Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона з 27.01.2020 року по 25.01.2021 року працювала у відповідача на посаді охоронника, відповідно до укладеного між ними безстрокового договору, який було припинено відповідно до ст.38 КЗпП України. Однак, після припинення договору відповідач не виплатив їй нараховану заробітну плату за період з червня 2020 року по грудень 2020 року, що складає загальну суму 50721,05 грн. з утриманням із зазначеної суми податків та інших обов`язкових платежів. При цьому, у січні 2021 року вона знаходилася у відпустці без утримання, а тому заробітна плата за січень 2021 року їй не нараховувалася. На її звернення щодо виплати заробітної плати, керівництво відповідача відповідає відмовою, посилаючись на відсутність коштів, в зв`язку з чим вважає, що заборгованість з заробітної плати, яка їй не виплачена підлягає стягненню в судовому порядку. Просить стягнути на її користь з відповідача невиплачену їй заробітну плату за період з червня 2020 року по грудень 2020 року (включно) в загальному розмірі 50721,05 грн. з утриманням із зазначеної суми податків та інших обов`язкових платежів (податок на дохід та військовий збір). Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 06.09.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, який належним повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 14), в судове засідання свого представника не направив, про причини його неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності представника відповідача та відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] у період з 27.01.2020 року по 25.01.2021 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Цветмет ЛТД» та працювала на посаді охоронника в службі охорони, що підтверджено копією трудової книжки [PERSON] (а.с.3) Згідно копії довідки про доходи № 12 від 12.08.2021 року, яка видана ТОВ «Цветмет ЛТД», позивачці нараховано заробітку плату за червень 2020 року - 6834,29 грн., за липень 2020 року - 6916,00 грн., за серпень 2020 року - 7400,00 грн., за вересень 2020 року - 8399,57 грн., за жовтень 2020 року - 7782,92 грн., за листопад 2020 року - 7898,78 грн., за грудень 2020 року - 5489,49 грн., а всього 50721,05 грн. (а.с. 4) Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до положень ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] з 27.01.2020 року по 25.01.2021 року працювала на посаді охоронника в службі охорони ТОВ «Цветмет ЛТД», однак під час роботи за період з червня 2020 року по грудень 2020 року заробітну плату не отримувала, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 50721,05 грн., яка при звільненні позивачки з роботи 25.01.2021 року відповідачем не сплачена, належних і допустимих доказів на спростування цих обставин відповідачем не надано, тому позов підлягає задоволенню, а вказана заборгованість стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивачка звільнена від його сплати при подачі позову на підставі ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Допустити негайне виконання рішення в частині присудження працівникові виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць, згідно положень п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст. 47, 94, 115, 116, 233 КЗпП України, та

Outcome: approved