Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням у якому зареєстрований. Позовні вимоги мотивує тим, що являється власником домоволодіння по [ADDRESS] . Відповідач є її сином і проживав разом з нею. Згодом був забезпечений власним житлом оскільки успадкував житловий будинок діда та баби в с.Росільна. Однак продав власне житло, зареєструвався у неї і, одружившись у 2009 році, виїхав на проживання до м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області де жив близько 5 років. Згодом виїхав на проживання до Російської Федерації, а останнім часом живе з дружиною у м. Калуш Івано-Франківської області. Фактично, протягом останніх 10 років відповідач не користується житлом за місцем реєстрації, у належному їй будинку востаннє був більше 5 років тому. Реєстрація відповідача в її будинку створює певні незручності, вона не може скористатись правом на отримання соціальної допомоги. Оскільки фактично з 2009 року [PERSON] не проживає в її житлі, то відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України вважається таким, що втратив право на користування цим житлом. В судовому засіданні позивачка та представник позивача заявлений позов підтримали з викладених підстав. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, на розгляд справи не з`явився без повідомлення причин. У встановлений судом строк відзив не подав. Клопотання про розгляд справи без його участі від відповідача не надходило. В зв`язку з цим, у відповідності до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести розгляд справи у порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази, подані у розпорядження суду, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди, чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод (в тому числі виселення громадян із належних йому на праві власності приміщень тощо). У разі виникнення спору між власником та членами його сім`ї суд враховує, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачка є власником домоволодіння по [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно акту, складеного комісійно старостою с.Росільна та депутатами сільської ради [PERSON] у будинку, що належить позивачці, фактично не проживає. Допитані як свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що відповідач протягом останніх 10 років за вказаною адресою не проживає, останній раз відвідував позивачку близько 5 років назад. Відповідно до встановлених даних, відповідач не проживає у господарстві позивачки більше року, а позивач не погоджується забезпечувати його житлом у власному будинку у майбутньому. Таким чином судом встановлено, що відповідач втратив право користування цим житлом. На підставі викладеного, ст.405 ЦК України,

Outcome: approved