Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Одеської міської ради, в якій просить визнати за нею за набувальною давністю право власності на квартиру [ADDRESS]. Ухвалою суду від 03.02.2014 року Одеську обласну спілку споживчих товариств, яка приймала участь у справі в якості третьої особи, було залучено в якості співвідповідача. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона є користувачем та основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS]. Користування цією квартирою позивачка здійснює з моменту її отримання за обмінним ордером та з моменту прописки за вказаною адресою, починаючи з 13.03.1987 року по цей час, тобто вже понад 25 років. [PERSON] вказує, що впродовж останніх 25 років жодна особа не заявляла про свої права на квартиру [ADDRESS]. 01.09.2011 року КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» видало технічний паспорт на громадський будинок по [ADDRESS], вказавши користувачем «Облспоживспілку». Позивачка також зазначає, що 07.03.2013 року Одеська обласна спілка споживчих товариств надала відповідь на адвокатський запит за № 02-43-14-05-20, у якій повідомила, що право власності на житловий будинок по [ADDRESS] за Одеською обласною спілкою споживчих товариств у встановленому законом порядку не зареєстроване, та на балансі Одеської обласної спілки споживчих товариств вказаний будинок не знаходиться. Хто є власником або балансоутримувачем Облспоживспілці не відомо. 07.03.2013 року ОСББ «Кооператор-11» надало відповідь на адвокатський запит від 04.03.2013 року, з якої вбачається, що ОСББ «Кооператор-11» також не є власником будинку по [ADDRESS]. Аналогічні відповіді [PERSON] одержала і від Київської районної адміністрації Одеської міської ради та Департаменту міського господарства Одеської міської ради. [PERSON] вказує, що вона звернулася із відповідною заявою до КП «Міське агентство з приватизації житла», додавши до заяви на приватизацію квартири усі наявні в неї документи, а саме: довіреності, копію відповіді Департаменту міського господарства, копію рахункової книжки, копію довідки Ф №1 про склад сім'ї, копію довідки, копію паспорту, копію посвідчення, копію технічного паспорту, копію відповіді ОСББ «Кооператор-11», копію відповіді «Облспоживспілки», однак у зв'язку із відсутністю у позивачки довідки про невикористання житлових чеків та обмінного ордеру 04.06.2013 року КП «Міське агентство з приватизації житла» надало повторну відповідь за № 237-2/В/01-07 стосовно приватизації квартири [ADDRESS], якою повідомило, що для розгляду питання приватизації житла [PERSON] необхідно надати до органу приватизації документи, згідно п. 18, п. 22 Положення, а саме: заяву на приватизацію квартири, довідку про склад сім'ї, довідку про невикористання житлових чеків, ордер, технічний паспорт на квартиру. Втрата [PERSON] обмінного ордеру, на підставі якого вона вселилася у спірну квартиру, та безрезультатність усіх дій щодо розшуку копії цього ордеру вимусили [PERSON] звернутися до суду із відповідним позовом. З посиланням на ст. 344 ЦК України [PERSON] вважає, що набула право власності на спірну квартиру за набувальною давністю оскільки, позивачка добросовісно заволоділа цим майном, яке на сьогодні нікому не належить, та з 1987 року по сьогодні продовжує відкрито ним володіти та користуватись ним більше ніж 25-ть років, тобто вважає, що має право на визнання за нею судом права власності на спірну квартиру. В судовому засіданні представник [PERSON] позов підтримав. Представник Одеської міської ради у судове засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином (а.с. 63, 93), надав до канцелярії суду заперечення на позов, в якому вказував, що [PERSON] не позбавлена можливості приватизувати спірну квартиру, а також посилався на те, що Одеська міська рада не є належним відповідачем у справі. Представник Одеської обласної спілки споживчих товариств у судове засідання з'явився, позов не визнав. У наданому суду письмовому запереченні на позов зазначав, що будинок [ADDRESS] раніше дійсно належав Облспоживспілці, право власності було зареєстровано 12.06.1992 року. Однак у жовтні-листопаді 2006 року право власності на вказаний будинок перейшло та було зареєстровано за ПП «Генеральний будівельний менеджмент» на підставі рішення господарського суду Одеської області. В подальшому рішення суду першої інстанції було скасовано постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.06.2008 року, відповідно КП «ОМБТІ та РОН» скасувало реєстрацію права власності ПП «Генеральний будівельний менеджмент», однак право власності Облспоживспілки поновлено не було. Тобто на сьогодні право власності на будинок [ADDRESS] ні за ким не зареєстроване, будинок на балансі Облспоживспілки не перебуває. Представник Одеської обласної спілки споживчих товариств також вказував, що КП «ОМБТІ та РОН» відмовило у поновленні права власності Облспоживспілки, посилаючись на те, що більше 90% квартир у будинках перебувають у приватній власності фізичних осіб. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача Одеської обласної спілки споживчих товариств зазначав, що відсутність у позивачки обмінного ордеру свідчить про недобросовісність заволодіння квартирою у 1987 році, а тому вважав, що у задоволенні позову слід відмовити. Представник третьої особи ОСББ «Кооператор 11» підтримав вимоги [PERSON] та пояснив суду, що вона дійсно мешкає та зареєстрована у цьому будинку з 1987 року. Інші треті особи - Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Департамент міського господарства Одеської міської ради, КП «Міське агентство з приватизації житла», Реєстраційна служба головного управління юстиції Одеської області у судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином (а.с. 83, 90, 91, 92). Вислухавши пояснення представників [PERSON], Одеської обласної спілки споживчих товариств, ОСББ «Кооператор 11», дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні [PERSON] є користувачем та основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS]. За твердженням позивачки користування цією квартирою вона здійснює з моменту її отримання за обмінним ордером у 1987 році. Судом встановлено, що [PERSON] була прописана у спірній квартирі 13.03.1987 року (а.с. 16 на звороті, 18) та постійно мешкає у ній з моменту прописки та по цей час включно, тобто 26 років та 10 місяців, оплачує комунальні платежі, здійснює поточний ремонт квартири. За весь час користування квартирою тобто упродовж останніх майже 27 років жодна особа не заявляла про свої права на квартиру [ADDRESS], з позовом про її виселення не зверталася. 01.09.2011 року КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» видало технічний паспорт на квартиру [ADDRESS], вказавши користувачем «Облспоживспілку» (а.с. 19-20). Маючи намір приватизувати квартиру, [PERSON] зверталася до підприємств та комунальних установ з метою з'ясування, хто є власником спірного будинку. Так, 07.03.2013 року Одеська обласна спілка споживчих товариств надала відповідь на адвокатський запит за № 02-43-14-05-20, у якій повідомила, що право власності на житловий будинок по [ADDRESS] за Одеською обласною спілкою споживчих товариств у встановленому законом порядку не зареєстровано, та на балансі Одеської обласної спілки споживчих товариств вказаний будинок не знаходиться. Хто є власником або балансоутримувачем Облспоживспілці не відомо (а.с. 31). 07.03.2013 року ОСББ «Кооператор-11» надало відповідь на адвокатський запит від 04.03.2013 року, з якої вбачається, що ОСББ «Кооператор-11» також не є власником будинку по [ADDRESS] (а.с. 30). Київська районна адміністрація Одеської міської ради листом від 11.03.2013 року повідомила, що будинок [ADDRESS] на балансі комунальної власності територіальної громади не значиться (а.с. 34). З листа Департаменту міського господарства Одеської міської ради від 16.04.2013 року вбачається, що у департаменту відсутня інформація щодо балансоутримувача будинку [ADDRESS] (а.с. 36). Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] раніше належав Облспоживспілці, право власності було зареєстровано 12.06.1992 року КП «ОМБТІ та РОН». Однак у подальшому право власності на вказаний будинок перейшло та було зареєстровано за ПП «Генеральний будівельний менеджмент» на підставі рішення господарського суду Одеської області від 20.12.2005 року. В подальшому рішення суду першої інстанції було скасовано постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.06.2008 року, відповідно КП «ОМБТІ та РОН» скасувало реєстрацію права власності ПП «Генеральний будівельний менеджмент» на будинок [ADDRESS], однак право власності Облспоживспілки поновлено не було. Тобто на сьогодні право власності на будинок [ADDRESS] ні за ким не зареєстроване, будинок не перебуває ні на балансі Облспоживспілки, ні на балансі ОСББ «Кооператор 11», ні на балансі місцевих рад (а.с. 71-77). Судом також встановлено, що [PERSON] двічі зверталася із заявами про приватизацію квартири до КП «Міське агентство з приватизації житла», додавши до заяви на приватизацію квартири усі наявні в неї документи, а саме: довіреності, копію відповіді Департаменту міського господарства, копію рахункової книжки, копію довідки Ф №1 про склад сім'ї, копію довідки, копію паспорту, копію посвідчення, копію технічного паспорту, копію відповіді ОСББ «Кооператор-11», копію відповіді «Облспоживспілки», однак у зв'язку із відсутністю у позивачки довідки про невикористання житлових чеків та обмінного ордеру 04.06.2013 року КП «Міське агентство з приватизації житла» надало повторну відповідь за № 237-2/В/01-07 стосовно приватизації квартири [ADDRESS], якою повідомило, що для розгляду питання приватизації житла [PERSON] необхідно надати до органу приватизації документи, згідно п. 18, п. 22 Положення, а саме: заяву на приватизацію квартири, довідку про склад сім'ї, довідку про невикористання житлових чеків, ордер, технічний паспорт на квартиру. З пояснень [PERSON] слідує, що обмінний ордер, на підставі якого вона вселилася у спірну квартиру у 1987 році, було втрачено, а усі її дії як і дії суду щодо розшуку копії цього ордеру результату не принесли (а.с. 54, 96). Отже, відсутність у [PERSON] обмінного ордеру на квартиру позбавляє її можливості у встановленому законом порядку приватизувати квартиру, в якій вона мешкає. Неможливість приватизації підтверджується і тим, що згідно положень ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Проте, як було встановлено судом квартира [ADDRESS] в цілому не відноситься до державного житлового фонду, а тому спірна квартира не може бути відчужена в порядку приватизації на користь [PERSON] Згідно положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи те, що [PERSON] добросовісно, безперервно, відкрито володіє квартирою [ADDRESS] з 13.03.1987 року, тобто майже 27 років, а власник цієї квартири відсутній, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення ст. 344 ЦК України та визнати за позивачкою право власності на спірну квартиру за набувальною давністю. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачкою не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

Outcome: approved