Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до приватного підприємства «СТД Агро» про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки. В подальшому, до початку розгляду справи по суті, позивачем було збільшено позовні вимоги та, окрім заявлених позовних вимог, просила суд стягнути з приватного підприємства «СТД Агро» на її користь заборгованість з орендної плати. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] позивачу належить на праві власності земельна ділянка площею 5,680 га на території Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, яка належала її чоловіку на підставі державного акту на право на власність на землю 1-ДП № 068121 від 30 липня 2001 року. Після смерті чоловіка позивачу стало відомо, що 15 жовтня 2009 року між [PERSON] та приватним підприємством «СТД Агро» було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно з яким [PERSON] передав в оренду належну йому земельну ділянку строком на 10 років з моменту державної реєстрації договору на умовах сплати щороку орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням коефіцієнта індексації. Після смерті чоловіка відповідач не виконує умови договору та не сплатив орендну плату за 2013 та 2014 роки. Позивач зазначає, що передала всі документи відповідачу, а тому як орендар за договором має право вимагати від відповідача сплатити заборгованість по орендній платі, а також розірвати договір у звязку з невиконанням відповідачем умов договору оренди та несплатою орендної плати за два роки. На підставі вищевикладеного позивач просила суд розірвати договір оренди землі, укладений 15 жовтня 2009 року між [PERSON] та приватним підприємством «СТД Агро», який зареєстровано у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі у Верхньодніпровському відділі Дніпропетровської регіональної філії Центру Державного земельного кадастру за № 041011900283 від 15 квітня 2010 року та стягнути з відповідача на її користь заборгованість по орендній платі в розмірі 6664 грн. 50 коп. (а.с.85-86). В судовому засіданні представник позивача, [PERSON], позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Суду пояснила, що після смерті чоловіка позивач передала колишньому директору приватного підприємства «СТД Агро» всі документи, що підтверджують перехід до неї прав як орендодавця за договором оренди. проте за 2013 та 2014 роки орендну плату не було сплачено, що є істотним порушенням умов договору та є підставою для дострокового розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі. Представник позивача, [PERSON], яка була допитана як свідок у судовому засіданні, суду показала, що вона працювала головою Новомиколаївської селищної ради. В 2012 році отримала орендну плату за [PERSON] по довіреності. В 2013 та 2014 роках орендну плату не було сплачено, хоча відповідачу було відомо, що [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON], оскільки передавала колишньому директору приватного підприємства «СТД Агро» копію свідоцтва про право на спадщину. А в 2014 році позивач прийняла рішення звернутися до суду з позовом з метою розірвання договору оренди. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував. Суду пояснив, що на підприємстві відсутні відомості про те, що позивач звертався до приватного підприємства «СТД Агро» з будь-яким повідомленням про те, що вона є спадкоємцем після смерті орендодавця. Якщо вона бажала би отримувати орендну плату, вона мала повідомити рахунок, на який необхідно перераховувати кошти, адресу свого місця проживання, надати іншій особі довіреність на отримання орендної плати або ж звернутися до відповідача особисто, проте вона цього не робила. Оскільки відповідач фактично мешкає в Криму, який зараз є тимчасово окупованою територіє, відповідач не має можливості перерахувати орендну плату поштовим переказом, інших способів виплати орендної плати відповідач не повідомила. Відповідач готовий сплатити заборгованість по орендній платі, якщо до нього буде таке звернення з боку позивача або уповноваженою на це особою за довіреністю. У звязку з чим відповідач не мав можливості виконати свій обовязок щодо сплати орендної плати. Представник відповідача вважає, що позивач не бажає отримувати орендну плату, а бажає лише достроково розірвати договір оренди. Отримання орендної плати є правом орендодавця, а не його обовязком. Окрім того, більша частина орендодавці отримувала орендну плату, що опосередковано свідчить про те, що позивач не бажала отримувати орендну плату. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до таких висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 15 жовтня 2009 року між [PERSON] (орендодавець) та приватним підприємством «СТД Агро» (орендар) було укладено договір оренди землі, згідно з яким орендодавець передав в оренду орендарю земельну ділянку площею 5,6800 га на території Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, яка належала йому на підставі державного акту І-ДП № 068121 від 30 липня 2001 року, строком на 10 років на умовах сплати орендної плати у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. 15 квітня 2010 року договір було зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договір оренди землі у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру за № 041011900283 (а.с.35-37). 27 вересня 2011 року [PERSON] помер і після його смерті спадщину отримала його дружина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29 серпня 2012 року (а.с.8). Згідно з п. 12 Договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Аналогічне положення закріплено ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до умов договору до [PERSON], як нового власника земельної ділянки, перейшли всі права та обовязки орендодавця. Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Пунктом 9 Договору передбачено право орендодавця на забезпечення своєчасного отримання орендної плати. Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Виходячи з умов договору після смерті [PERSON] до [PERSON] перейшло право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. В свою чергу, передбаченому умовами договору праву орендодавця кореспондується відповідний обовязок орендаря у відповідності до п. 4 договору своєчасно вносити орендну плату. Пунктом 4 договору передбачено, розмір орендної плати 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Кошти перераховуються орендарем на рахунок (рахунок вказується додатково) або сплачується готівкою орендодавцю в строк до 31 грудня щорічно. Матеріалами справи підтверджується, що за 2013-2014 роки приватним підприємством «СТД Агро» орендна плата за орендовану земельну ділянку не виплачувалась (а.с.63,69), що в судовому засіданні також не заперечував представник відповідача. Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобовязання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Частиною 1 ст. 613 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи впливають із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обовязку. Відповідно до змісту договору оренди землі за згодою сторін договору визначено порядок сплати орендної плати перераховуються орендарем на рахунок (рахунок вказується додатково) або сплачується готівкою орендодавцю в строк до 31 грудня щорічно. Отже для виконання обовязку щодо сплати орендної плати орендарю має бути відомий рахунок орендодавця, на який можливо перевести кошти або ж мати можливість сплатити кошти готівкою. В судовому засіданні встановлено, що позивач не зверталася особисто до орендаря з метою отримання орендної плати, сама вона мешкає в Автономній Республіці Крим , яка з лютого 2014 року вважається тимчасово окупованою територією. Будь-яких доказів того, що позивач повідомляла відповідачу рахунок, на який їй можливо перевести орендну плату зі сторони позивача не було надано. Так само не надано доказів того, що відповідач відмовляв позивачу сплатити орендну плату за 2013 та 2014 роки, з огляду на те, що згідно з платіжною відомістю за 2013 рік, приватне підприємство «СТД Агро» розрахувалося майже з усіма орендодавцями. У звязку з чим суд приходить до висновку, що прострочення боржника (приватного підприємства «СТД Агро») сталося внаслідок прострочення кредитора ([PERSON]В.), яка не повідомила боржнику, куди можливо перерахувати орендну плату та не зверталася до орендаря з метою отримання орендної плати, що, в свою чергу, зробило неможливим виконання приватним підприємством «СТД Агро» обовязку щодо сплати орендної плати. Представник позивача, [PERSON], яка була допитана як свідок у судовому засіданні суду показала, що вона передавала такі докази колишньому директора приватного підприємства «СТД Агро», проте суд вважає, що навіть за умови, що позивачу було відомо про перехід прав орендодавця до нового власника, це не спростовує висновків суду про прострочення кредитора (орендодавця), що, на думку суду, виключає відповідальність боржника (орендаря). Частиною 4 ст. 14 Цивільного кодексу України передбачено, що особа може бути звільнена від цивільного обовязку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку невиконання відповідачем обовязку щодо своєчасного внесення орендної плати є правомірним. При цьому суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що відповідач мав перераховувати кошти поштовим переказом, або розшукувати позивача за його місцем проживання, оскільки такі дії орендаря не передбачені умовами договору, а згідно з ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. В даному випадку невиконання обовязку щодо своєчасного внесення орендної плати з боку орендаря, на думку суду не може бути підставою для дострокового розірвання договору оренди землі, оскільки він не міг бути виконаний у відповідності до п. 4 договору. У звязку з чим вимоги позивача щодо дострокового розірвання договору оренди землі суд вважає необґрунтованими, а тому в цій частині позову необхідно відмовити. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі, суд приходить до такого. Відповідно до п. 4 договору передбачено розмір орендної плати 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Згідно з довідкою Управління Держземагенства у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року № 19-402-0.0-6148/2-15 починаючи з 1 січня 2012 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки (паю) за межами населеного пункту на території Новомиколаївської селищної ради з урахування коефіцієнта індексації 3,2 та коефіцієнта 1,756 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 31 листопада 2011 року № 1185, становила 111681 грн. 60 коп. (а.с.87). Відповідно 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки становить 3350 грн. 45 коп. Таким чином за 2013-2014 роки відповідно до умов договору орендарю мало бути сплачено 6700 грн. 90 коп. (3350 грн. 45 коп. х 2 = 6700 грн. 90 коп.). Судом було встановлено, що [PERSON] протягом 2013-2014 років не реалізовула своє право вимоги від орендаря своєчасного внесення ним орендної плати, що, в свою чергу, згідно з ч. 2 ст. 12 Цивільного кодексу України не є підставою для припинення цього права. В судовому засіданні встановлено, що в 2013 та 2014 роках відповідач продовжував користуватися земельною ділянкою. Позивач скористався правом вимоги від відповідача сплати заборгованості по орендній платі, звернувшись до суду з відповідним позовом. Доказів сплати заборгованості по орендній платі за час розгляду справи судом сторонами суду не надано. У звязку з чим суд вважає законним та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості по орендній платі та відхиляє доводи представника відповідача про те, що права позивача не порушено, оскільки добровільно такі вимоги виконані не були. Враховуючи те, що частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено принцип диспозитивності цивільного судочинства, а саме те, що суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі, заявлених позовних вимог, а саме 6664 грн.50 коп., оскільки в судовому засіданні представник позивача не скористалася правом збільшити розмір позовних вимог та просила суд розглядати справу у межах заявлених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до приватного підприємства «СТД Агро» підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позивачем було сплачено судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. (а.с.1,30 ), суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею процесуальні витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial