Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом про надання їй дозволу на виготовлення документів на право виїзду за кордон та виїзд за межі України її неповнолітнього сина [PERSON] без згоди батька - [PERSON] У судовому засіданні уточнила позовні вимоги і просила надати згоду на виїзд дитини у Російську федерацію на три роки. Посилається на те, що у шлюбі з відповідачем, [INFO], у них народився син [PERSON]. Вона з відповідачем тривалий час разом не проживає і вони не ведуть спільне господарство. Дитина перебуває на її повному утриманні, оскільки [PERSON] самоусунувся від виховання сина. Вона має бажання та можливість разом із сином виїхати на відпочинок та оздоровлення у Російську федерацію, де працюють її батьки, але відповідач відмовляється надати їй нотаріально посвідчену заяву для виготовлення проїзних документів сину і виїзду за кордон. Орган опіки та піклування в особі Тячівської РДА надав згоду на виїзд сина за кордон без згоди батька. Позивачка та її адвокат у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Адвокат Коржук І.І., який представляє інтереси відповідача позов не визнав. Пояснив, що Росія це країна - агресор, і тому відповідач уповноважив його повідомити суд, що він дає згоду на виїзд дитини у цю країну. Згідний на будь-яку країну Європи. Крім того відповідач не хоче дати згоду на виїзд дитини у Росію і по тій причині, що батьки позивачки мають там постійне місце роботи і вона може більше не повернутися з дитиною в Україну. Представник органу опіки та піклування в особі Тячівської РДА Монич К.П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснила, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Тячівській РДА органом опіки та піклування було прийнято рішення надати дозвіл на виїзд за кордон малолітнього [PERSON] без згоди батька. Представник Тячівського РВ ГУ ДМС в Закарпатській області у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначено, що, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають сина [PERSON] [INFO], який знаходиться на утриманні позивачки. Це стверджується свідоцтвом про народження дитини, довідкою Грушівської сільської ради та актами обстеження матеріально-побутових умов. Орган опіки та піклування, в особі Тячівської РДА, вирішив надати дозвіл [PERSON] на виготовлення дитячого закордонного паспорту для малолітнього [PERSON] [INFO], і на тимчасові виїзди сина за кордон на відпочинок та оздоровлення без згоди батька [PERSON]. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 березня 2004 року № 380) оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, враховуючи норми ст. ст. 27, 31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди до Російської федерації, малолітнього сина [PERSON], [INFO], в її супроводі та надання дозволу на оформлення проїзних документів для виїзду сина за кордон без згоди батька. Однак вище вказаними нормативними актами визначено, що такий дозвіл може надаватися судом лише на відповідний часовий проміжок. Тому суд вважає за доцільне надати позивачці дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду дитини за кордон та одноразовий виїзд малолітнього [PERSON] до Російської федерації без згоди батька, на два місяці з дня набрання рішенням законної сили. Жодних доказів того, що надання дозволу на виготовлення дитячого закордонного паспорту та виїзд дитини за кордон без згоди батька буде суперечити її інтересам, чи буде порушувати її або його права відповідач суду не надав. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судовий збір у сумі 640 грв. Тому,

Outcome: partial