Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14 травня 2012 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. З відповідачем проживали разом до 16 червня 2014 року. Спільних дітей не мають. У зв'язку з різними поглядами на життя між ними постійно виникали сварки. Відповідач неодноразово застосовував до позивача фізичне насильство у зв'язку з чим вона неодноразово зверталася до правоохоронні органи та заклади охорони здоров'я. У зв'язку з чим було припинено спільне проживання та ведення господарства з відповідачем. Позивач вважає подальше збереження шлюбу не можливе. На підставі вищевикладеного [PERSON] просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надав. В порядку ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 14 травня 2012 року виконавчим комітетом Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 7 та видано свідоцтво про шлюб (а.с. 10). Спільних дітей подружжя не має. Судом встановлено, що сторони стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство з червня 2014 року. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння сторін та взаємне небажання зберегти шлюб. Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. А тому вимоги позивач про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Спору про поділ майна подружжя не має. Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що під час реєстрації шлюбу позивач прізвище не змінювала, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved