Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовною заявою до Державної казначейської служби України, Маріупольського міського управління головного управління МВС України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої іншими незаконними рішеннями, діями та бездіяльності органів досудового розслідування. Позивач [PERSON] стверджує, що досудове розслідування кримінального провадження № 12014050770002927 здійснювалося з порушенням її прав та недодержанням закону, а слідчий, у провадженні якого перебувало дане провадження, притягнутий до дисциплінарної відповідальності за нена\-лежне виконання своїх обов'язків, що підтверджується листом СУ ГУ МВС України в Донецькій обл. від 28.04.2015. Дані обставини змусили позивача вживати додаткові зусилля для поновлення своїх прав, зокре\-ма подавати скарги до судів, до МВС, прокурори і добиватися визнання незаконни\-ми бездіяльності слідчого та домагатися ефективного розслідування, що свідчить про те, що [PERSON] змушена була змінити звичайний уклад свого життя. Позивач [PERSON] пояснює, що відчувала і відчуває моральні страждання, внаслідок неналежного, з пору\-шенням закону розслідування вказаного кримінального провадження, що являється підставою для стягнення з відповідачів завданої їй моральної шкоди у загальному розмірі 100 000 грн. Для встановлення обставин щодо порушення порядку проведення досудового розслідування кримінального провадження № 12014050770002927, позивач разом з позовом подала клопотання про витребування доказів, а саме вказаних матеріалів. В обґрунтування неможливості самостійно надання даних документів, [PERSON] пояснила у клопотанні, що у неї цих матеріалів немає і вони на руки не видаються. В судове засідання позивач не з'явилася, направила на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність та просила задовольнити позов з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача Державної казначейської служби України (далі Казначейство) в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, направив на адресу суду заперечення на позов з яких вбачається, що дана установа жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала у правовідносини з нею і жодної шкоди позивачці не завдала, що відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства свідчить про те, що Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб'єктів. Окрім цього, представник Казначейства зазначив, що позовні вимоги належним чином не обґрунтовані та просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача Маріупольського міського управління головного управління МВС України в Донецькій області в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. На адресу cуду надійшов лист № 6204/101/01-2017 від 29.05.2017 з Центрального відділу ГУ НП в Донецькій обл. з якого вбачається, що відповідно до позовної заяви [PERSON] проведено перевірку та встановлено, що СВ Жовтневого РВ Маріупольсь\-ких МУ ГУМВС України в Донецькій області внесено відомості 06.04.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014050770002927, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, чим [PERSON] завдано матеріальні збитки на суму 150 000 грн. Як вбачається із зазначеного листа, за даними Інтегрованої інформаційно-пошукової системи НП України, 24.05.2016 кримінальне провадження № 12014050770002927 об'єднано з кримінальним провадженням № 12014050500001382 від 23.07.2014 і направлено до Селідовського відділення Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій обл. Згідно постанови КМУ № 730 від 16.09.2015, Маріупольського міське управління головного управління МВС України в Донецькій області ліквідовано без правонаступництва і його штатну чисельність повністю скорочено. Позицію щодо позовних вимог представник Центрального відділу ГУ НП в Донецькій обл. у вказаному листі не зазначив. У відповідності до положень ст. 27, 169 ЦПК України, суд визнав можливим розглядати справу у відсутність учасників процесу з огляду на наявну заяву позивача про розгляд справи у її відсутність та належне повідомлення відповідачів про час та місце проведення судового засідання. Суд дослідивши матеріали справи дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Позивач для з'ясування обставин справи, подала клопотання про витребування кримінального провадження № 12014050770002927, разом з тим, не надала належне підтвердження того, що вона не змогла самостійно витребувати дані докази, зокрема ознайомитися з цими матеріалами, зробити фотокопії, тощо. Про неналежне використання позивачем своїх процесуальних прав і передчасне подання вказаного клопотання до суду свідчить долучений до позову лист від 28.04.2015 з якого вбачається, що копія звернення позивача [PERSON] переправлена для розгляду слідчиму в рамках кримінального провадження № 12014050770002927 у порядку ст. 220 КПК України, тобто клопотання сторони кримінального провадження про виконання будь-яких процесуальних дій. А отже, у відповідності до положень ст. 221 КПК України, [PERSON] має права самостійно ознайомитися з матеріалами кримінального провадження. Доказів, що позивачу було відмовлено у використанні вказаного права суду не надано. Відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Відповідно до положень ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд визначає розмір моральної шкоди в залежності від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат. Зокрема враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. В свою чергу, позивач повина була обгрунтувати, чим підтверджується факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну їй шкоду та з чого вона виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вказані вимоги позивачем не виконані, що являється підставою для вімови у задоволенні позовних вимог. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed