Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 21 червня 2005 року Скірченською сільською радою Горохівського району Волинської області було зареєстровано шлюб з відповідачем, актовий запис № 1. Від даного шлюбу вони мають двоє неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Діти перебувають на повному утриманні позивача. Належної матеріальної допомоги на їх утримання відповідач не надає. Спільне життя з відповідачем не склалося. З його вини подальше спільне життя та збереження сім'ї стали неможливими. Вони проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили повагу одне до одного. Фактично їх сім'я розпалася, шлюб збережений бути не може. Вважаючи, що їх сім'я розпалась з вини відповідача, [PERSON] просила шлюб між ними розірвати, неповнолітніх дітей залишити у неї на проживанні. Враховуючи, що [PERSON] належної матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] не надає в добровільному порядку, просила суд стягнути з нього на її користь аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду та до досягнення ними повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з?явилася, подала до суду заяву про уточнення заявлених позовних вимог та розгляд справи у її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечує. Проаналізувавши матеріали справи, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності сторін. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є підставними і підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров?я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред?явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв?язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. В судовому засіданні встановлено, що 21 червня 2005 року Скірченською сільською радою Горохівського району Волинської області було зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 1. Від даного шлюбу вони мають двоє неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Діти перебувають на повному утриманні позивача. Належної матеріальної допомоги на їх утримання відповідач не надає, хоча має реальну можливість надавати таку допомогу, так як має постійне місце роботи, а також працює неофіційно. Спільне життя з відповідачем не склалося. З його вини подальше спільне життя та збереження сім'ї стали неможливими. Вони проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили повагу одне до одного. Фактично їх сім'я розпалася, шлюб збережений бути не може. Зазначені обставини не оспорюються сторонами, а також це встановлено із досліджених судом письмових доказів, зокрема, свідоцтва про шлюб від 21.06.2005 року, свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 21.11.2005 року та серії [NUMBER] від 25.08.2009 року, довідки Маневицької селищної ради № 5086 від 10.07.2017 року. Проаналізувавши та оцінивши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач по стану здоров'я спроможний надавати допомогу на утримання своїх неповнолітніх дітей, має для цього відповідний доход, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 9 серпня 2017 року та до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сім'я між подружжям розпалася повністю. Про це свідчить небажання подружжя спільно проживати, наполягання позивача та відповідача на розірванні шлюбу, а також те, що вони проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Спору про місце проживання і виховання неповнолітніх дітей між ними немає. Наведені обставини дають суду підстави вважати, що сім'я між даним подружжям розпалась і збережена бути не може, а тому шлюб між ним слід розірвати. Подальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам та інтересам неповнолітніх дітей. Виходячи із інтересів неповнолітніх дітей, враховуючи їх вік та бажання батьків, суд вважає за доцільне залишити дітей після розірвання шлюбу на проживанні у позивача [PERSON] За бажанням позивача після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище - [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] 640 гривень судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, а також на рахунок УДКСУ у Манев.р-ні(Манев.р-н)22030001 (рахунок отримувача 31211206700287, код отримувача 37950857, код банку отримувача 803014, банк отримувача - ГУДКСУ у Волинській області, найменування суду - Маневицький районний суд Волинської області) 640 гривень судового збору.

Outcome: approved