Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» (далі ТДНТП «Промінь», підприємство) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 84\~259,04 грн. за період з 07 квітня 2016 року по 20 квітня 2017 року. В обґрунтування вимог позивач вказує, що до 07 квітня 2016 року працював у відповідача на посаді охоронця. 07 квітня 2016 року був звільнений із займаної посади за угодою сторін. У день звільнення роботодавець не провів із ним повного розрахунку та не виплатив усіх належних сум при звільненні. Вказані кошти поступили на його рахунок лише 20 квітня 2017 року . Посилаючись на наведене, просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку починаючи з 07 квітня 2016 року по 20 квітня 2017 року у розмірі 84\~259,04грн. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду( головуючий с. Сташків Н.М.) від 20 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 06 грудня 2017 року у задоволенні заяви представника відповідача про закриття провадження у справі відмовлено. \~ \~ \~ \~Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 30 січня 2018 року ухвалу суду першої інстанції від 06 грудня 2017 року скасовано та провадження у справі закрито. \~ \~ \~ \~Постановою Великої палати Верховного суду від 03 липня 2019 року скасовано постанову апеляційного суду Тернопільської області від 30 січня 2018 року, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою суду від 19 липня 2019 року (головуючий с.Черніцька І.М.) дану справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 15 серпня 2019 року відповідач подав відзив на позов. Вказав, що заперечує позовні вимоги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Зокрема, у позовній заяві позивачем невірно зазначено дату проведення розрахунку 20 квітня 2017 року. Повний розрахунок із позивачем здійснено 09 березня 2017 року. Крім того, як вбачається із прохальної частини позову позивач просить стягнути саме компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, яка виплачена позивачу в повному обсязі, в межах процедури санації підприємства 09 березня 2017 року. Посилаючись на наведене, просив відмовити у позові. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні 30 вересня 2019 року позивач та його представник зазначили, що просять стягнути не компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушеннями термінів її виплати, а середній заробіток за час затримки розрахунку, що вбачається із назви позову, його змісту, наведених матеріальних норм закону. У прохальній частині позову допущена описка щодо помилкового зазначення даної суми як компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. У судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з`явились хоча про час та місце були повідомлені належним чином. Попередньо представник [PERSON] подав заяву про слухання справи за його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Позивач та представник були присутні у попередніх судових засіданнях, позов підтримали. Представник відповідача адвокат Костова Н.З. у судове засідання не з`явилась, хоча про час про час та місце його була повідомлена належним чином. Про причини неявки суду не повідомила. Представник [PERSON] була присутня у попередніх судових засіданнях щодо задоволення позову заперечила, з підстав викладених у відзиві. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи не має, а тому справу слід розглянути на підставі наявних у справі доказів, за відсутності учасників справи. Судом встановлено, що позивач працював у відповідач на посаді контролера на контрольно-пропускному пункті, що визнається сторонами спору та підтверджується записами у трудовій книжці позивача, наказом про звільнення останнього. 07 квітня 2016 року позивача було звільнено із займаної посади за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпПУ, що підтверджується записом у трудовій книжці та наказом за №9к про припинення трудового договору від 07 квітня 2016 року. У день звільнення 07 квітня 2016 року позивач працював, що підтверджується табелем обліку робочого часу та заробітної плати за 2016 років . У день звільнення 07 квітня 2016 року відповідач не провів із позивачем повного розрахунку та не виплатив усіх належних сум при звільненні. З листка по зарплаті [PERSON] за березень 2016 року вбачається, що станом на квітень 2016 року є заборгованість по невиплаченій заробітній у розмірі 30\~628,74грн., а також компенсація за несвоєчасну виплату 4878,75грн., на загальну суму 34\~507,35 грн. Згідно платіжного доручення за №148 від 09 березня 2017 року встановлено, що 09 березня 2017 року відповідачем на рахунок позивача здійснено перерахунок коштів у розмірі 34\~507,35грн., з яких: 30628,74 заробітна плата та компенсація за невиплачену заробітну плату- 3878,61грн. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~В силу вимог ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст.116 КЗпП при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що позивача було звільнено 07 квітня 2016 року за угодою сторін. У день звільнення 07 квітня 2016 року позивач працював. З листка по заробітній платі позивача встановлено, що станом на квітень 2016 року у відповідача перед позивачем є заборгованість по невиплаченій заробітній платі у розмірі 30\~628,74грн., а також компенсація за несвоєчасну виплату 4878,75грн., на загальну суму 34\~507,35 грн. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у день звільнення з позивачем не було проведено повного розрахунку. Заборгованість по заробітній платі виплачена позивачу 09 березня 2017 року, що визнається сторонами спору та підтверджується платіжним дорученням за №138 від 09 березня 2017 року. Відтак, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а саме з 08 квітня 2016 року по 09 березня 2017 року(день проведення повного розрахунку). При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку даної суми суд приймає до уваги вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за №100 від 08.02.1995 року та виходить з наступних розрахунків. \~ \~ \~ \~Розраховуючи розмір стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд бере до уваги середній заробіток позивача за два місяці перед звільнення (3100,59грн. за березень 2016 року та 0 грн. за лютий 2016 року), що передбачено ч.3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за №100 від 08.02.1995 року, який становить 1550,30 грн.( 3100,59грн.+0/2 грн. ). Враховуючи середню кількість відпрацьованих [PERSON] днів у лютому та березні 2016 року 10,5 дні (21 день у лютому + 0 дні у березні/2), середньоденний заробіток позивача за ці два місяці становить 147,65 грн.(1550,30/10,5 днів). Тому, приймаючи до уваги кількість робочих днів, які мають бути оплачені середнім заробітком,згідно умов праці -228 днів(за період з 08 квітня 2016 року по 08 березня 2017 року включно) та середньоденний заробіток позивача перед звільненням, шляхом множення отримуємо суму за час затримки розрахунку, а саме, 33\~664,20 грн. ( 147,65грн.*228). Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що з Тернопільського державного науково-технічного підприємства «Промінь» в користь [PERSON] слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 33\~664 грн. 20коп. за період з 08 квітня 2016 року по 08 березня 2017 року. Суд не приймає до уваги наведений позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи. Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності заборгованості по заробітній платі станом на день звільнення та проведення повного розрахунку із позивачем у день звільнення. Більше того, відповідач не заперечив факт перерахування на рахунок позивача 09 березня 2017 року суми заборгованості по заробітній платі та компенсації за порушення термінів виплати заробітної плати на загальну суму 34\~507,35 грн. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення середнього заробітку у розмірі 2362, 40 грн. за квітень місяць 2016 року допустити до негайного виконання( 147,65* 16 робочих днів квітня).

Outcome: partial