Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з вищевказаним позовом, мотивуючи тим, що рішенням апеляційного суду Вінницької області від 06.09.2016 року визнано квартиру [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Вказує на те, що відповідач проживає в квартирі із дружиною, яка не є співвласником приміщення. [PERSON] позивача в квартиру не допускає, ключів від вхідних дверей не надає. Іншого власного житла у неї немає. Будь-якої згоди на вселення дружини відповідача позивач не надавала, а тому просить вселити її, [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. В судове засідання 22.01.2018 р. позивач [PERSON] та її представник не з'явились, проте представник подав заяву, в якій зазначив про те, що позовні вимоги підтримує, просив позов задовольнити з підстав, які викладені в позовній заяві, та проводити розгляд справи у його відсутність та у відсутність його довірителя. В разі вирішення спору просив повернути позивачу [PERSON] помилково сплачений нею судовий збір, так як вона звільнена від його сплати як інвалід 2 групи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. В своїх запереченнях вказала на те, що квартира невеликої площі, однокімнатна та поділу не підлягає без порушення будівельних норм, тому частку [PERSON] не можливо виділити в натурі, що підтверджується висновком щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна, виданого КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» №961 від 21.02.2017 року. Наголосила на тому, що [PERSON] не проживає з травня 2013 року по даний час в спірній квартирі, не приймає участі у витратах з утримання спільного майна. Вважає, що позивачем не правильно обрано спосіб захисту її прав, та не доведено протиправних дій відповідача щодо вчинення перешкод у вселенні позивача. Позивач має інше житло, її постійне місце проживання за адресою : [ADDRESS]. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 06.09.2016 року, визнано квартиру [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Відповідно до акту № 7113, затвердженого директором ТОВ «ЖЕО» від 05.09.2017 року, [PERSON] не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] з травня 2013 року. Також вказано, що в квартирі зареєстровані відповідач [PERSON] та його дружина [PERSON] Згідно з висновком щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна №961 від 21.02.2017 року, виданого Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] має площу 33,8 кв. м, в тому числі житлова площа - 18,0 кв. м, та за технічними показниками даний об'єкт не може бути поділено. Заява [PERSON] посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] підтверджує той факт, що [PERSON] має намір продати належну їй 1/2 частину квартири [ADDRESS] за 260 000 грн. Така заява зареєстрована в реєстрі за № 6293. 22.07.2016 р. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], про що в матеріалах справи є свідоцтво про шлюб [NUMBER]. Їх сім»я мешкає в цій квартирі, іншого житла немає. Відповідно до ст. 4 СК України особа, яка досягла шлюбного віку, має право на створення сім»ї. Кожна особа має право на проживання в сім»ї. Згідно з ч. 1 ст. 5 СК України держава охороняє сім»ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім»ї. Відповідно до ч.5 ст.319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Положеннями ч. 2 ст. 321 ЦК України передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Такі випадок і порядок передбачені положеннями ст. 365 ЦК України. Відповідно до п.3 ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо спільне володіння і користування майном є неможливим. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та зберігання спільного майна, сплаті податків та зборів. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів про те, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні вищевказаною квартирою, а відтак не доведено порушення відповідачем [PERSON] прав позивача [PERSON] Натомість позивачем надано лише як докази : рішення Апеляційного суду Вінницької області від 06.09.2016 року та витяг із державного реєстру права власності на майно. Суд вважає, що звертаючись до суду з позовом про вселення позивач обрала неналежний спосіб захисту з огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами. Позивачем надано докази права власності на квартиру [ADDRESS], проте не надано доказів порушення її прав щодо володіння, користування та розпорядження квартирою. Заява [PERSON], посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], про те, що [PERSON] має намір продати (розпорядитись) належною їй 1/2 частиною квартири [ADDRESS] за 260 000 грн. є підтвердженням того, що позивач не має наміру вселятися в спірну квартиру, та без перешкод може розпоряджатися нею. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що обставини, викладені в позові не були підтверджені позивачем належними доказами, а навпаки були спростовані дослідженими судом письмовими матеріалами справи, а тому підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] суд не вбачає. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку по відмову в задоволенні позову з вищенаведених підстав. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу підлягає поверненню судовий збір, оскільки на час звернення до суду з позовом 05.12.2016 р. вона була інвалідом 2 групи з 28.11.2016 р. відповідно до наданої довідки МСЕК серії 12 ААА №578080. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed