Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області, про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав. У позові вказувала, що 09.11.2010 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, а 20.06.2012 року цей шлюб було розірвано. У шлюбі, [INFO] народилася дочка - [PERSON], яка проживає з нею в [ADDRESS] де їй створено належні житлово- побутові умови, як для проживання так і для відпочинку. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 04.01.2012 року [PERSON] зобов'язано сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.10.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Після фактичного припинення шлюбних відносин і розлучення, тобто від 01.05.2011 року, [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не турбується про фізичний та духовний розвиток дочки, про її здоров'я, не надає ніякої матеріальної допомоги на її утримання, дочка не отримує від батька жодного подарунку на свій день народження, жодної іграшки. На її думку [PERSON] взагалі не бажає спілкуватися з дочкою, оскільки уже більше п'яти років він жодного разу не бачився з дочкою, хоча проживає у сусідньому районі. Їй відомо, що відповідач офіційно не працює, його доходи не регулярні та мінливі, частину своїх доходів отримує в натурі. Якщо б відповідач сплачував аліменти у розмірі, зазначеному у рішенні суду, то їх все рівно було б недостатньо для належного утримання дочки, оскільки вона часто хворіє і потребує значних коштів на лікування. Вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, уже тривалий час живуть лише на державні соціальні виплати. Оскільки відповідач [PERSON] шостий рік поспіль ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не турбується про фізичний та духовний розвиток дочки, про її здоров'я, не надає ніякої матеріальної допомоги на її утримання, вона 16.09.2016 року звернулася із письмовою заявою до Органу опіки та піклування Вижницької РДА про надання висновку щодо позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його дочки [PERSON], [INFO]. Після тривалого, ґрунтовного та об'єктивного вивчення даного питання службою у справах дітей Вижницької РДА і Комісією з питань захисту прав дитини при районній державній адміністрації, органом опіки та піклування Вижницької РДА 30.12.2016 року був ухвалений висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] Вважає, що на підставі ч.1 п.2 ст.164 СК України та з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини відповідача необхідно позбавити батьківських прав. Просила змінити розмір аліментів та стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дочки - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, із дня пред'явлення позову і до досягнення нею повноліття та позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлений позов підтримали, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини просили позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про місце, день та годину слухання справи, що підтверджується поштовим повідомленням, причини неявки суду не повідомив. У судовому засіданні представник Органу опіки та піклування Вижницької РДА Чернівецької області Усова В.П. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивача знає давно. [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], але після народження дочки він з нею не проживає і вона його більше не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка і хрещена дочки [PERSON] Їй відомо, що [PERSON] була у шлюбі з [PERSON] і у них народилася дочка. Однак після народження дитини [PERSON] до дочки не приходить і вона його жодного разу не бачила. Оскільки позивач не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача [PERSON], її представника [PERSON], представника третьої особи Усову В.П., свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом установлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з 09.11.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі, [INFO] у сторін народила дочка - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її народження серія [NUMBER], виданого 18.05.2011 року виконавчим комітетом Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області. Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 04.01.2012 року по цивільній справі №2-814/11 позов [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено. Вирішено стягнути з [PERSON], [INFO], мешканця с. Брусниця Кіцманського району Чернівецької області на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.10.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про судові витрати. Рішення набрало законної сили 31.01.2012 року, а тому встановлені ним обставини в сулу положень ч.3 ст.61 ЦПК України не потребують доказуванню. Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 20.06.2012 року по цивільній справі №2-495/12/2401 позов [PERSON] до [PERSON], про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задоволено. Вирішено: Розірвати шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який був зареєстрований 09.11.2010 року виконавчим комітетом Чорногузівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №18. Змінити [PERSON] при розірванні шлюбу прізвище на її дошлюбне «[PERSON]». Визначити місце проживання [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON], [INFO] в [ADDRESS]. Вирішено питання про судові витрати. Рішення набрало законної сили, а тому встановлені ним обставини в сулу положень ч.3 ст.61 ЦПК України не потребують доказуванню. Як на підстави позовної вимоги про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів з частки від заробітку (доходу) на розмір аліментів у твердій грошовій сумі, позивач посилається на те, що: з часу ухвалення судом вказаного рішення відповідач аліменти не платить; офіційно не працює, його доходи не регулярні та мінливі, частину своїх доходів отримує в натурі; дочка часто хворіє і потребує значних коштів на лікування; вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною; тривалий час живуть лише на державні соціальні виплати. На підтвердження позовних вимог позивач надала суду наступні докази: довідку виконавчого комітету Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області про склад сім'ї №59 від 05.01.2017 року, з якої вбачається, що [PERSON], [INFO] з дочкою [PERSON], [INFO] проживає у с. Чорногузи Вижницького району Чернівецької області у будинку своєї матері, [PERSON], [INFO]; довідку виконавчого комітету Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області №60 від 05.01.2017 року, з якої вбачається, що [PERSON] проживає по [ADDRESS]; довідку Управління соціального захисту населення Вижницької РДА №6288 від 11.01.2017 року, з якої вбачається, що за період з серпня 2016 року по січень 2017 року тимчасова допомога на одну дитину, коли батько ухиляється від сплати аліментів - їй не призначалася; довідку Управління соціального захисту населення Вижницької РДА №6288 від 11.01.2017 року, з якої вбачається, що за період з серпня 2016 року по листопад 2016 року їй була призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям у розмірі 1339,51 грн., за період з грудня 2016 року вказана допомога їй не призначалася; довідку Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області №14.8-37/172 від 01.02.2017 року, з якої вбачається, що [PERSON] дійсно не отримувала аліменти з [PERSON] у період з 10.10.2011 року по 31.01.2017 року згідно виконавчого листа №2-22 від 08.02.2012 року, виданого Вижницьким районним судом Чернівецької області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], 2011 року народження в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до її повноліття; довідку-розрахунок Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області №14.8-37/175 від 01.02.2017 року, видану на підставі виконавчого листа №2-22 від 08.02.2012 року, виданого Вижницьким районним судом Чернівецької області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], 2011 року народження в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку її повноліття починаючи з 10.10.2011 року, з якої вбачається, що за період з жовтня 2011 року по січень 2017 року [PERSON] аліменти не платить, розмір його заборгованості станом на 01.02.2017 року становить 19827,90 грн.; копію медичної картки [PERSON], [INFO], з якої вбачається, що протягом 2016 року вона часто хворіла, у зв'язку з чим лікувалася у Вижницькій ЦРЛ з діагнозом «рецидивуючий бронхіт», зокрема: 07.03.2016 року, 11.05.2016 року, 30.05.2016 року, 08.2016 року, 09.09.2016 року (також ангіна і середній отит), 04.10.2016 року, а з 15.12.2016 року за рішенням ЛКК від 14.12.2016 року видано довідку №2795 про те, що вона перебуває на Д-обліку. Відповідно до чч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч.1 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України закріплено обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст.184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей ст.ст.182, 183, 184 СК України. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року №143цс13. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладені вимоги закону та досліджені у судовому засіданні письмові докази Судом установлено, що з моменту ухвалення рішення суду про стягнення з відповідача аліментів у частці від його доходу він жодного разу аліменти не сплатив, що свідчить про те, що він офіційно не працює, а отже має мінливий та нерегулярний дохід, дитина часто хворіє, позивач не працює, а інші, встановлені рішенням суду обставини не змінилися. За таких обставин Суд дійшов висновку, що позовна вимога [PERSON], про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів з частки від заробітку (доходу) [PERSON] на розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає до часткового задоволення, оскільки сума у 1000,00 грн. щомісячно може бути значною та завідомо непосильною для відповідача. Як на підстави позовної вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав позивач посилається на те, що з 01.05.2011 року [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не турбується про фізичний та духовний розвиток дочки, про її здоров'я, не надає ніякої матеріальної допомоги на її утримання, на підтвердження чого крім досліджених вище, надала суду наступні докази: копію довідки Чорногузівського ДНЗ, з якої вбачається, що [PERSON] дійсно відвідує Чорногузівський ДНЗ з 2014 року; копію довідки Чорногузівського ДНЗ від 23.12.2016 року, з якої вбачається, що [PERSON] відвідує Чорногузівський ДНЗ, в період з 01.10.2016 року по даний час батько [PERSON] дочку не відвідував; копію довідки Чорногузівського ДНЗ, з якої вбачається, що [PERSON] в період з 06.10.2016 року по 29.11.2016 року батько [PERSON] не відвідував її в Чорногузівському ДНЗ; висновок Органу опіки та піклування Вижницької РДА №01.34-1705 від 30.12.2016 року, з якого вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], жителя с. Остра Кіцманського району Чернівецької області відносно його малолітньої доньки [PERSON] (помилково вказано [PERSON]), [INFO], жительки [ADDRESS]. Крім того, допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON], починаючи з від народження дочки [PERSON], до неї не приходить. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків, зокрема, по вихованню своєї дитини, піклуванню про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, освіту. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надано роз'яснення про те, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи викладені вимоги закону та досліджені у судовому засіданні письмові докази Судом установлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї малолітньої дочки [PERSON], [INFO], не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться її життям, не займається її вихованням, не надає будь-якої матеріальної допомоги, байдуже ставиться до її життя та існування, аліменти з 2011 року не сплачує, що відповідно до ст.164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. За таких обставин Суд приходить до висновку, що позовна вимога про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] обґрунтована та підлягає до задоволення і буде відповідати інтересам дитини. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Виходячи з наведеного, Суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із стягненням з відповідача судового збору на користь позивача відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України та судового збору в дохід держави відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України. На підставі ст.18, чч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини, ст.51 Конституції України, ст.ст.150, 155, 164, 166, 180-184, 192 СК України, ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», п.п.15, 16 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: partial