Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем, який було зареєстровано 15.10.2010 року відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1572. Від спільного шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На сьогоднішній день їхні стосунки як подружжя фактично припинені. Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області шлюб між ними розірвано. Батько дітей [PERSON] у вихованні дітей участі не бере, коштів на їх утримання не надає. Гроші на утримання дітей відмовляється платити, приховує свій дійсний заробіток. Відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання дітей. Матеріальної допомоги від держави вона також не отримує, тому їхні неповнолітні діти - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] знаходяться на повному її утриманні. Позивачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає в [ADDRESS] з двома дітьми, що підтверджується копією договору-оренди житла. Орендодавець, [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] , посвідчення особи серія та номер: [NUMBER] , номер PESEL: [NUMBER] , надав право [PERSON] , зареєстрованій в [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , код PESEL: [NUMBER] , користуватися квартирою, що знаходиться в [ADDRESS] загальною площею 45,70 м2, що складається з трьох кімнат, кухні, ванної кімнати, туалету, коридору разом із двома дітьми: [PERSON] та [PERSON] . Коштів вкрай мало, і вистачає лише на предмети першої необхідності. У зв`язку з цим вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Просила стягнути з [PERSON] , [INFO] аліменти на її користь на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з моменту подання позову до досягнення дітьми повноліття. Позивачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи рекомендованою кореспонденцією за місцем реєстрації, в судове засідання не з`явилася, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, яке долучене до справи. Згідно інформації відділу обліку моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління державної міграційної служби в Рівненській області, відповідач [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та знятий з місця реєстрації 17.03.2020 року. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про день, час та місце слухання справи рекомендованою кореспонденцією , отримання якої підтеврджується повернутим до суду поштовим повідомленням про вручення, та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України Рівненського міського суду (http://court.gov.ua/) від 11.11.2020 р., що є належним повідомленням, в судове засідання не з`явився, з заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався, причину неявки суду не повідомив. Письмового відзиву на позов не подав. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За наведених обставин, згідно положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі матеріалів . Ухвалою Рівненського міського суду від 11.11.2020 р. у справі відкрите спрощене позовне провадження призначено розгляд справи з викликом сторін. Дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 15.10.2010 р. перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Рівненського міського суду від 05.08.2020 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , про що 28.01.2014 р. відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції був складений відповідний актовий запис № 253, та [PERSON] , [INFO] , про що 03.11.2011 р. відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції був складений відповідний актовий запис № 2791. Також встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає в [ADDRESS] з двома дітьми, що підтверджується копією договору-оренди житла. Орендодавець, [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] , посвідчення особи серія та номер: [NUMBER] , номер PESEL: [NUMBER] , надав право [PERSON] , зареєстрованій в [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , код PESEL: [NUMBER] , користуватися квартирою, що знаходиться в [ADDRESS] загальною площею 45,70 м2, що складається з трьох кімнат, кухні, ванної кімнати, туалету, коридору разом із двома дітьми: [PERSON] та [PERSON] . Судом також встановлено, що на теперішній час відповідач належної матеріальної допомоги позивачці на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , які проживають разом з матір`ю, в добровільному порядку не надає, а тому суд вважає необхідним, з метою забезпечення прав дітей на матеріальне утримання, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на їхнє утримання . При цьому суд враховує, що між сторонами не досягнуто домовленості про участь відповідача в утриманні дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено у ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні не менше встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінивши в сукупності достовірно встановлені судом докази та обставини, суд прийшов до висновку, що підлягають до стягнення з відповідача аліменти на утримання дітей за рішенням суду, у зв`язку з ухиленням відповідача від їхнього утримання в добровільному порядку. Враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини (ст. 141 СК), суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, з [INFO] і до повноліття дітей, визнаючи такий розмір аліментів справедливим та розумним. Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету в сумі 840,80 грн. від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову. Рішення суду про стягнення аліментів на дітей у межах суми платежу за один місяць з 28.10.2020 р. по 28.11.2020 р. допустити до негайного виконання. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 180, 182, 191 СК України,

Outcome: approved