Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до виконуючого обовязки головного лікаря Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» [PERSON] про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії, посилаючись на наступне. 16 березня 2017 року на адресу Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» позивачем було направлено запит, в якому вона просила терміново надати наступну інформацію: інформацію про склад комісії, яка приймала участь у її огляді 07 березня 2017 року із зазначенням списку (переліку) лікарських спеціальностей та підтвердження кваліфікації лікарів - членів комісії із наданням відомостей про призначення до членів комісії, стаж їх роботи, інформації про їх освіту, місце роботи з копіями відповідних наказів та дипломів; нормативно-правовий акт, на підставі якого її огляд проводився в обласному центрі, а не за місцем мешкання; копії акту огляду та протоколу засідання комісії із зазначенням відомостей щодо результатів експертного огляду та прийнятих комісією рішень; інформацію про те, чому зі складу комісії під час огляду були присутні два лікаря, з яких один спілкувався з позивачем і нібито проводив її огляд; мотивований висновок в письмовому вигляді, в якому зафіксовані результати огляду і прийнято рішення комісії; оскільки позивача не було визнано інвалідом та не встановлено факту втрати професійної працездатності, просила надати відомості, на якій підставі із зазначенням норми закону їй було відмовлено в отриманні виписки з акту огляду комісії після закінчення огляду; надати копію особової справи із всіма наявними в ній документами. Позивач отримала листа, в якому не містилося відповідей на постановлені питання та запит по суті виконано у встановлені законом строки не було, через що 26 квітня 2017 року вона звернулася до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» з повторним запитом. В.о. головного лікаря Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» [PERSON] надала позивачу відповідь № 58-зв від 04 травня 2017 року, Вищезазначений лист в.о. головного лікаря Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» [PERSON] не містить відповідей на повторне звернення на викладені у запиті питання № 1, № 2, № 4, не виконано вимоги повторного запиту: № 3, № 5, № 7. Проаналізувавши зміст листа в.о. головного лікаря Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» [PERSON], вбачається, що позивачу необґрунтовано, безпідставно, в порушення вимог Закону України «Про звернення громадян» не надано відповіді щодо всіх постановлених у зверненні питань, не виконано вимоги про надання відповідних документів. Таким чином, її звернення не розглянуто по суті та не надано повну та обґрунтовану відповідь. Крім того, у разі прийняття органом рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, це рішення доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із розясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Разом з цим, оскільки за своїм змістом відповідь в.о. головного лікаря Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» [PERSON] не задовольняє вимоги звернення позивача, тому в силу ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» є рішенням про відмову в задоволенні вимог, викладених у запиті від 26 квітня 2017 року, отже має доводитись до відома в письмовій формі з викладенням мотивів відмови, а також із розясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Відповідачем порушено вказаний порядок, визначений положеннями діючого Закону України «Про звернення громадян». У звязку з цим [PERSON] просить про наступне: - визнати протиправними дії виконуючого обовязки головного лікаря Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» [PERSON] щодо необґрунтованої відмови [PERSON] у наданні відповіді на повторне звернення на викладені у запиті від 26 квітня 2017 року (зареєстрований за вхідним № 45 від 03 травня 2017 року) питання № 1, № 2, № 4 та не виконання вимог повторного запиту: № 3, № 5, № 7; - зобовязати виконуючого обовязки головного лікаря Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» [PERSON] повторно розглянути запит [PERSON] від 26 квітня 2017 року (зареєстрований за вхідним № 45 від 03 травня 2017 року) відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та надати відповідь на питання № 1, № 2, № 4 та виконати вимоги повторного запиту: № 3, № 5, № 7. Позивач в судове засідання не зявилася, надала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути заяву без її участі та підтримала вимоги, викладені у позові. Судом в письмовому вигляді було розяснено позивачу її права та обовязки, визначені статтями 27, 31, 33 ЦПК України, проте позивач клопотань про збільшення, уточнення, зміну позовних вимог або про залучення до участі у справі співвідповідача не заявила. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення та пояснив, що станом на час розгляду справи, а також станом на час подання позову до суду відповідач вже не виконує обовязки головного лікаря Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи». Відповідач лише тимчасово виконувала такі обовязки, у звязку із відсутністю на роботі головного лікаря [PERSON] До посадових обовязків відповідача як голови Сєвєродонецької міжрайонної МСЕК, яка є лише структурним підрозділом Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи», не входить надання відповідей на звернення громадян. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії запиту [PERSON] на імя головного лікаря Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» [PERSON] від 16 березня 2017 року, позивач просила терміново надати наступну інформацію: інформацію про склад комісії, яка приймала участь у її огляді 07 березня 2017 року із зазначенням списку (переліку) лікарських спеціальностей та підтвердження кваліфікації лікарів - членів комісії із наданням відомостей про призначення до членів комісії, стаж їх роботи, інформації про їх освіту, місце роботи з копіями відповідних наказів та дипломів; нормативно-правовий акт, на підставі якого її огляд проводився в обласному центрі, а не за місцем мешкання; копії акту огляду та протоколу засідання комісії із зазначенням відомостей щодо результатів експертного огляду та прийнятих комісією рішень; інформацію про те, чому зі складу комісії під час огляду були присутні два лікаря, з яких один спілкувався з позивачем і нібито проводив її огляд; мотивований висновок в письмовому вигляді, в якому зафіксовані результати огляду і прийнято рішення комісії; оскільки позивача не було визнано інвалідом та не встановлено факту втрати професійної працездатності, просила надати відомості, на якій підставі із зазначенням норми закону їй було відмовлено в отриманні виписки з акту огляду комісії після закінчення огляду; надати копію особової справи із всіма наявними в ній документами. З копії листа головного лікаря Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» [PERSON] на імя [PERSON] № 47 від 18 квітня 2017 року вбачається, що 07 березня 2017 року її особистий огляд з урахуванням закінчення терміну інвалідності було проведено повноважною медико-соціальною експертною комісією обласного центру, утвореною згідно Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року за № 1317, відповідно до її повноважень, передбачених п. 12 цього Положення. За результатами огляду [PERSON], зважаючи на відсутність підстав для продовження інвалідності, з урахуванням критеріїв встановлення інвалідності, визначених Положенням Про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, експертною комісією одноголосно було прийнято рішення про невизнання [PERSON] інвалідом, про що їй під особистий підпис було надано довідку про невизнання інвалідом, з одночасним розясненням права та порядку оскарж такого рішення до Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ України. Разом з цим відповідач відзначив, що в разі невизнання інвалідом, видача виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією не передбачена вищезазначеним Положенням. Також повідомив, що ознайомитись із своєю особовою справою з можливістю фотокопіювання позивач має право, написавши відповідну заяву в приміщенні Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» в присутності співробітників МСЕК. Згідно із копією запиту (повторного) [PERSON] на імя головного лікаря Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» [PERSON] від 26 квітня 2017 року, позивач повторно просила терміново надати інформацію, яку вона вже просила надати у запиті від 16 березня 2017 року. Відповідно до копії листа виконуючого обовязки головного лікаря Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» [PERSON] на імя [PERSON] № 58-зв від 04 травня 2017 року, виконуючою обовязки головного лікаря було повідомлено позивачу таку саму інформацію, яка містилися в листі № 47 від 18 квітня 2017 року вбачається. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, обєднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обовязків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, обєднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, обєднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобовязані обєктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обовязковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обовязки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із розясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Із змісту викладених норм Закону вбачається, що повторний розгляд будь-якого звернення в порядку виконання відповідного рішення суду може бути покладено лише на певну установу, організацію, керівника установи чи організації, або на особу, яка виконує його обовязки. Суд звертає увагу на те, що цей позов предявлено позивачем саме до конкретної посадової особи [PERSON] як виконуючої обовязки головного лікаря Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи». Позовні вимоги також стосуються виключно зобовязання [PERSON] повторно розглянути запит позивача в порядку Закону України «Про звернення громадян». Із змісту пояснень представника відповідача судом було зясовано, що станом на час розгляду справи, а також станом на час подання позову до суду відповідач вже не виконує обовязки головного лікаря Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи». Відповідач лише тимчасово виконувала такі обовязки, у звязку із відсутністю на роботі головного лікаря [PERSON], відповідач постійно працює на посаді голови Сєвєродонецької міжрайонної МСЕК. Згідно із копією Посадової інструкції голови Сєвєродонецької міжрайонної МСЕК [PERSON], основними завданнями голови міжрайонної МСЕК є, зокрема: керування роботою та забезпечення якісного