Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування виконкому Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] та стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, припинивши стягнення за виконавчим листом №2-553 від 29.03.2002 року в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'являвся, представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог, вказавши що мати створює перешкоди у спілкуванні з дитиною, аліменти платить по мірі можливості, заборгованість не значна, а також у відповідача є нова сім'я з двома дітьми, він не працює, а тому такий розмір аліментів є непосильним для їх сплати. Представник органу опіки та піклування виконкому Івано-Франківської міської ради підтримав позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Прокурор , яка брала участь у даній справі в інтересах неповнолітньої [PERSON], підтримала позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Заслухавши пояснення сторін, свідка дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 14.06.2004 року, укладеного 14.05.2001 року, згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.7). В період шлюбу в подружжя народилася дочка [PERSON], [INFO], що посвідчується копією Свідоцтва про народження (а.с.6). Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з часу народження дочки, яка є інвалідом і народилася з важкою хворобою, відповідач не підтримував сімейні відносини, покинув сім'ю, не бажаючи нести відповідальність за догляд дитини-інваліда, і з того часу не піклується та не відвідує свою дочку, не спілкується з нею. Мати з якою проживає дитина (а.с.13), не рідше 1-2 раз в рік возить дочку на лікування за межі України, що не заперечується і сторонами, а також встановлено і рішенням Рожнятівського районного суду від 14.06.2013 року. Відповідно до ст. 141, 180 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України і з'ясовує які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов'язками, чи вживалися до нього заходи реагування. Відповідач дійсно проявляв байдужість до дитини, не намагався з часу народження бачити дитину, піклуватися щодо її розвитку, брати участь у її вихованні, що не спростовано представником відповідача, а щодо створення перешкод мамою у спілкуванні батька з дочкою, то до органу опіки та піклування клопотань по визначенню часу для такого спілкування від [PERSON] не надходило, і тільки надаючи пояснення начальнику служби у справах дітей, яка готувалась до розгляду питання позбавлення батьківських прав (а.с.72), відповідач 05.02.2014 року вказав що ним готуються такі документи щодо визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, однак на 13.03.2014 року (день винесенні рішення суду) такі документи не надходили до служби у справах дітей міськвиконкому. Спростовується твердження представника відповідача щодо перешкод мамою у спілкуванні батька з дитиною, оскільки як вбачається з інформацію навчального закладу батько жодного разу не відвідував дитину під час навчання (а.с.14, 17), атакож з психолого-педагогічної характеристики від 23.01.2014 року, що дівчинка сприймає вітчима рідним батьком, оскільки іншого вона не знає (а.с.85). Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Органом опіки та піклування виконкому Івано-Франківської міської ради надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав батька [PERSON] щодо неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.84-86). Суд зазначає, що відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він в тому числі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У свою чергу батько (один із батьків) має довести, що він належним чином виконує свої батьківські обов'язки. Відповідач такого не довів. Окрім того, на лікування дівчинки щоразу не менше раз в рік, необхідні додаткові кошти, однак позивач їх частково стягує з відповідача в частині 1/2 витрат за рішеннями судів, оскільки добровільно батько ці кошти не надає ні по факту витрат, ні наперед для можливості лікування дочки [PERSON]. А тому, суд вважає, що позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав стосовно дівчинки, яка особливо потребувала батьківського спілкування через важку хворобу з дитинства, є обґрунтованими. Що стосується вимоги про зміну розміру аліментів з 1/4 частки доходу відповідача на твердий грошовий розмір, то суд зазначає, що дана вимога є частково обґрунтованою, виходячи з наступного. Згідно рішення Рожнятвського районного суду від 29.03.2002 року з відповідача стягуються в користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів (а.с.8). Позивач зазначає, що дана сума в розмірі 359 грн. щомісячно є значно мізерною допомогою на дитину, а тому просить визначити аліменти в твердому грошовому розмірі, з врахуванням також що у відповідача мінливі доходи через те, що ніде не працює. Станом на 01.11.2013 року заборгованість по аліментах які стягуються щомісячно в розмірі 30% прожиткового мінімуму становила 2213 грн. (а.с.19), та частково погашено було борг під час розгляду справи в суді до суми 1049 грн. станом на 31.01.2014 року (більше як на 3 місяця). Однак, з врахуванням того, що рішенням Рожнятівського районного суду від 14.06.2013 року (а.с.20-22) було стягнуто з відповідача в користь позивача також і додаткові витрати, які понесені матір'ю на лікування дитини [PERSON] в розмірі 12 617 грн.63 коп. (половина витрат), то станом на 01.11.2013 року ця заборгованість становила 12 117.63 грн (а.с.18) та на 31.01.2014 року відповідач частково зменшив заборгованість до 9 117 грн. Окрім того, згідно рішення Рожнятівського районного суду від 25.11.2013 року було стягнуто кошти, пов'язані з додатковими витратами на лікування дочки [PERSON] з відповідача [PERSON] в сумі 4108.78 грн. (а.с.35), які на час розгляду справи в суді також не були взагалі сплачені відповідачем. Посилаючись на неплатоспроможність відповідача, його представник звертає увагу суду, що вищезазначеним рішенням Рожнятівського районного суду було відмовлено у зміні аліментів на тверду грошову суму, однак суд бере до уваги, що на час розгляду Рожнятівським районним судом цивільного спору та прийняття рішення 14.06.2013 року, [PERSON] з 01.04.2013 року по 03.07.2013 року був працевлаштований по строковому трудовому договорі (а.с.9-11), а після винесення рішення судом був звільнений за власним бажанням а тому підстав для зміни аліментів у тверду грошову суму у Рожнятівського районного суду не було. Так, як зазначено ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. А, за ч.1 ст.184 цього ж кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Отже, оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, то слід зміни порядок стягнення аліментів з частки заробітку на твердий грошовий розмір. Однак, визначена позивачем сума аліментів не може бути стягнута з відповідача в цьому розмірі 1500 грн. щомісячно, виходячи з наступного. Частина 1 ст.182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Свідок Костюк суду пояснила, що відповідач їздив на заробітки за межі України, однак працевлаштовувався там не офіційно. В жовтні місяці 2013 року [PERSON] обмежено у праві виїзду за кордон за невиконання зобов'язань по сплаті коштів по додаткових витратах на лікування, станом на 16.01.2014р. [PERSON] не працює (а.с.76), чи перебуває в МЦС як безробітний, представнику [PERSON] невідомо. Відповідач вдруге зареєстрував шлюб 06.04.2010 року (а.с73), від шлюбу народилися [INFO] року [PERSON] та [INFO] року [PERSON] (а.с.74, 75). Однак, не зважаючи на створення іншої сімї та народження дітей, відповідач повинен нести витрати на утримання дочки [PERSON] ( відповідач не надав доказів що фізичне здоровя чи інші перешкоди не дозволяють йому нести витрати на утримання дітей, як від попереднього шлюбу та і в новому шлюбі), а тому аліменти слід визначити в розмірі 700 грн. щомісячно виходячи з того, що Законом України «Про Державний бюджет на 2014 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років встановлено від 1286 грн. до 1373 грн.. до кінця року, а з врахуванням рівних витрат батьків це становить близько 700 грн. щомісяця на одного з батьків. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57,60 ЦПК України. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі наведеного, відповідно до ст. 19, 141, 180-182, 184, 164 СК України,

Outcome: partial