Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія» про стягнення заборгованості по заробітній платі не виплаченої при звільненні працівника, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсаційні витрати та стягнення моральної шкоди. В позові вказала, що вона працювала на посаді секретаря з 06.07.2011 року, а з 01.04.2014 року була переведена на посаду фахівця технологічної інформатизації та реклами підприємства. Відповідач, в порушення вимог ст. 115 КЗпП України, щомісячно не виплачував заробітну плату в повному обсязі, в зв`язку з чим на червень 2014 року утворилася заборгованість по заробітній платі в сумі 6086,39 грн. 23 червня 2014 року вона звільнилася з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, про що зазначено у її трудовій книжці. В день звільнення, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач не провів з нею розрахунок та не виплатив заборгованість по заробітній платі. На момент звільнення заборгованість по заробітній платі складала - 6086,39 грн., що підтверджено розрахунковим листком за серпень 2014 року. Частину зазначених грошових коштів в сумі 500,00 грн. вона отримала у вересні 2014 року, а тому заборгованість по заробітній платі на сьогоднішній день складає 5586,39 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі при звільненні, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з 24.06.2014 року, в розмірі середньомісячної заробітної плати, по день ухвалення рішення суду та компенсаційні виплати. Крім того, позивачка вказала, що в результаті неправомірних дій відповідача, були порушені її трудові права, вона не мала коштів для існування, порушився звичний уклад її життя, у зв'язку з чим просила стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, просить задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України, за відсутності відповідача. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, дослідивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно, не рідше 2-х разів на місяць. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, адміністрація повинна письмово повідомити працівника перед виплатою. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини адміністрації належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці», працівник має право звертатись до роботодавця з метою компенсування втрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифів на послуги. Згідно із Законом «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання провадиться компенсація втрати частини заробітної плати своїм працівника у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця. У разі, якщо власник, або уповноважений ним орган, чи особа, відмовиться виплачувати компенсацію, працівник має право звернутися з позовом до суду про стягнення цієї компенсації. Судом встановлено, що з 06.07.2011 року по 23.06.2014 року [PERSON] працювала на підприємстві відповідача, що підтверджується записом в трудовій книжці [NUMBER] від 06.07.2011 року. 23.06.2014 року вона звільнилася з підприємства відповідача на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, про що зазначено у її трудовій книжці. На момент звільнення позивача заборгованість по заробітній платі складає - 6086,39 грн., що підтверджено розрахунковим листком за серпень 2014 року. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України, в день звільнення позивача, адміністрація підприємства не провела з нею розрахунок та не виплатила їй зазначену заборгованість по заробітній платі. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. Відповідно до вказаної постанови за розрахунковий період для визначення середньомісячної заробітної плати беруться виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно довідки про доходи № 231 від 28.08.2014 року в квітні 2014 року [PERSON] отримала заробітну плату в розмірі 1219,61 грн., у травні 2014 року - 1170,79 грн. Таким чином, середня заробітна плата становить 1219,61+1170,79 = 2390,40 Кількість робочих днів у квітні-травні - 61, таким чином середньоденна заробітна плата складає 29,16 грн. (2390,40 : 61 = 39,19). Затримка розрахунку при звільненні до моменту влаштування на нову роботу становить - 59 днів, з 23.06.2014 року по 22.08.2014 року. Отже, загальна сума заборгованості за час затримки розрахунку при звільненні становить 7400,82 грн. (39,19 х 59 = 2312,21). Також, згідно розрахунку компенсування втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифів на послуги загальна сума компенсації становить 345,54 грн. У відповідності до ст. 117 КЗпП України, відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом не встановлено, що на момент звільнення позивача з роботи мався спір між сторонами про розмір належних до виплати сум. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Розрахунок, наданий позивачем, проведений відповідно до вимог закону та відповідачем не спростований. Відповідач не надав суду доказів відсутності вказаної заборгованості та своєї вини в затримці розрахунку. Неправомірними діями відповідача позивачу заподіяно і моральну шкоду, оскільки були порушені її трудові права, вона не мала коштів для існування, однак заявлену суму суд вважає значно завищеною та такою, що не відповідає тяжкості її моральних страждань, у зв'язку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі при звільненні в розмірі 5586,39 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі середньомісячної заробітної плати за період з 23.06.2014 року по 22.08.2014 року в розмірі 2312,21 грн., компенсаційні витрати в розмірі 345,54 грн., а також моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн., а всього 9244,14 грн. Виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку повинні бути проведені відповідачем з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, які проводяться на підприємстві. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, у зв'язку із чим з відповідача слід стягнути 243,60 грн.

Outcome: partial