Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18 липня 2003 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. У шлюбі було народжено дитину - [PERSON], [INFO]. На початку літа 2013 року припинили з чоловіком шлюбні відносини та припинили спілкуватися. Причиною припинення відносин позивач зазначає часті сварки, непорозуміння, а також те, що чоловік часто зловживає спиртними напоями, після чого починає її ображати та проявляє агресію. Вважає подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечить їх інтересам. Позивач також зазначала, що не проживає разом, спільне господарство не ведуть. Спору про місце проживання дитини та про поділ майна не має. У зв'язку з цим позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. У судовому засіданні позивач підтримала позов та просила суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснила, що проживають разом з відповідачем, проте не спілкуються, спільне господарство не ведуть. Подальше збереження шлюбу не можливе. Відповідач, позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Підтвердив, що з позивачем відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Спору про місце проживання дитини та про поділ майна не має. Вважає збереження шлюбу не можливим. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 18 липня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 50 (а.с. 4). У шлюбі народилася дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується її свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с.5). Судом встановлено, що сторони проживають разом, проте спільне господарство не ведуть, не мають спільних інтересів. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та взаємне небажання зберегти шлюб. Судом було вжито заходи для примирення подружжя та надався строк на примирення 3 місяці, проте після спливу строку на примирення сторони наполягали на розірванні шлюбу. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Отже, вимоги позивач про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Подружжя досягло згоди про те, що дитина буде проживати разом з матір`ю. Спору про поділ майна подружжя не має. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Оскільки від позивача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, суд,

Outcome: approved