Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом до ПП «Агротех» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, в якому зазначила, що відповідно до Державного акту серії ЯЕ №918743 від 18.03.2008 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 8,29 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Веселобалківської сільської ради Казанківського району. У 2013 році зазначену земельну ділянку за усною домовленістю [PERSON] передала в користування відповідачу, але юридично це не зафіксували. В липні 2013 року [PERSON] повідомила відповідача про свої наміри в подальшому самостійно обробляти належну їй земельну ділянку, однак той відмовився її повертати з посиланням на діючий між ними договір оренди землі від 10.06.2013 року. Про наявність договору оренди землі від 10.06.2013 року їй не було відомо, підпис в спірному договорі підроблено відповідачем, а сам договір зареєстровано, тому посилаючись на те, що спірний договір не містить її підпису, як сторони (орендодавця) в договорі, просила визнати спірний договір оренди землі від 10.06.2013 року недійсним та стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав і пояснив, що існує договір оренди землі укладений 10.06.2013 року між [PERSON] та ПП «Агротех» строком до 31.12.2007 року, який зареєстрований 11 липня 2013 року реєстраційною службою Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області. Посилаючись на те, що підприємством належним чином виконуються всі умови договору, сплачується орендна плата, просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Відповідно до ч. 2 ст.792 відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року (далі - Закон) договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч.1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України, ч.2 ст.125 ЗК України і ст.18 указаного Закону України є укладеним (вчиненим) із моменту його державної реєстрації. Відповідно до вимог ст.203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину - волевиявлення учасника правочину, додержання форми правочину визначеного законом та вчинення правочину особою, яка має необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені першою-третьою, п'ятою, шостою частинами ст.203 ЦК України. В силу п.1 ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Матеріалами справи встановлено, що громадянка [PERSON] відповідно до Державного акту серії ЯЕ №918743 від 18.03.2008 року, є власником земельної ділянки площею 8,29 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Веселобалківської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. Згідно договору оренди земельної ділянки від 10.06.2013 року, зареєстрованого 11 липня 2003 року реєстраційною службою Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області, власник земельної ділянки [PERSON] передала її в оренду ПП «Агротех» строком до 31.12.2017 року. В судовому засіданні доведено, що вищевказаний договір власник земельної ділянки [PERSON], як сторона в договорі, не підписував і не знайомився з умовами договору щодо обєкту оренди, строку його дії, розміру орендної плати та порядку її виплати, інших істотних умов, зазначених в тексті договору. Як вбачається з висновків, проведеної у справі судово-почеркознавчої експертизи від 03.04.2014 року №71, підпис - запис «Куковіцька» від імені [PERSON] у графі «Орендодавець» договору оренди земельної ділянки від 10.06.2013 року, укладеного між [PERSON] та ПП «Агротех», виконаний не самою [PERSON], а іншою особою. За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст.207 ЦК України). Виняток з цього правила стосується фізичних осіб, які через хворобу або фізичні вади не можуть підписатись власноручно. В такому випадку за дорученням такої особи та в її присутності текст правочину підписує інша особа. При цьому, підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, має бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Отже, підпис від імені позивача [PERSON] на спірному договорі вчинено іншою особою без дотримання положень ст.207 ЦК України, а також за відсутності належної довіреності, наданої за правилами статей 244, 245 ЦК України. Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, а саме обовязкову наявність в договорі певних істотних умов та обовязкову державну реєстрацію цих договорів, суд вважає, що відсутність особистого підпису сторони в договорі оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом. Отримання позивачем [PERSON] орендної плати за землю, як до оформлення спірного договору, так і після цього, не може бути достатнім доказом того, що позивач погодився укласти договір оренди саме на тих умовах, які зазначені в спірному договорі, в тому числі щодо строку дії цього договору. За таких обставин, суд вважає доведеним, що під час укладання спірного договору, текст договору було підписано від імені позивача сторонньою особою, яка не мала належних повноважень на вчинення такої дії. А тому, не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що є підставою, передбаченою ст.15 Закону України «Про оренду землі» для визнання спірного договору недійсним. При вчиненні спірного правочину волевиявлення власника земельної ділянки [PERSON], як учасника правочину, не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, що вказує на недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.3 ст.203 ЦК України. Таким чином, законні права позивача [PERSON] щодо користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, передбачені ч. 1 ст.319 ЦК України, були порушені і потребують захисту згідно до вимог ч.1 ст.3 ЦПК України та ст.15 ЦК України, тому суд задовольняє вимоги позивача про визнання спірного договору оренди землі недійсним. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] суд стягує понесені останнім та документально підтверджені судові витрати у загальному розмірі 1170 грн. 20 коп. (229 грн. 40 коп. - судовий збір та 940 грн. 80 коп. - оплата витрат повязаних з проведенням судової почеркознавчої експертизи).

Outcome: approved