Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов вмотивований тим, що 03.09.2011 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу народилася одна дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами немає порозуміння та поваги, вони є людьми з різними поглядами на життя та сімейні цінності, внаслідок чого виникають сварки. На даний час шлюб існує лише формально. В позовній заяві позивач просить суд шлюб, який укладений з відповідачем 03 вересня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Хустського районного управління юстиції Закарпатської області за а/з №159 - розірвати. Доньку [PERSON] залишити проживати разом з матір`ю. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відзив на позов відповідачем [PERSON] не подавався. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, подавши заяву у якій не заперечує проти розірвання шлюбу та просить розглянути справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 03.09.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Хустського районного управління юстиції Закарпатської області за а/з №159 (а.с.7). Від даного шлюбу народилася одна дитина: донька [PERSON] , [INFO] (а.с.3). Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». Враховуючи вищевикладене, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач заперечень проти його розірвання не надав, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Після розірвання шлюбу залишити [PERSON] прізвище « [PERSON] ». Щодо вимог про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, слід зазначити, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування даних позовних вимог, зокрема висновку органу опіки та піклування з цього приводу, складеному згідно ст. 19 СК України. Не наведено у позовній заяві і жодного обґрунтування щодо даної позовної вимоги. Відтак у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 908 грн., сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: partial