правочинів, встановлених ст. 213 ЦК України. Виходячи з аналізу положень норм ст. ст. 213, 1256 ЦК України, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання у спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому, частина 3 статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. При тлумаченні заповіту не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. Судом встановлено, що при складанні тексту заповіту [PERSON], секретар сільської ради допустила помилку у формулюванні змісту заповідального розпорядження. За таких обставин, суд вважає за необхідне, тлумачити заповіт без внесення змін у його зміст, виходячи з волі [PERSON], який фактично заповів [PERSON] своє майно, а саме земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 2,91 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Переймівської сільської ради Балтського району Одеської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 09.08.2004 року на підставі розпорядження Балтської райдержадміністрації Одеської області від 06.06.2004 року № 235/А-2004. На підставі викладеного,

Outcome: approved