Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зняття арешту з майна, вказавши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Кремінський РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що [INFO] помер її син [PERSON] , після смерті якого залишилася спадщина на 1/5 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.11.2002 Новокраснянською сільською радою Кремінського району Луганської області. Спадщину після смерті свого сина позивач прийняла, однак при зверненні до приватного нотаріуса Кремінського нотаріального округу Луганської області з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену частку житлового будинку було з`ясовано, що на все нерухоме майно, що належало [PERSON] , 15.10.2010 ВДВС Кремінського РУЮ було зареєстровано обтяження, а саме арешт нерухомого майна боржника за реєстраційним за номером 10369685. З метою зняття арешту із зазначеного житлового будинку позивач звернулася із заявою до Кремінського РВ ДВС ГТУЮ в Луганській області, у відповідь на яку отримала письмовий лист, згідно з яким арешт на зазначений житловий будинок був накладений за постановами державних виконавців ВДВС Кремінського РУЮ, де боржником у виконавчому провадженні був [PERSON] . Згідно з відомостями АСВП відкритих виконавчих проваджень, за якими боржником є [PERSON] , станом на 21.06.2019 у Кремінському РВ ДВС ГТУЮ в Луганській області не знаходиться. 15.10.2010 державним виконавцем було відкрите виконавче провадження № 21940774 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 3583,88 грн і одночасно накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Проте 30.11.2011 державним виконавцем була винесена постанова про звільнення майна боржника з-під арешту у зв`язку з повним виконанням рішення суду та цього ж дня була винесена постанова про закриття виконавчого провадження. Посилаючись на викладене, позивач просила суд зняти арешт з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який було накладено та зареєстровано державним виконавцем 15 жовтня 2010 року за реєстраційним номером 10369685 в межах виконавчого провадження № 21940774. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, представник за довіреністю АТ КБ «ПриватБанк» Малервейн М.С. надала відзив на позовну заяву, в якому просила розглядати справу за відсутності представника банку, а також зазначила, що проти позову АТ КБ «ПриватБанк» заперечує, оскільки відповідач є банківською установою, до повноважень якої не входить накладення чи зняття арештів. Між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] існують кредитні правовідносини. Так, у АТ КБ «ПриватБанк» відкрито кредитний договір № LGXRRX09010098 від 23.07.2007, сторонами якого є банк та [PERSON] . Оскільки останній належним чином не виконував кредитні зобов`язання, банк звернувся до Кремінського районного суду Луганської області, в результаті чого судом був виданий судовий наказ № 2-н-124 від 29.08.2008, згідно з яким з [PERSON] була стягнута сума заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 3583,88 грн. На підставі цього судового наказу Кремінським РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області було відкрите виконавче провадження № 21940774. Однак на теперішній час рішення суду не виконане та існує заборгованість, що підтверджується відповідною довідкою. до теперішнього часу не погашена та борг за кредитним договором становить 3583,88 грн. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що позивач повинна погасити заборгованість, яка виникла за [PERSON] , і лише після цього оформлювати спадщину на своє ім`я. З огляду на викладені обставини представник банку просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, в.о. начальника Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Шашкова О. надала суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності представника заінтересованої особи. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядав цивільну справу за наявними у справі матеріалами та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , яка народилася [INFO] в дер. Шаймурзино Баширевського району Чувашської Автономної Республіки, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , і є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с. 8, 10, 11) Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді 1/5 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності на житло від 21.11.2002, а також технічним паспортом на зазначений житловий будинок (а.с. 12, 13). 01 липня 2019 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Кремінського нотаріального округу Луганської області Дашдамірова Е.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, що належало [PERSON] , який помер [INFO] , та їй письмово було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом неможливо у зв`язку з тим, що 15.10.2010 на все нерухоме майно, що належало [PERSON] , відділом державної виконавчої служби Кремінського РУЮ було зареєстровано обтяження на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника, тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 10369685 (а.с. 14). З листа Кремінського РВ ДВС у Луганській області № 3448 від 21.06.2019 вбачається, що згідно з відомостями АСВП відкритих виконавчих проваджень, де боржником значиться [PERSON] , станом на 21.06.2019 у Кремінському РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області не знаходиться. Згідно з витягом з АСВП (ВП - Спецрозділ) по виконавчому провадженню № ЄДРВП № 21940774 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 3583,88 грн державним виконавцем 15.10.2010 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження одночасно з винесенням постанови про арешт майна боржника та оголошенням заборони на його відчуження. 30.11.2011 державним виконавцем була винесена постанова про звільнення майна з-під арешту на підставі повного фактичного виконання рішення суду та цього ж дня державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого документа на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з реальним виконанням. Також із цього листа вбачається, що виконавче провадження завершене у 2011 році та списане до архіву. Строк зберігання завершених виконавчих проваджень по даним видам стягнень складає три роки, а тому зазначене виконавче провадження вже знищене (а.с. 15). Так, згідно з п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (що був чинний на час винесення відповідної постанови державним виконавцем) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі даної категорії є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Таким чином, суд вважає, що у даній справі АТ КБ «ПриватБанк» є належним відповідачем, оскільки вказаний арешт на майно був накладений саме в інтересах даної юридичної особи, що також підтвердив у своєму відзиві на позов представник банку. Суд також критично оцінює викладені у відзиві на позов твердження представника відповідача про те, що між АТ КБ «ПриватБанк» та померлим сином позивача [PERSON] існують невиконані зобов`язання, оскільки відповідно до довідки банку станом на 05.09.2019 останній має заборгованість перед відповідачем за договором № LGXRRX09010098 від 23.07.2007 у розмірі 63514,08 грн (а.с. 30, 31-33, 34). Так, арешт на майно [PERSON] , який просить зняти позивач, накладався в межах виконавчого провадження № 21940774, у той час як з інформації, що надана з листа Кремінського РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області від 21.06.2019 вбачається, що зазначене виконавче провадження було завершене у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а отже підстава, з якої було накладене обтяження на нерухоме майно сина позивача [PERSON] , на теперішній час відпала. Крім того, у цьому ж листі зазначається, що у Кремінському РВ ДВС відсутні відкриті виконавчі провадження, де боржником значиться [PERSON] . Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Також відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У прецендентній практиці Європейського суду з прав людини йдеться про принцип «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, що зачіпають майнові інтереси. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі Ейрі; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі « Наталія Михайленко проти України). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. У той же час, відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю У ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України зазначається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За таких обставин, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, зокрема справедливості та розумності, а також беручи до уваги необхідність забезпечення реалізації спадкових прав позивача [PERSON] , яка через наявність відповідного обтяження нерухомого майна позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину, а саме на 1/5 частину вищевказаного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що залишився після смерті її сина [PERSON] , суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та зняти арешт, накладений на вказане нерухоме майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved