Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , треті особи Служба у справах дітей Сєвєродонецької міської ради Луганської області, Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16 травня 2009 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Під час перебування в шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з не склалося з причини розбіжності характерів та втрати почуття любові і поваги один до одного. Спільне господарство не ведеться. Шлюбні та сімейні відносини припинені в 2016 році. Подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливе. Примирення з відповідачем вона не бажає, збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач є батьком дитини, він зобов`язаний утримувати свою малолітню доньку, проте добровільно коштів на її утримання не надає. Просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. 04.06.2019 року судом залишено без розгляду позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини, про що постановлено ухвалу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій визнав позовні вимоги. Представник третіх осіб [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Частиною 3 ст. 109 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Частиною 2 ст. 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції 16 травня 2009 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16 травня 2009 року, про що був зроблений актовий запис №282. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Ювілейної селищної ради Артемівського району м. Луганська 8 жовтня 2009 року. Судом встановлено, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені в 2016 року, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, сторони не бажають примирення. За таких обставин суд вважає можливим позовні вимоги про розірвання шлюбу задовольнити. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд відзначає наступне. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована\~ Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182\~ СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дочки [PERSON] , то на нього покладається конституційний обов`язок утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з визначеного законодавством рівного обов`язку батьків щодо утримання неповнолітньої дитини, прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів слід визначити, як того вимагають положення ст. 183 СК України, в єдиній частці від заробітку (доходу) батька. При цьому, суд визначає аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є підставою для частковго задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, оскільки позивач просила стягнути\~ в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку суду, саме вищевказаний розмір аліментів є співмірним із тими відомостями та доказами, які були надані та повідомлені суду, при цьому такий розмір аліментів забезпечить матеріальні потреби дитини та відповідатиме сталій судовій практиці щодо розміру частки доходу платника аліментів на утримання однієї дитини за звичайних умов. При цьому відповідно до вимог ч.4 ст. 200 ЦПК України суд враховує визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач була звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів відповідно до п. 3 ч.1. ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, відповідно до вимог ст. 143 ЦПК України з відповідача в дохід держави та на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial