Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 4 жовтня 1988 року. Мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. З 2010 року відносини з відповідачем припинено, кожний живе власним життям, не дивлячись на те, що проживають в одному будинку. Причиною розпаду сім'ї позивач вважає те, що відповідач зловживає спиртними напоями, влаштовує сварки, трапляються випадки її побиття, на прохання припинити це відповідач не реагує. Спору про поділ майна та місце проживання доньки не має. У зв'язку з цим просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснила, що проживають разом з відповідачем, проте фактично з 2010 року не підтримують шлюбні відносини. Вважає неможливим збереження шлюбу, оскільки не бажає цього. Спору про місце проживання дитини та про поділ майна не має. Відповідач позов не визнав, проти розірвання шлюбу заперечував, оскільки вважає, що для цього не має підстав. Спору про місце проживання дитини та про поділ майна не має. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 4 жовтня 1988 року між [PERSON] та [PERSON] Верхньодніпровським районним відділом ЗАГС Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний запис за № 153 та видано свідоцтво про укладення шлюбу (а.с. 4). Сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Сторони проживають разом, проте стосунки не підтримують з 2010 року. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння подружжя та небажання позивача зберегти шлюб. Суд надавав подружжю час на примирення протягом трьох місяців, проте за цей час позивач від позову не відмовилась та наполягала на розірванні шлюбу. Таким чином, фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе. При цьому суд не приймає до уваги заперечення відповідача про відсутність, на його думку підстав для розірвання шлюбу, оскільки згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У зв'язку з чим суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та не відповідає принципу добровільності шлюбу. Спору про поділ майна та місце проживання дитини подружжя не має. У зв'язку з чим суд вважає вимоги позивач про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 114 грн. 70 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved