Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд позовом до [PERSON], де треті особи - Тячівський РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області, орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. В позовній заяві зазначила, що з [PERSON], [INFO] вони зареєстрували шлюб 10 лютого 2007 року. 16 червня 2014 року шлюб між ними було розірвано. За період перебування у даному шлюбі у них з відповідачем народилася донька: [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її вихованні та повному утриманні. Батько дитини не приймає ніякої участі у вихованні доньки та не надає ніякої іншої матеріальної допомоги на її утримання, а тому матеріально забезпечувати дитину вона змушена сама. Єдиним джерелом її доходів є її робота за межами країни, завдяки якій в неї є можливість до створення сприятливих умов для повноцінного життя та належного виховання і утримання доньки. На даний час вона змушена їхати за кордон працювати і має можливість вивезти доньку за кордон на період канікул на відпочинок та оздоровлення. Однак відповідач не бажає добровільно дати згоду на тимчасове вивезення доньки за кордон. При зверненні до Тячівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області з заявою про оформлення проїзного документа дитини їй було відмовлено в зв'язку з відсутністю згоди батька на виготовлення таких документів та усно роз'яснено, що їй потрібна нотаріально посвідчена заява-згода батька дитини. Отримати таку згоду вона не має можливості. Просить суд надати їй дозвіл на виготовлення закордонного паспорту для доньки [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON], [INFO], уродженця та мешканця [ADDRESS] та надати дозвіл на виїзд неповнолітньої [PERSON] у супроводі матері [PERSON], [INFO] без згоди батька [PERSON]. Позивачка в судове засідання не з'явилася, так як надіслала до суду заяву про розгляд справи у ї відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних в справі доказів. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Представник органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації області Монич К.П. в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи у ї відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних в справі доказів. Представник Тячівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи,, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі і від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], батьком в свідоцтві про народження якої значиться [PERSON] і яка перебуває на утриманні і вихованні позивачки [PERSON], яка є її матір»ю, що підтверджується свідоцтвом про народження неповнолітньої [PERSON], рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 червня 2014 року, яким шлюб між сторонами було розірвано. Згідно висновку органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації від 29 червня 2017 року №198 вирішено надати дозвіл на тимчасові виїзди малолітньої [PERSON], [INFO] за кордон на відпочинок та оздоровлення у супроводі матері [PERSON], без згоди батька [PERSON]. Згідно ст. 141 CK України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Згідно ч.1 ст.4 вказаного Закону оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27 січня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, також у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Як встановлено в судовому засіданні позивачка має намір забезпечити відпочинок та оздоровлення дитини за кордоном, однак згоди на виїзд за кордон неповнолітньої відповідач не надає. Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну, а також право на охорону здоров'я, гарантуються Конституцією України (ст.ст. 33, 49). Згідно зі ст. 3 п. 1 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991року, ст. 7 ч. 8 СК України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,… судами, адміністративними … органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст.ст. 154, 155 СК України батьки мають право на самозахист дитини, а здійснення ними своїх батьківських прав мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини. Беручи до уваги, що батьком дитини [PERSON] не наведено поважних причин для відмови в наданні згоди на виїзд неповнолітньої доньки [PERSON] за кордон, суд вважає, що в інтересах дитини позов слід задовольнити частково та дозволити тимчасові виїзди за кордон неповнолітньої [PERSON], [INFO], уродженки с. Нижня Апша, Тячівського району, Закарпатської області, України, за кордон, в період шкільних канікул, у супроводі матері [PERSON], [INFO], уродженки с. Діброва, Тячівського району, Закарпатської області, України, без згоди батька [PERSON], [INFO], уродженця с. Діброва, Тячівського району, Закарпатської області, України, а в решті позову в цій частині позовних вимог відмовити. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: partial