Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та стягнення половини вартості прибутків від використання спільного майна. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 27 квітня 2002 року вона уклала шлюб із відповідачем [PERSON] Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2008 року шлюб між сторонами розірвано. За час спільного шлюбу, в період з травня по листопад 2002 року, вони побудували будівлю мийки автотранспорту загальною площею 121,5 кв.м, яка розташована за адресою: м. Тернопіль, вул. Т.Протасевича, 1а. Свідоцтво про право власності на будівлю від 29 листопада 2002 року оформлено на відповідача [PERSON] В грудні 2002 року сторони брали кредит в сумі 60000 грн. в кредитній спілці «Калина» для купівлі обладнання для мийки автотранспорту. Кредитний договір №357 від 05 грудня 2002 року був оформлений на відповідача під заставу і в якості заставного майна виступала набута ними за час шлюбу вищеназвана будівля мийки автотранспорту загальною площею 121,5 кв.м, яка розташована за адресою: м. Тернопіль, вул. Т.Протасевича, 1а. Під час укладення договору застави в нотаріуса [PERSON] позивач давала письмову згоду в якості дружини заставодавця на його укладення. За отримані кредитні кошти сторони купили обладнання для мийки автотранспорту, яке було встановлено у вищевказаній будівлі мийки. До грудня 2004 року за рахунок спільних коштів вони погасили кредит, виплативши кредитній спілці 75000 грн. Після розірвання шлюбу, з 08 березня 2008 року по час звернення позивача із позовною заявою відповідач, будучи приватним підприємцем-фізичною особою, використовує об'єкти спільної власності подружжя, а саме будівлю мийки автотранспорту загальною площею 121,5 кв.м, яка розташована за адресою: м. Тернопіль, вул. Т.Протасевича, 1а, та обладнання для мийки автотранспорту для одержання прибутку. За другий, третій та четвертий квартали 2008 року він отримав прибуток приблизно 130 000 грн., за 2009 рік 260000 грн. та за 2010 рік - приблизно 270000 грн. Оскільки все вищевказане майно набуте [PERSON] за час спільного шлюбу з позивачем, остання має право на половину вищевказаного майна, а саме на половину будівлі мийки автотранспорту загальною площею 121,5 кв.м, яка розташована за адресою: м. Тернопіль, вул. Т.Протасевича, 1а, на половину обладнання для мийки автотранспорту, встановленого в даній будівлі, та на половину прибутку, одержаного відповідачем за другий, третій та четвертий квартали 2008 року, за 2009 та за 2010 роки. На підставі викладеного [PERSON] просить суд провести поділ майна, набутого нею за час шлюбу з [PERSON], а саме будівлі мийки автотранспорту загальною площею 121,5 кв.м, яка розташована за адресою: м. Тернопіль, вул. Т.Протасевича, 1а, та обладнання для мийки автотранспорту, встановленого в даній будівлі; стягнути з відповідача в користь позивача половину отриманих ним прибутків від використання їхнього спільного майна за другий, третій та четвертий квартали 2008 року, за 2009 та за 2010 роки. 07 серпня 2013 року позивач подала уточнення до позовної заяви, в яких просить суд провести поділ майна, набутого нею, [PERSON], за час шлюбу з [PERSON], а саме будівлі мийки автотранспорту загальною площею 121,5 кв.м, яка розташована за адресою: м. Тернопіль, вул. Т.Протасевича, 1а, та обладнання для мийки автотранспорту, встановленого в даній будівлі, визнавши за кожним з них право власності на ? частку даної будівлі, залишивши дану будівлю у їхній спільній частковій власності; стягнути з відповідача в користь позивача половину отриманих ним прибутків від використання їхнього спільного майна за другий, третій та четвертий квартали 2008 року в сумі 77\~866,5 грн., за 2009 рік в сумі 149\~450,00 грн. та за 2010 рік в сумі 132\~812,5 грн., а також стягнути з відповідача в користь позивача понесені судові витрати. 19 травня 2014 року на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON] про уточнення позовних вимог, в якій вона просить провести поділ майна, набутого нею за час шлюбу з [PERSON], а саме будівлі мийки автотранспорту загальною площею 121,5 кв.м, яка розташована за адресою: м. Тернопіль, вул. Т.Протасевича, 1а, та обладнання для мийки автотранспорту, встановленого в даній будівлі, визнавши за кожним з них право власності на ? частку даної будівлі, залишивши будівлю у їхній спільній частковій власності; стягнути з відповідача в користь позивача половину отриманих ним прибутків від використання їхнього спільного майна за другий, третій та четвертий квартали 2008 року в сумі 77\~866,5 грн., за 2009 рік в сумі 149\~450,00 грн. та за 2010 рік в сумі 132\~812,5 грн., за 2011, 2012, 2013 роки та за перший квартал 2014 року; стягнути з відповідача в користь позивача понесені нею судові витрати, а саме 1700 грн., 1720,50 грн. та 2408,70 грн. сплаченого судового збору, сплачені витрати на ІТЗ та вартість проведення експертизи у сумі 2060 грн. 22 липня 2014 року позивач подала до суду позовну заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30 грудня 2013 року №2382 будівлі мийки автотранспорту загальною площею 121,5 кв.м, яка розташована за адресою: м.Тернопіль, вул.Протасевича, 1а, укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватний нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON]; провести поділ майна, набутого нею, [PERSON], за час шлюбу з [PERSON], а саме будівлі мийки автотранспорту загальною площею 121,5 кв.м, яка розташована за адресою: м. Тернопіль, вул. Т.Протасевича, 1а, та обладнання для мийки автотранспорту, встановленого в даній будівлі, визнавши за кожним з них право власності на ? частку даної будівлі, залишивши будівлю у їхній спільній частковій власності; стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивача половину отриманих ним прибутків від використання їхнього спільного майна за другий, третій та четвертий квартали 2008 року в сумі 77\~866,5 грн., за 2009 рік в сумі 149\~450,00 грн. та за 2010 рік в сумі 132\~812,5 грн., за 2011, 2012, 2013 роки; стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивача половину вартості отриманих ним прибутків від використання будівлі мийки автотранспорту загальною площею 121,5 кв.м, яка розташована за адресою: м.Тернопіль, вул.Протасевича, 1а, за перший та другий квартали 2014 року; стягнути з відповідачів в користь позивача понесені нею судові витрати, а саме 1700 грн., 1720,50 грн. та 2408,70 грн. сплаченого судового збору, сплачені витрати на ІТЗ та вартість проведення експертизи у сумі 2060 грн. 30 жовтня 2014 року на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON] про уточнення позовних вимог, в якій вона просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30 грудня 2013 року №2382 будівлі мийки автотранспорту загальною площею 121,5 кв.м, яка розташована за адресою: м.Тернопіль, вул.Протасевича, 1а, укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватний нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON]; провести поділ майна, набутого нею, [PERSON], за час шлюбу з [PERSON], а саме будівлі мийки автотранспорту загальною площею 121,5 кв.м, яка розташована за адресою: м. Тернопіль, вул. Т.Протасевича, 1а, та обладнання для мийки автотранспорту встановленого в даній будівлі, визнавши за кожним з них право власності на ? частку даної будівлі, залишивши дану будівлю у їхній спільній частковій власності; стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивача половину отриманих ним прибутків від використання їхнього спільного майна за другий, третій та четвертий квартали 2008 року в сумі 77\~866,5 грн., за 2009 рік в сумі 149\~450,00 грн., за 2010 рік в сумі 132\~812,5 грн., за 2011 рік 127\~275,00 грн., за 2012 рік 131\~250,00 грн., за 2013 рік 172\~250,00 грн.; стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивача половину вартості отриманих ним прибутків від використання будівлі мийки автотранспорту загальною площею 121,5 кв.м, яка розташована за адресою: м.Тернопіль, вул.Протасевича, 1а, за перший, другий та третій квартали 2014 року; стягнути з відповідачів в користь позивача понесені нею судові витрати, а саме 1700 грн., 1720,50 грн. та 2408,70 грн. сплаченого судового збору, сплачені витрати на ІТЗ та вартість проведення експертизи у сумі 2060 грн. 08 вересня 2015 року позивач [PERSON] подала чергову позовну заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог, в якій просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30 грудня 2013 року №2382 будівлі мийки автотранспорту загальною площею 121,5 кв.м, яка розташована за адресою: м.Тернопіль, вул.Протасевича, 1а, укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватний нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON]; провести поділ майна, набутого нею, [PERSON], за час шлюбу з [PERSON], а саме будівлі мийки автотранспорту загальною площею 121,5 кв.м, яка розташована за адресою: м. Тернопіль, вул. Т.Протасевича, 1а, та обладнання для мийки автотранспорту встановленого в даній будівлі, визнавши за кожним з них право власності на ? частку даної будівлі, залишивши дану будівлю у їхній спільній частковій власності; стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивача половину отриманих ним прибутків від використання їхнього спільного майна за другий, третій та четвертий квартали 2008 року в сумі 61\~212,62 грн., за 2009 рік в сумі 135\~220,38 грн., за 2010 рік в сумі 118\~407,25 грн., за 2011 рік 117 342,33 грн., за 2012 рік 110\~042,11 грн., за 2013 рік 158\~513,25 грн., а разом за вказані роки 700\~737,94 грн.; стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивача половину вартості отриманих ним прибутків від використання будівлі мийки автотранспорту загальною площею 121,5 кв.м, яка розташована за адресою: м.Тернопіль, вул.Протасевича, 1а, за перший, другий та третій квартали 2014 року; стягнути з відповідачів в користь позивача понесені нею судові витрати, а саме 1700 грн., 1720,50 грн. та 2408,70 грн. сплаченого судового збору, сплачені витрати на ІТЗ та вартість проведення експертизи у сумі 2060 грн. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення половини отриманих ним прибутків від використання будівлі мийки автотранспорту загальною площею 121,5 кв. м., яка розташована за адресою: м.Тернопіль, вул.Т.Протасевича,1а, за 2014 рік залишити без розгляду. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги, з урахуванням поданих уточнень, підтримали, просили задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні, про що подав письмові заперечення. Вважає, що надані документи свідчать про те, що будівництво спірної мийки проведено до укладення шлюбу субєктом підприємницької діяльності-фізичною особою [PERSON] і є його особистою власністю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог, які стосуються прав та інтересів його довірителя заперечував, зазначивши, що набута останнім спірна будівля мийки є його власністю. Посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] договір купівлі-продажу будівлі мийки автотранспорту відповідає вимогам закону, підстав вважати його недійсним немає. Третя особа приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак в матеріалах справи містяться її письмові пояснення з приводу посвідчення спірного договору купівлі-продажу приміщення мийки автотранспорту. Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснила, що вона з [PERSON] познайомилась в лютому 2001 року. В червні 2001 року він оформився приватним підприємцем. Вони спільно обговорювали будівництво спірної мийки, свідок розробляла бізнес-план. Всі заяви на отримання дозволів писала [PERSON], а [PERSON] лише ставив під ними свої підписи. З кінця жовтня-початку листопада 2001 року сторони почали проживати разом в гуртожитку №3 Тернопільської академії народного господарства у кімнаті №118. 24 квітня 2002 року вони одружилися. Свідок приймала активну участь у будівництві мийки автотранспорту, яке вони здійснювали за спільні кошти, багато коштів також позичали, в тому числі брали кредит у Кредитній спілці «Калина» для придбання обладнання, необхідного для роботи мийки. Будівництво спірної мийки автотранспорту проводилося з травня 2002 року по жовтень 2002 року. Вдома у подружжя [PERSON] часто бували [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким було відомо про обставини будівництва мийки автотранспорту, вони їздили на обєкт та можуть повідомити суду відомості про строки в які вона була побудована. На той час сторони перебували у шлюбі, а тому спільно зароблені гроші витрачали на будівництво мийки автотранспорту. Свідок позичала кошти у друзів Царика, Ковпака, сімї [PERSON]. Відповідач [PERSON] також позичав гроші у знайомих в кінці серпня на початку вересня 2002 року, тобто після одруження. Частину коштів свідку дала мати, а решта - її особисті заощадження із зарплати, так як на той час вона працювала викладачем. Загалом на будівництво мийки автотранспорту було потрачено 25-30 тис. дол. США спільних коштів подружжя. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що сторін по справі [PERSON] та [PERSON] він знає з 2001 року. Сторони одружилися в кінці квітня 2002 року, орієнтовно 27-28 числа. Свідок з дружиною часто бували в гостях у подружжя, їздили з ними на риболовлю. До укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] проживали разом в гуртожитку Тернопільської академії народного господарства на 1 поверсі по вул. Львівська, 7 або вул. Львівська, 3. Свідку відомо про будівництво подружжям мийки по вул. Протасевича в м.Тернополі, документи вони збирали разом. [PERSON] приймала участь у будівництві, позичала гроші. Будівництво здійснювалось у 2002 році в період весна-осінь. Відкриття мийки відбулось в кінці осені на початку зими. Про оформлення права власності на вказану мийку свідку нічого невідомо. Наприкінці літа 2002 року подружжя [PERSON] позичало у кума свідка [PERSON] 5 тисяч дол. США на будівництво мийки. Дану позику вони повернули взимку 2002-2003 року. Влітку 2002 року відповідач [PERSON] просив свідка допомогти йому покласти плитку на мийці. Допитана в судовому зсідання свідок [PERSON] суду пояснила, що позивача [PERSON] вона знає давно, ще з часу її навчання. Свідок була присутня при знайомстві [PERSON] із майбутнім чоловіком відповідачем [PERSON] Свідок разом із своїм чоловіком [PERSON] були запрошені на офіційну реєстрацію шлюбу сторін, яка відбулася 27 квітня 2002 року. З 2001 року [PERSON] та [PERSON] жили разом у гуртожитку. Їй відомо, що оформленням документів на спірну мийку автотранспорту подружжя [PERSON] займалось разом. До одруження сторін мийка ще не існувала. Її будівництво розпочалось у березні 2002 року, коли закладався фундамент, а фактично відкриття відбулось у грудні цього ж року. В серпні 2002 року сімя позичила гроші на будівництво мийки у чоловіка на прізвище [PERSON], імені якого свідок не пригадує, однак вона була присутня при отриманні вказаної позики. Зі слів позивача, свідку відомо, що мати [PERSON] ([PERSON]М.) мала заощадження і давала їх позивачу на будівництво мийки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є її знайомими. Позивача свідок знає з кінця 1996-1997 року. З [PERSON] позивач почала зустрічатись на початку 2002 року. Вперше відповідача свідок побачила в гуртожитку по вул. Львівська, 3 в м.Тернополі. В квітні 2002 року сторони одружилися. Зі слів позивача, свідку відомо, що [PERSON] займалася оформленням документів на мийку. Після одруження літом 2002 року свідок була в гостях у сторін і позивач показувала свідку приміщення мийки, що розташована по вул. Протасевича в м.Тернополі. У вересні цього ж року свідок вдруге була на мийці, будівля мийки уже була збудована, проте не працювала по тій причині, що не було обладнання. Втретє на мийці вона разом з подружжям [PERSON] перебувала в листопаді-грудні 2002 року, тоді вже мийка працювала. Подружжя говорило свідку, що їм потрібні кошти для будівництва мийки, проте, де вони їх отримали, їй невідомо. Зі слів позивача, вона тільки знає, що дані кошти позичалися. З [PERSON] свідок без присутності [PERSON] не спілкувалась. Позивач говорила свідку, що її мати допомагала коштами з будівництвом мийки, коли це відбувалось свідок не пригадує, думає, що це була осінь 2002 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знайома із [PERSON] з 2001 року. В 2002 році позивач одружилась із [PERSON] Після знайомства вони переїхали проживати в гуртожиток. Свідку відомо, що позивач займалась виготовленням документів на оформлення права власності на спірну мийку автотранспорту. Свідок була в приміщенні мийки, коли вона була вже збудована. Зі слів позивача, їй відомо, що допомагали у будівництві мийки її мати та її друзі, а також подружжям гроші на будівництво мийки позичалися. Дослідивши та оцінивши докази по справі, заслухавши пояснення та доводи учасників судового розгляду, покази свідків, суд вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено та сторонами підтверджено, що з 27 квітня 2002 року сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Даний шлюб розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2008 року (справа №2-782/08). На підставі вказаного, рішення суду Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 08 червня 2010 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ИД №033908 (а.с.17, 18, Т.1). Згідно свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи, виданого 06 червня 2001 року Торгово-реєстраційною палатою Тернопільської міської ради, [PERSON] зареєстрований субєктом підприємницької діяльності-фізичною особою, про що зроблено запис 06 червня 2001 року (а.с.47, Т.1). Відповідно до рішення від 12 липня 2001 року сесії Тернопільської міської ради «Про надання дозволу на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування мийки автотранспорту», розглянувши звернення СПД [PERSON], органом місцевого самоврядування було надано дозвіл на підготовку матеріалів попереднього погодження місця розташування мийки на земельній ділянці площею 0,10 га з наданням в оренду терміном на 5 років за адресою вул.Протасевича (а.с.50, Т.1). Розпорядженням міського голови від 27 серпня 2001 року за №953 СПД [PERSON] затверджено акт вибору та обстеження земельної ділянки, визначеної під розташування мийки автотранспорту за адресою вул. Протасевича площею 1000,00 кв.м., в оренду терміном на пять років (а.с.139, Т.1). 27 серпня 2001 року начальником Держуправління екології та природних ресурсів у Тернопільській області складено висновок попереднього погодження підприємцю [PERSON] місця розташування об'єкта, розміру земельної ділянки та умов її вилучення під будівництво мийки автотранспорту по вул. Протасевича в м.Тернополі (а.с.145, Т.1). 29 серпня 2001 року підприємцем [PERSON] від Тернопільської міської СЕС отримано висновок № 177 щодо відведення земельної ділянки в м.Тернополі по вул. Протасевича під будівництво мийки для автотранспорту (а.с.147-148, Т.1). 29 серпня 2001 року підприємцю [PERSON] КП «Тернопільводоканал» видано технічні умови 134/с1 на підключення мийки автотранспорту до мереж водопроводу та каналізації (а.с.151-152, Т.1). Рішенням сесії Тернопільської міської ради від 12 вересня 2001 року за №1154 СПД [PERSON] погоджено місце розташування мийки автотранспорту на земельній ділянці площею 1000,00 кв.м. за адресою вул. Протасевича з наданням дозволу на складання проектно-кошторисної документації на будівництво та складання проекту відведення земельної ділянки після затвердження проектно-кошторисної документації у встановленому порядку (а.с.138, Т.1). 18 вересня 2001 року Державтоінспекцією УМВС України в Тернопільській області приватному підприємцю [PERSON] видано технічні умови на влаштування пункту мийки автомобілів в м. Тернополі по вул. Протасевича (а.с.150, Т.1). 18 вересня 2001 року ВАТ «Тернопільобленерго» видало підприємцю [PERSON] технічні умови підключення приміщення автомийки до електричних мереж (а.с.154, Т.1). 20 вересня 2001 року начальником управління містобудування та архітектури Тернопільського міськвиконкому затверджено Архітектурно - планувальне завдання проектування об'єкта нового будівництва - мийки автотранспорту СПД [PERSON] (а.с.140-143, Т.1). 26 вересня 2011 року підприємцем [PERSON] від відділу державної пожежної безпеки України в Тернопільській області отримано технічні умови з пожежної безпеки на будівництво мийки автотранспорту (а.с.146, Т.1). В 2001 році на замовлення підприємця [PERSON] Проектно-вишукувальним інститутом «Тернопільагропроект» було виготовлено Робочий проект мийки для автотранспорту вул. Протасевича в м. Тернополі (а.с.69-137, Т.1). Рішенням № 1070 від 13 листопада 2002 року заступника міського голови м. Тернополя затверджено [PERSON] державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об'єкта - мийки автотранспорту в м. Тернополі по вул. Протасевича, 1а, забудовником та замовником якого є підприємець [PERSON] (а.с.204-206, Т.1). 26 листопада 2002 року Держдепартаментом з нагляду за охороною праці по Тернопільській області приватному підприємцю [PERSON] надано дозвіл на початок роботи мийки автотранспорту в м.Тернополі по вул. Протасевича,1а (а.с.203, Т.1). Згідно рішення сесії Тернопільської міської ради від 27 листопада 2002 року за № 1101 за [PERSON] вирішено оформити право власності на будівлю мийки автотранспорту в м.Тернополі по вул. Протасевича, 1а загальною площею 121,5 кв.м., про що 29 листопада 2002 року Тернопільським бюро технічної інвентаризації видано свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно (а.с.64, Т.3). Відповідно до рішення сесії Тернопільської міської ради від 01 червня 2011 року за № 964, вирішено внести зміни до рішення сесії Тернопільської міської ради 27 листопада 2002 року за №1101, виклавши його в наступній редакції: «Оформити право власності за суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою [PERSON] на будівлю мийки автотранспорту загальною площею 121, 5 кв.м за адресою вул. Протасевича, 1А. Видати свідоцтво» (а.с.189, Т.1). Спірна мийка автотранспорту знаходиться на ділянці, що передана в оренду СПД ФО [PERSON], про що свідчать договір оренди земельної ділянки від 14 січня 2002 року серії АЕІ №223178, укладений між [PERSON] (Орендодавець) та [PERSON] (Орендар), посвідчений завідуючою Першої Тернопільської державної нотаріальної контори [PERSON], договір оренди землі від 18 червня 2007 року, укладений між Тернопільською міською радою (Орендодавець) та СПД [PERSON] (Орендар) та додаток від 22 грудня 2010 року до договору оренди землі від 18 червня 2007 року (а.с.119, 122-126, 134, Т.2). Як вбачається із договору купівлі-продажу від 13 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] (Продавець) продав, а [PERSON] (Покупець) купив будівлю мийки автотранспорту за адресою: м.Тернопіль, вул.Протасевича, 1а (а.с.63, Т.3). Відповідно до [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації прав та їх обтяжень, сформованого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] 27 грудня 2013 року, а також Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо обєкта нерухомого майна, наданої 31 липня 2014 року Реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, будівля мийки автотранспорту за адресою: м.Тернопіль, вул.Протасевича, 1а, належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу серії та номер 2382, укладеного 30 грудня 2013 року та посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.61, 65, Т.3). Згідно інформації від 30 квітня 2013 року №10829/17-410, наданої Тернопільською обєднаною державною податковою інспекцією ДПС у Тернопільській області, обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) ФОП [PERSON] за 2008 рік, згідно поданого звіту субєкта малого підприємництва фізичної особи платника єдиного податку, становив 207\~523,00 грн., за 2009 рік 298\~900,00 грн., за 2010 рік - 265\~625,00 грн. (а.с.61-68, Т.2). Як вбачається із відповіді Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області №21711/19-18-17-04 від 30 липня 2014 року на запит суду, [PERSON] перебуває на обліку в ТОДПІ як субєкт підприємницької діяльності фізична особа з 15.06.2001 року за місцем проживання: [INFO]. Сума доходу, згідно податкової звітності, становить: за 2011 рік 254\~550 грн., 2012 рік 262\~500 грн.; 2013 рік -\~344\~500 грн.; І кв. 2014 року 90\~000 грн. (а.с.60, Т.3). На запит суду приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] надіслано на адресу суду листа №183/01-16 від 05 серпня 2013 року, в якому нотаріус зазначає, що дійсно 30 грудня 2013 року по реєстру №2382 нею посвідчено договір купівлі-продажу будівлі мийки автотранспорту, згідно якого відповідач [PERSON] продав відповідачу [PERSON] будівлю мийки автотранспорту. Вищевказана будівля мийки автотранспорту належала відповідачу [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на будівлю, виданого виконкомом Тернопільської міської ради 29 листопада 2002 року згідно з рішенням №1101 від 27.11.2002 року і зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав 27.12.2013 року. Згода дружини не потрібна була, оскільки дана будівля мийки автотранспорту, яка належала відповідачу [PERSON] на час укладення договору, згідно відмітки в паспорті, придбана ним до шлюбу і є його особистою власністю. Крім цього, при перевірці заборони (арешту), як по обєкту, так і по субєкту, та в податковій заставі, згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, про податкові застави на час укладення та посвідчення договору, відомості були відсутні (а.с.62, Т.3). До матеріалів справи відповідачем [PERSON] долучені оригінали документів, датовані за період лютий-квітень 2002 року, а саме договори на виконання будівельних робіт з актами приймання виконаних робіт, накладні на придбання будівельних матеріалів, квитанції до прибуткового касового ордеру, товарні чеки, які підтверджують про оплату [PERSON] виконаних будівельних робіт та придбання будівельних матеріалів (а.с.77-133, Т.5). Дані документи, на виконання ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2014 року, згідно переліку вказаного в ухвалі Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2014 року, направлялися для проведення судової технічної експертизи, яка не була проведена у звязку з недостатністю наданого на дослідження матеріалу та неоплатою позивачем вартості її проведення. Таким чином, суд виходить із наявних матеріалів справи, оцінює їх в сукупності із зібраними доказами та виходить з наступного. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. \~\~ В силу принципу безпосередності судового розгляду (ст.160 ЦПК України) рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно із частиною першою статті 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (аналогічні положення містять пункти 1, 2 частини першої статті 57 СК України). Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст.60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів норма ст.60 СК України вважається правильно застосованою. Отже, власність у сімї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у ст.ст.63, 65 СК України. Водночас відповідно до ст.59 СК України той з подружжя, який є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей. Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності. Відносини стосовно майна фізичної особи-підприємця регулюються нормами ЦК України, Господарського кодексу України (далі ГК України) та Закону України «Про підприємництво». У ч.1 ст.1 Закону України «Про підприємництво» розкривається поняття «підприємництва» як безпосередньої, самостійної, систематичної, на власний ризик діяльності по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством. Проголошена в ч.1 ст.3 цього Закону свобода підприємницької діяльності, згідно з якою підприємці мають право без обмежень приймати рішення і здійснювати самостійно будь-яку діяльність, що не суперечить чинному законодавству, розкривається через принципи підприємницької діяльності, зазначені в ст.5 Закону. Зокрема, принципами підприємництва є вільний вибір діяльності, залучення на добровільних засадах до здійснення підприємницької діяльності майна та коштів юридичних осіб і громадян, вільне розпорядження прибутком, що залишається після внесення платежів, установлених законодавством, тощо. Стаття 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства проголосила свободу договору, свободу підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Свобода договору полягає, зокрема, у вільному вияві волі сторін, у тому числі у підприємницькій, господарській діяльності, на вступ у договірні відносини, у можливості вільно обирати собі партнерів у договірних відносинах, у визначенні умов договору тощо. Результатом наділення юридичних осіб приватних підприємств і фізичних осіб-підприємців свободою господарської діяльності та підприємництва є застосування ними цивільно-правових договорів як правової форми їх діяльності. Відповідно до ст.55 ГК України субєктами господарювання є юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, та фізичні особи громадяни, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані як підприємці. За змістом\~ст.51 ГК України\~до підприємницької діяльності\~\~фізичних осіб\~ застосовуються нормативно-правові акти, що\~регулюють підприємницьку діяльність\~\~юридичних осіб, якщо інше\~\~не встановлено\~\~законом\~\~або не випливає\~\~із суті відносин.\~ Отже, майно фізичної особи підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст.57 СК України, а не як обєкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст.ст.60, 61 СК України. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що спірне майно, а саме будівля мийки автотранспорту загальною площею 121,5 кв.м, яка розташована за адресою: м. Тернопіль, вул. Т.Протасевича, 1а, та обладнання для мийки автотранспорту, встановлене в даній будівлі, є майном фізичної особи підприємця [PERSON], тобто його особистою приватною власністю, а тому не підлягає поділу як обєкт спільної сумісної власності подружжя. Спірна будівля мийки автотранспорту зводилася субєктом господарювання, що стверджується попередньою технічною документацією та рішеннями органу місцевого самоврядування, а доводи позивача про те, що документи, які вказують на будівництво спірного майна були вчинені значно пізніше, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки призначена за ухвалою суду судова технічна експертиза давності їх вчинення не проведена. Покази свідків [PERSON], [PERSON]М, [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтверджують факт будівництва спірної мийки автотранспорту, як до реєстрації шлюбу сторін, так і після їх одруження, однак не доводять джерела походження коштів, витрачених на будівництво мийки, оскільки, в силу закону, грошові зобовязання, їх існування чи припинення показами свідків не доводяться. Позивач [PERSON] має право на частку одержаних [PERSON] доходів від цієї діяльності з часу одруження до набрання судовим рішенням законної сили про розірвання шлюбу, однак таких вимог вона не заявляла. Посилання представника позивача на рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року у справі №1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.61 СК України при вирішенні питання відносно правового режиму майна фізичної особи підприємця не спростовує зазначених висновків, оскільки в цьому рішенні мова йде виключно про статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя. З приводу вимог [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30 грудня 2013 року №2382 будівлі мийки автотранспорту загальною площею 121,5 кв.м, яка розташована за адресою: м.Тернопіль, вул. Протасевича, 1а, укладеного між відповідачами [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] суд вважає за необхідне розяснити наступне. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.5 Постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Як встановлено в судовому засіданні, майно фізичної особи підприємця [PERSON] є його особистою приватною власністю, а тому він на власний розсуд вправі користуватися і розпоряджається ним. В даному випадку вказаний відповідач продав, а [PERSON] купив будівлю мийки автотранспорту за адресою: м.Тернопіль, вул.Протасевича, 1а, про що було укладено нотаріально посвідчений договір. Підстав недійсності укладеного між відповідачами [PERSON] та [PERSON] правочину, а саме недодержання в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, за наслідками розгляду справи не встановлено. Підстави, на які покликається позивач, не відповідають фактичним обставинам справи та змісту виниклих між відповідачами правовідносин, а тому не впливають на дійсність вчиненого правочину, не скасовують його чинність. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі-продажу, поділ майна подружжя та стягнення половини вартості прибутків від використання спільного майна слід відмовити. Відповідно до п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення справи без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду. За таких обставини, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення половини отриманих ним прибутків від використання будівлі мийки автотранспорту загальною площею 121,5 кв. м., яка розташована за адресою: м.Тернопіль, вул.Т.Протасевича,1а, за 2014 рік слід залишити без розгляду.

Outcome: dismissed