Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, в якому просить суд надати їй дозвіл на виїзд за кордон дочки [PERSON] [INFO] без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] терміном на 5 (пять) років з дня набрання рішенням суду законної сили з метою відпочинку, оздоровлення та навчання. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають дочку [PERSON] [INFO]. Шлюб з відповідачем був розірваний за рішенням суду 17 лютого 2009 році, дочка залишена на проживання з нею. [PERSON] ж її шлюбні відносини з відповідачем припинилися ще у листопаді 2006 році. З листопада 2006 року відповідач з дитиною не спілкується. [PERSON] не знає, як виглядає її батько, ніколи його не бачила і не спілкувалася з ним. Сплачуючи аліменти за рішенням суду, час від часу ухиляючись від цього, що неодноразово було підставою для оголошення відповідача у розшук як боржника зі сплати аліментів, відповідач самоусунувся від виховання дитини. Більше того, ухиляючись від виховання дитини, відповідач робить все можливе, щоб обмежити доступ дитини до відпочинку, отримання додаткових знань та умінь. Маючи намір та можливості виїхати тимчасово з дочкою на відпочинок та оздоровлення за кордон, вона не може цього зробити, оскільки відповідач відмовляється надати їй необхідний нотаріально посвідчений дозвіл. Влітку 2011 року вона не змогла виїхати з дитиною на відпочинок за кордон, оскільки відповідач чинив цьому перешкоди, що змусило її звертатися до суду про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу відповідача, як батька. Рішенням суду від 15 листопада 2011 року такий дозвіл було надано в термін весна-літо 2012 року. У 2012 році вона знову була змушена звернутися з позовом до Рівненського міського суду про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, оскільки у добровільному порядку відповідач, як батько, такого дозволу не надавав. Рішенням Рівненського міського суду від 03 квітня 2013 року надано дозвіл на виїзд дочки [PERSON] за кордон без згоди та супроводу батька. У 2014 році дозвіл на виїзд дитини за кордон був наданий відповідачем лише після подачі нею відповідного позову до Рівненського міського суду. Посилається і на те, що крім обмеження дитини в повноцінному відпочинку через ненадання дозволів на виїзд за кордон, відповідач позбавляє дитину повноцінного розвитку. Зазначає, що [PERSON] займається в Громадській організації «Школа мистецтв танцю «Едельвейс» і вказане захоплення дитини, крім постійних занять, передбачає і участь дитини в різноманітних конкурсах та фестивалях, в тому числі і за кордоном, куди дитина може виїхати тільки на підставі рішення суду, оскільки батько вже 9 років добровільно дозволу не надає. [PERSON] також відвідує недільну школу при Католицькому костелі [PERSON] і Павла, який організовує поїздки парафіян та їх дітей за кордон з метою ознайомлення дітей з католицькими памятками на території Польщі, Італії, але скористатися такими можливостями дитина може лише при наявності дозволу на виїзд за кордон. Дії відповідача призводять і до того, що дитина позбавлена можливості під час літніх канікул навчатися в мовних таборах задля глибшого вивчення іноземної мови, які організовуються на території країн, мову якої вивчає дитина. На теперішній час відповідач знову відмовляється від надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, що, на її думку, суперечить інтересам дитини та порушує її права. Її прохання вирішити питання надання дозволу на тимчасовий виїзд дочки за кордон в позасудовому порядку відповідач ігнорує. Позивач додатково наголошує, що має постійне місце роботи, з 2002 року працює у вищому навчальному закладі, успішно склала кандидатські іспити, займається науковою діяльністю, є здобувачем наукового ступеня. Неодноразово була за кордоном і не має порушень візового режиму. Щодо терміну дозволу, посилається на лібералізацію візового режиму України з країнами Європи та на можливість отримання мультимедійної візи на вїзд до країн Європи на 5 років, чим і обґрунтовує своє прохання про надання дозволу на виїзд дитини за кордон строком саме на цей термін. Позивач [PERSON] подала суду письмову заяву, в якій позов підтримала повністю і просить його задоволити. Розгляд справи просить провести у її відсутності. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заперечення проти позову не подав. Повідомлення про причини неявки від відповідача не надійшло. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради [PERSON] подала суду письмову заяву, в якій просить суд судові засідання проводити без неї. У заяві також зазначає, що орган опіки та піклування позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що сторони з 21 травня 2006 року перебували у шлюбі, від якого мають малолітню дочку [PERSON] 29 вересня 2006 року. Рішенням Рівненського міського суду від 17 лютого 2009 року у справі № 2-2932/2009р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами був розірваний, дочка [PERSON] залишена на проживання з матірю. Як слідує із вказаного рішення, судом було встановлено, що сторони шлюбні стосунки припинили в листопаді 2006 року і з того часу разом не проживають. У 2011 році позивач мала намір тимчасово виїхати з дитиною за кордон на відпочинок та оздоровлення, однак відповідач, як батько дитини, не надав для цього необхідний нотаріально посвідчений дозвіл, у звязку з чим позивач звернулася до Рівненського міського суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька. Рішенням Рівненського міського суду від 15 листопада 2011 року у справі № 2-4339/11, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області від 30 січня 2012 року, такий дозвіл було надано в термін весна-літо 2012 року. У 2012 році [PERSON] знову була змушена звертатися з позовом до Рівненського міського суду про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, оскільки у добровільному порядку відповідач [PERSON], як батько, такого дозволу не надавав. Рішенням Рівненського міського суду від 03 квітня 2013 року у справі № 1715/20268/12 надано дозвіл на виїзд дочки [PERSON] за кордон без згоди та супроводу батька у термін з 01 червня 2013 року по 01 вересня 2014 року. Статтею 141 СК України визначена рівність прав і обовязків батьків відносно дитини. Згідно вимог частини третьої статті 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно принципів 4 та 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюция 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Як встановлено частиною третьою статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до вимог частини другої статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Позивач [PERSON] обґрунтовує свій позов необхідністю оздоровлення, відпочинку та навчання дитини. Зазначені обставини суд визнає такими, що відповідають інтересам дитини та сприяють її повноцінному розвитку. Жодних обставин, які могли б свідчити про зворотне, судом не встановлено, як не встановлено і обєктивних причин для ненадання відповідачем дозволу на тимчасовий виїзд своєї дочки за кордон з мотивів невідповідності такого виїзду інтересам дитини чи з будь-яких інших мотивів. Враховуючи встановлені по справі обставини, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved