Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона та відповідач уклали шлюб, зареєстрований 30 листопада 1978 року Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. З 2000 року вони стали сваритися з приводу зловживання відповідачем алкогольними напоями, ведення домашнього господарства, виникло непорозуміння одне одного. У зв'язку з тим, що вони втратили один до одного усіляку повагу та довіру, припинили сімейно - шлюбні відносини та ведення спільного господарства та відновлювати їх не мають наміру вважає, що за таких обставин продовжувати сімейні відносини неможливо та їх шлюб підлягає розірванню. Від шлюбу у них дітей немає. Відповідач від розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану відмовляється. Просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], [INFO], зареєстрований 30 листопада 1978 року Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1114. Після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 17 березня 2015 року надала до суду Заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити (а.с.10). Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. 17 березня 2015 року надав до суду Заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає (а.с. 11). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 30 листопада 1978 року, який було зареєстровано Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1114 (а.с.3). З 2000 року вони стали сваритися з приводу зловживання відповідачем алкогольними напоями, ведення домашнього господарства, виникло непорозуміння одне одного. Сторони втратили один до одного усіляку повагу та довіру, припинили сімейно - шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Відновлювати сім'ю не мають наміру. Від шлюбу у них дітей немає. Відповідач від розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану відмовляється. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]». Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе. На підставі викладеного,

Outcome: approved