проведення медико-соціальної експертизи і реабілітації інвалідів внаслідок захворювань в очолюваній комісії; розяснення особисто інвалідам експертного рішення міжрайонної МСЕК; підготовка інформації, доповідних записок для головних лікарів. Тобто, до посадових обовязків відповідача входить здійснення лише тих повноважень, які стосуються діяльності Сєвєродонецької міжрайонної МСЕК, при цьому позивач [PERSON] проходила огляд не в Сєвєродонецькій міжрайонній МСЕК, а в Луганському комунальному закладі «Обласний центр медико-соціальної експертизи». Запити позивач також направляла саме до обласного центру МСЕК, при цьому запити стосувалися виключно діяльності обласного центру МСЕК. Отже, відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки станом на час розгляду справи вона не є особою, до повноважень якої належить відновлення порушених прав позивача. [PERSON] згідно із її посадовими обовязками може лише готувати інформацію та доповідні записки для головного лікаря вищевказаного закладу, проте здійснювати повторний розгляд звернень громадян та підписувати відповіді на такі звернення від імені Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» відповідач не має права. Крім того, позовні вимоги про зобовязання повторно розглянути певний запит також спрямовані до неналежного відповідача. На думку суду, у разі зменшення обсягу компетенції відповідача, не пов'язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі в якості другого відповідача за клопотанням позивача судом міг бути залучений інший суб'єкт, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача. При цьому, позивач в такому випадку мав би уточнити свої вимоги та заявити їх саме до вказаного субєкта, який має повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача. 15 листопада 2017 року судом на електронну та поштову адреси позивача був направлений лист про розяснення її прав та обовязків, визначених ст.ст. 27, 31, 33 ЦПК України з метою забезпечення права позивача на ефективний судовий розгляд. Вказаний лист був отриманий позивачем як на електронну, так і на поштову адреси. Разом з тим, [PERSON] не скористалася своїм процесуальним правом щодо уточнення, зміни чи збільшення позовних вимог, тобто не заявила жодних вимог до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» або до керівника цього закладу, а також не заявила клопотань про залучення відповідної особи в якості співвідповідача. Згідно із ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. З огляду на викладені норми ЦПК України, суд не наділений правом самостійно залучати до участі у справі співвідповідачів та розглядати відносно таких співвідповідачів незаявлені позивачем вимоги. Підсумовуючи викладене суд зазначає, що відповідач не уповноважена усунути порушення прав позивача в запропонований у позовних вимогах спосіб, навіть якщо такі порушення мали місце, а тому у задоволенні вимоги про зобовязання відповідача повторно розглянути запит позивача слід відмовити. При цьому, суд не робить висновків по суті спірних правовідносин, адже такі висновки можуть стосуватися тих осіб, які не беруть участі у справі (Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» або його керівника), та можуть призвести до виникнення у цих осіб певних обовязків стосовно відновлення прав позивача. Стосовно позовних вимог про визнання дій відповідача незаконними суд зазначає, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, визнання незаконними дій чи бездіяльності відповідача в цивільному судочинстві можливо лише щодо органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, або у конкретно визначених випадках, встановлених договором чи законом. Закон України «Про звернення громадян» не встановлює такого самостійного способу захисту права позивача як визнання дій відповідача незаконними. Верховний Суд України у постанові від 21.05.2012 по справі № 6-20цс11 зауважив, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням стст. 55, 124 Конституції та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Основного Закону та конвенції мають найвищу юридичну силу (стст. 8, 9 Конституції), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і в спосіб, який не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК, але є ефективним. Разом з тим, у спірних правовідносинах визнання дій відповідача незаконними (протиправними) не є ефективним способом захисту прав позивача, адже по-перше, станом на час розгляду справи відповідач не виконує обовязки головного лікаря, а по-друге, такий спосіб захисту прав позивача не призведе до необхідності вчинення відповідачем будь-яких дій щодо відновлення порушених прав позивача. Суд повторює, що ефективним та належним способом захисту прав позивача в даному випадку може бути предявлення позовних вимог до відповідного комунального закладу або до керівника комунального закладу про зобовязання вчинити певні дії. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та розяснити позивачу, що вона не позбавлена права звернутися до суду повторно з аналогічним позовом, який буде містити належні вимоги до належного відповідача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і представником відповідача не заявлено про наявність будь-яких судових витрат, а отже судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Outcome: dismissed