Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю як чоловіка та жінки без укладення шлюбу, визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності, встановлення права власності на 1/2 частку цієї квартири та поділ рухомого майна, що знаходиться у ній. Позов мотивований наступним. 16 липня 2014 року померла колишня дружина позивача - [PERSON], з якою вони разом придбали за час спільного фактичного проживання як чоловік та дружина без укладення шлюбу квартиру [ADDRESS]. Позивач проживав з нею у цій квартирі, починаючи з грудня 2002 року. Квартира була придбана ними за 4000 доларів США, які на той час були еквівалентні 20000 грн., однак позивач згодом виявив, що [PERSON] оформила квартиру на себе по договору дарування. З покійною позивач перебував у шлюбі з 1980 по 1996 рік. Тоді їх шлюб був розірваний, але вони з 1997 року періодами продовжували свої шлюбні відносини, спочатку в [ADDRESS], потім [ADDRESS], де проживали постійно як чоловік і дружина без укладення шлюбу по день смерті [PERSON], тобто по 16.07.2014 року і вели з нею спільне господарство. У звязку зі смертю [PERSON] відкрилась спадщина на її спадкове майно, до якого входить і майно, набуте позивачем за його особисті кошти і вважаючи себе спадкоємцем померлої, [PERSON] подав в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по причині того, що він не довів факт проживання з [PERSON] у шлюбі та запропонувала звернутись до суду. У 1996 році позивач у звязку з необхідністю десь зареєструвати своє місце проживання уклав шлюб із [PERSON], яка померла у 2008 році. У придбаній квартирі провів євроремонт, за рахунок чого значно підвищилася вартість квартири. Крім того, ними за час спільного проживання було придбано ряд речей холодильник «Норд» та газова плита за 1500 грн., 3 килими загальною вартістю 2200 грн., посуд на суму 1000 грн., витяжку за 330 грн., картину за 850 грн., люстру за 680 грн., змішувач за 500 грн., унітаз за 690 грн., і тому просив також відповідачку компенсувати їй половину вартості вказаного майна у сумі 6125 грн. Позивач також просив визнати його право власності на 1/2 квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, разом з тим вказавши, що позивач з померлою [PERSON] стабільно разом проживали з грудня 2002 року. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні визнала позовну вимогу про компенсацію спільно набутого майна позивачу на суму 4000 грн. Стосовно інших вимог заперечила. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні підтримав позицію своєї довірительки, вказавши, що майно, компенсацію за яке просить позивач, є бувшим у користуванні, експертиза по визначенню його вартості не проводилась і не заявлялась, а тому суму, яку просив стягнути позивач з відповідачкою, вважає завищеною; підтримав її позицію про обмеження суми компенсації у 4000 грн. Щодо встановлення факту проживання позивача з покійною [PERSON], просив у цьому відмовити, адже з 1996 по 2008 рік позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. Просив також відмовити у вимозі про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 спірної квартири, адже вона не може належати позивачу на праві спільної сумісної власності, так як була набута покійною на підставі договору дарування. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні показали, що були у квартирі [ADDRESS], у ній [PERSON] зробив євроремонт, а також придбав багато речей у квартиру. Він жив разом з покійною [PERSON] тривалий час як чоловік з дружиною. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він робив євроремонт у квартирі [ADDRESS], за роботу гроші йому платив [PERSON] Там проживали разом [PERSON] та [PERSON] З самого початку меблів не було, і спали вони на підлозі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що відповідачка не заперечувала, щоб позивач проживав у спірній квартирі, однак одного дня [PERSON] потрапила у лікарню, де через тиждень померла, і через короткий період часу позивача відповідачка зі скандалом виставила з квартири, а згодом і взагалі поміняла замок. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування. Так, поясненнями сторін та показами свідків доведено, що позивач [PERSON] проживав разом з покійною [PERSON] з 1980 року по 1996 рік, та з грудня 2002 року по 16.07.2014 року. Разом з тим, встановлено, що з 1996 року по 2008 рік [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Відповідно до розяснень, що містяться в п.12 постанови Пленуму ВС «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України» від 12.06.98 р. №16 (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сімєю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п.1 ст.17 закону «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням п.5 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.95 №20. Правила ст.ст. 22, 28, 29 КпШС в цих випадках не застосовуються. Так, згідно із ч.1 ст.17 закону «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Однак, хоч і чинним на той момент законодавством не було чіткого визначення терміну «члени сімї», однак можна дійти до висновку, що у разі, якщо особа перебуває у одному зареєстрованому шлюбі, однак фактично проживає з іншою особою, неможливо її визнавати членом і тієї, і іншої сімї. У такому разі майно, набуте ними за час спільного проживання, не належить їм на праві спільної сумісної власності. Це ж підтверджується і нормою кодексу, що невдовзі набрав чинності, а саме, згідно з ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Разом з тим, слід встановити факт проживання однією сімєю протягом періоду часу, коли позивач [PERSON] не перебував у іншому шлюбі, однак проживав разом з покійною [PERSON], що підтверджено показами свідків, та фактично визнано відповідачкою та її представником. Крім того, дана квартира набута покійною на підставі договору дарування. Слід також стягнути з відповідачки на користь позивача суму компенсації, яку вона визнала.

Outcome: partial