Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментівна утримання неповнолітньої дитини та коштів на утримання дружини. В позовній заяві зазначила, що шлюб між нею та відповідачем укладено 25 жовтня 2018 року. Від даного шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюб між ними не розірвано, однак, 18.08.2020 року нею подано позовну заяву до Тячівського районного суду Закарпатської області про розірвання шлюбу з відповідачем. З жовтня 2019 року, тобто, з моменту, коли їхні відносини з відповідачем фактично припинилися, їхній син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, а батько не бере жодної участі в утриманні та вихованні сина, а також, не цікавиться його здоров`ям, оскільки, він самоусунувся від виховання сина та всі питання матеріального забезпечення сім`ї вирішує вона самостійно. При визначенні розміру аліментів просить врахувати те, що відповідач є молодим за віком, здоровою, працездатною особою, постійно працює в Чеській Республіці, де, за його словами, він отримував хороший заробіток, а також, те що відповідач не має інших аліментних зобов`язань і на його утриманні інші особи не знаходяться, у зв`язку з чим він має можливість виконати покладений на нього ст. 180 Сімейного кодексу України щодо утримання дитини. Також, необхідно врахувати і вікові особливості їхнього сина, якому лише виповнилося один рік, у зв`язку з чим постійно зростають витрати на утримання сина. Однак, в добровільному порядку відповідач відмовляється від утримання їхнього сина, не зважаючи на її неодноразові звернення до нього. Таким чином, оскільки розмір отримуваного відповідачем заробітку чи інших доходів їй невідомий, враховуючи вищевказане, вона вимушена звернутись до суду про стягнення аліментів. У зв`язку з тим, що син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, в неї виникають труднощі з пошуку роботи, щоб належним чином утримувати сім`ю, а тому вважає, що відповідач зобов`язаний та має можливість сплачувати аліменти і на її утримання в розмірі 1000 гривень. Просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000 гривень щомісячно, і до досягнення ним повноліття, а також стягувати кошти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень до досягнення їхнім сином трьохрічного віку. Відповідач [PERSON] надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заявлені позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Свої вимоги, в частині стягнення аліментів на дитину позивачка мотивує тим, що з жовтня 2019 року, коли їхні відносини фактично припинилися, їхній син проживає з нею та перебуває на її утриманні, а він не бере жодної участі в його утриманні та вихованні, а також не цікавиться його здоров`ям, в добровільному порядку відмовляється від утримання їхнього сина, незважаючи на неодноразові звернення до нього. Вказує, що при визначенні аліментів необхідно врахувати те, що він є молодим за віком, здоровим, працездатним, постійно працює в Чеській Республіці, де отримує хороший заробіток, інших утриманців не має. Відтак, з урахуванням встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вважає, що розмір аліментів слід визначити в розмірі 3000 гривень. Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на її утримання, позивачка зазначає, що у зв`язку з проживанням разом з нею їхнього спільного сина, в неї виникають труднощі з пошуком роботи, щоб належним чином утримувати сім`ю, а тому вважає, що він зобов`язаний і має можливість сплачувати аліменти і на її утримання в розмірі 1000 гривень. Водночас, матеріали позовної заяви не містять будь-яких доказів, що дитина перебуває виключно на утриманні позивачки, її матеріального становища, а доводи позовної заяви про те, що він неналежно бере участь в житті сина, нічим не підтверджені. Насправді, починаючи з моменту одруження, вони з позивачкою, проживали у будинку його батьків, де було створено умови для проживання як дитини так і позиваки. Однак, відразу після народження сина, їхні відносини почали погіршуватись, позивачка безпричинно зібрала речі і переїхала проживати до своїх батьків в інший населений пункт і з того часу не дає йому можливості бачитись з дитиною, не відповідає на дзвінки та уникає будь-якого спілкування. Незважаючи на це, він та його батьки з моменту народження сина і по даний час, по мірі можливостей, намагаються матеріально забезпечувати його сина, систематично купують одяг та інші речі. Що стосується доводів позову про те, що він постійно працює в Чеській Республіці, де отримує хороший заробіток, то такі доводи не відповідають дійсності, так як після народження дитини і за час окремого проживання з позивачкою, він жодного разу не виїжджав за кордон через відсутність документів на працевлаштування та відповідно не отримує належних доходів. Водночас, усвідомлюючи потреби дитини, з урахуванням його матеріального становища, відсутності власного житла чи будь-якого іншого цінного майна, незначних доходів, вважає за можливе сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 гривень. Звернення [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання до досягнення сином трьохрічного віку є нічим іншим як намаганням позивача збагатитися за його рахунок, що а умови відсутності в нього належних доходів призведе до позбавлення його засобів до існування. А тому, в цій частині позовних вимог просить відмовити. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 2018 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батьком в свідоцтві про народження якої значиться відповідач, та який перебуває на утриманні позивачки. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини суд враховує майновий стан позивачки, яка ніде не працює, проживає з неповнолітнім сином у батьківському будинку та сама веде догляд за ним, встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, а також майновий стан відповідача. Разом з цим, суд враховує, що відповідач має працездатний вік, а тому виходячи із середньомісячної заробітної плати в Тячівському районі, суд вважає, що вимоги позивачки щодо стягнення аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини слід задовольнити частково і стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання однієї неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 серпня 2020 року, і до його повноліття, а в решті позову в цій частині відмовити. Згідно ч.1 ст.80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. При визначенні розміру коштів на утримання позивачки, в межах заявлених позовних вимог, суд враховує майновий стан сторін, працездатний вік відповідача, відсутність у відповідача постійного місця праці, де заробіток його носить нерегулярний (мінливий) характер, стан здоров`я відповідача, його можливість надавати матеріальну допомогу дружині. А тому, виходячи із середньомісячної заробітної плати по Тячівському району, суд вважає, що вимоги позивачки слід задовольнити частково і стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 600 гривень щомісячно, і до досягнення неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку,а в решті позову в цій частині відмовити. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини за один місяць.

Outcome: partial