Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду 27 травня 2014 року з позовом до відповідача [PERSON] мотивуючи свої вимоги тим, що 11 червня 2013 року нею були передані відповідачу в позику грошові кошти в сумі 1725,00 доларів США, що на той час було еквівалентно 13787,93 грн. (1 долар США - 7,9930 грн.). На підтвердження укладення договору позики та його умов була складена розписка позичальника, згідно якої відповідач зобов'язувався повернути гроші в сумі 1725,00 доларів США 11 вересня 2013 року. Позивачка просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 20090,56 грн., витрати від інфляції у розмірі 573,02 грн., 3% річних у розмірі 277,65 грн. та сплачений ним судовий збір у розмірі 243,60 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов у повному обсязі, розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] 11 червня 2013 року взяв у [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 1725,00 доларів, які зобов'язувався повернути до 11 вересня 2013 р., однак в обумовлений сторонами строк відповідач борг не повернув (а.с. 7- копія розписки). Згідно зі ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. У листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] надав позивачу розписку про отримання в борг грошей, а отже сторони дотримались письмової форми договору. В судове засідання відповідач не з'явився, докази на спростування позовних вимог суду не надав. Спірні правовідносини регулюються статтями 1046-1049 ЦК України відповідно до положень яких за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші, а позичальник зобов'язується повернути таку ж суму. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких встановлюється договором. Позичальник повинен повернути гроші в обумовлений договором позики термін. За змістом положень ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Нормами ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем грошового зобов'язання, тому вимоги позивача щодо стягнення основного боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних підлягають задоволенню. Борг відповідача перед позивачем становить 20090,56 гривень, згідно заявлених вимог відповідно до курсу валют встановленого розпорядженням Національним банком України станом на 13 травня 2014 р. 11,646656 грн. за 1 долар США (а.с.8). 3 % річних на момент пред'явлення позову становить 277 грн. 65 коп. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач [PERSON] понесла і документально підтвердила витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. (а.с. 1), які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved