Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, яким вказала, що в липні 2021 року, відповідно до Постанови про відкритої виконавчого провадження № 65141699 від 19.04.2021 року, їй стало відомо про стягнення з неї суми заборгованості та накладення арешту на майно та кошти. Підставою стягнення заборгованості є виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, що вчинений 02.12.2020 року та зареєстрований в реєстрі за № 29064, відповідно до якого стягнення відбувається на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», з яким позивач не укладала жодних договорів та не має правовідносин і підстав сплачувати кошти. Більш того, 06.02.2014 року нею був оформлений кредит відповідно до Заяви № 006-21011-060214 з ПАТ «Дельта Банк» на загальну суму 15000 грн, який позивач частково погасила. [PERSON] вважає, що виконавчий напис здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню виходячи з наступного: Заява № 006-21011-060214, відповідно до якої позивачу було надано кредитні кошти в розмірі 15000 грн, складена 06.02.2014 року, відповідно строк вимоги заборгованості минув ще в 2017 році. З 22 лютого 2017 року законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 02.12.2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, позивачем не було отримано жодного повідомлення або вимоги про наявність заборгованості, не повідомлено про вчинення виконавчого напису та жодним чином відповідач по справі не звергався з вимогою про стягнення заборгованості. Нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис поза межами встановлених ст.88 Закону України «Про нотаріат», чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З урахуванням вищевикладеного, позивач просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 02.12.2020 року (зареєстрований в реєстрі під № 29064) приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем. Позивач надала суду заяву, якою заявлені вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», надав суду заяву, якою вважав за можливе вирішити спір в мировому порядку за участю судді, позов визнав в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Просив стягнути з відповідача судовий збір за подання позову в розмірі 454,00 грн та судовий збір за поданні заяви про забезпечення позову в сумі 227,00 грн. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законодавством порядку, про причини неявки суд не повідомили, відзиву та клопотань не надали. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів. Під час розгляду справи судом вирішено процесуальні питання: 06 серпня 2021 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено її до розгляду в спрощеногопозовного провадження. Ухвалою суду від 06 серпня 2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 65141699. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Заявою № 006-21011-060214 від 06.02.2014 року [PERSON] звернулася до ПАТ «Дельта Банк» з пропозицією укласти договір банківського обслуговування та встановлення кредитної лінії. 02.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі під № 29064, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», якому ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 18102020-ФК від 18.10.2020 року, якому в свою чергу ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 1/Д від 15.10.2020 року, якому ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору факторингу № 408/К від 27.04.2018 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 006-21011-060214 від 06.02.2014 року, укладеного з [PERSON] заборгованості в розмірі 13357,14 грн. за період з 26.04.2018 року по 02.12.2020 року включно. 19.04.2021 року старшим державним виконавцем Білозерського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції Терпецькою Р.А. було відкрито виконавче провадження ВП № 65141699 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості за виконавчим написом № 29064, виданим 02.12.2020 року. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 18 ЦК України, а також статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат» вчинення виконавчого напису це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З матеріалів справи судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі:«Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст.254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 02.12.2020 року у нотаріуса були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, на думку суду, існують інші обставини, що вказують на неможливість вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року по справі № 569/8884/17 визначено, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі,чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мала безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факту отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій, зазначені у написі, є безспірними. Суд бере до уваги той факт, що відповідач визнав позовні вимоги [PERSON] . Крім того, положенням ст. 87 Закону України «Про нотаріат» № 3425-ХІІ від 02.09.1993 року (в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до пункту 5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженогоНаказом Міністерстваюстиції України22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України22 лютого 2012 р.за № 282/20595 (в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчого напису), останній вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. Як вбачається з матеріалів справи, всупереч вимогам ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (в редакції станом на момент вчинення виконавчого напису) та п. 5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,оспорюваний виконавчий напис було вчинено на окремому аркуші формату А-4, а не на документі, яким встановлено заборгованість. При цьому з тексту та оформлення виконавчого напису не вбачається, що він не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, тому продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. Оцінивши та дослідивши надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оспорюваний позивачем виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог щодо його форми, передбаченої ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки в момент вчинення виконавчого напису 02.12.2020 року у нотаріуса були відсутні правові підстави для його вчинення, викладений оспорюваний виконавчий напис не на документі, що встановлює заборгованість, а підстав для його викладення на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів суду надано не було. Даних про те, що [PERSON] має безспірні зобов`язання перед відповідачем, або відповідач має право безспірної вимоги до позивача за кредитним договором судом не встановлено, а відповідачем не спростовано. При цьому, відповідач позов визнав, не заперечував проти його задоволення. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст.141 ч.1, 142 ч.2 ЦПК України.

Outcome: approved