Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому посилається на те, що 15 червня 2002 року між нею та [PERSON] у відділі реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис під № 421. За час перебування у шлюбних відносинах у [PERSON] та [PERSON] народилися діти, а саме: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Однак, на теперішній час [PERSON] та [PERSON], через постійні сварки, припинили шлюбні стосунки, припинили вести спільне господарство та почали проживати окремо. При цьому, з моменту окремого проживання, [PERSON] перестав надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх доньок. У зв'язку з чим, [PERSON] просить суд шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвати та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, а саме [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1.250 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та просила суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, однак не погодився з розміром аліментів. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. Положеннями ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу За приписами ч. 1 ст. 184 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (або в твердій грошовій сумі) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Оцінивши всі обставини у їх сукупності, суд вважає, що відповідач [PERSON] працездатний та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей, а саме [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], розмір якої визначає суд, а саме у розмірі 1/3 частини з усіх його видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 травня 2014 року до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] року, а з [INFO] року щомісячно стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх його видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] року. У задоволенні позову в іншій частині щодо стягнення аліментів слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як було встановлено у судовому засіданні, сторони на теперішній час шлюбні стосунки не підтримують, майнового спору немає, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. З огляду на це, оцінивши усі обставини в їх сукупності, суд вважає, що сім'я розпалася остаточно та її збереження неможливо, тому шлюб слід розірвати. Положеннями ч. 1 та 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В даному випадку позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору відносно позовних вимог про стягнення аліментів, тому суд вважає, що судовий збір в цій частині підлягає стягненню з [PERSON] в дохід держави в сумі 243 гривні 60 копійок. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, позивачка [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок, які підлягають стягнення з [PERSON] на її користь в разі задоволення позову.

Outcome: partial