Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини в супроводі одного з батьків без згоди та супроводу другого з батьків. 27 жовтня 2007 року позивачка уклала шлюб з [PERSON], який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Берегівського районного управління юстиції Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 166. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Незважаючи на тривале подружнє життя, їм із відповідачем так і не вдалося створити міцної сімї. Вони виявилися різними людьми, в них різні характери та різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Внаслідок цього часто вони не могли порозумітися та між ними постійно виникали суперечності. Все це врешті-решт призвело до того, що з серпня 2011 року фактично припинили шлюбні відносини і проживання однією сім'єю, а в квітні 2012 року позивачка подала на розлучення. Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 травня 2012 року в цивільній справі № 701/141/12 ц шлюб між ними розірвано. Після укладення шлюбу із [PERSON] 22.02.2014 року позивачка змінила прізвище на «Тор». Піклуючись про здоров'я свого сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток, позивачка в минулому році вирішила поїхати з ним на відпочинок в Угорщину до рідних, однак для того, щоб вона змогла це зробити, відповідач мав дати дозвіл на виїзд сина за кордон. Протягом 2013 року 2016 року позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд їх сина за кордон у її супроводі, оскільки має намір їздити з ним на відпочинок в зарубіжні країни, крім того, це дасть їй можливість при необхідності безперешкодно возити його на обстеження та лікування в Угорщину, де рівень медицини значно вищий, ніж у нас в Україні, проте останній щоразу ухилявся від надання такого дозволу. Ухилення відповідача від надання дозволу на виїзд їх малолітнього сина за кордон на відпочинок, вважає, зумовлено особистими неприязними відносинами між ними. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак подала заяву, згідно якої просила справу розглянути за її відсутності, позов підтримує, просить задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, своєчасно, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення розгляду справи не подавав, тому на підставі ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечує позивачка. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши всі обставини, які мають значення для правильного її вирішення, суд приходить до наступного. Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, документальне оформлення документів для зарубіжних поїздок регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», який також визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Частиною першою статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частинами першою, другою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухиляючись у наданні вказаного дозволу, відповідач зловживає своїми батьківськими правами і здійснює їх всупереч інтересам нашого малолітнього сина, оскільки перешкоджає позивачці у його вихованні, піклуванні про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створенні належних умов для розвитку йому природних здібностей, підготовці його до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», пунктів 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724), статей 141, 155 Сімейного кодексу України, статей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved