Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Черкаської міської ради про визнання права на приватизацію житлового приміщення. В обґрунтування позову вказує, що вона з березня 1992 року по даний час проживає та зареєстрована в кімнаті [ADDRESS] . Вказане стверджується актом про її проживання в даній кімнаті, відповідною відміткою в її паспорті, а також довідкою про реєстрацію місця проживання. Маючи на меті приватизувати вказану кімнату вона підготувала необхідні документи, однак ордеру про вселення в дану кімнату вона немає, оскільки вона його не отримувала. На її звернення до Черкаської міської ради із заявою про приватизацію даної кімнати, їй була надана відповідь що те, що дозвіл на приватизації кімнати їй надати не можуть, оскільки в неї відсутній ордер на вселення. Вважає, що вона набула право на проживання у кімнаті [ADDRESS] , тому має право на приватизацію даної кімнати. А тому, просить визнати за нею - [PERSON] право на приватизацію житлового приміщення, а саме кімнати [ADDRESS] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.11.2019 року відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.12.2019 року закрито підготовче судове засідання по справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Заїка В.Г. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Визнати за [PERSON] право на приватизацію житлового приміщення, а саме кімнати [ADDRESS] . В судовому засіданні представник відповідача - Черкаської міської ради Слинько М.Г. заперечував проти задоволення позову. При цьому пояснив, що позивачкою не доведено належними та переконливими доказами факту правомірності її вселення в кімнату [ADDRESS] , зокрема не надано ні відповідного ордеру, ні рішення. Також просив врахувати, що позивачкою обраний не належний спосіб захисту, її право відповідачем, до якого вона звернулася з даним позовом до суду, не порушено. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] , її представника - адвоката Заїки В.Г., пояснення представника відповідача - Слинька М.Г., пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , які пояснили, що [PERSON] проживає в кімнаті [ADDRESS] орієнтовно з 1990-1992 років, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 20.03.1992 року зареєстрована та проживає в кімнаті [ADDRESS] . Вказане стверджується даними паспорта [PERSON] та поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , даними в судовому засіданні, які підтвердили, що позивачка вселилася в займану кімнату саме в цей період та зі згоди керівництва ПАТ «2-ий експедиційний загін підводних і гідротехнічних робіт», якому належав цей будинок. З даним позовом позивачка [PERSON] звертається до відповідача - Черкаської міської ради, посилаючись на те, що саме остання відмовила їй в наданні дозволу на приватизацію кімнати, оскільки в неї (позивачки) відсутній ордер на вселення в дану кімнату. Статтею 4 ЖК УРСР визначено, що жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: - жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); - жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); - жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); - жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); - квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). Частиною першою статті 5 ЖК Української РСР передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. За змістом частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. Згідно з частинами першою, другою статті 2 вказаного Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Договір найму жилого приміщення в будинках державного житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Частинами четвертою, п`ятою статті 5 вищевказаного Закону передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Згідно зі статтею 8 Закону статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Статтею 61 ЖК Української РСР визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. В супереч вищевказаним нормам, позивачкою [PERSON] , на яку в силу ст.ст. 12, 81 ЦПК України, покладений обов`язок доказування, не доведено належними та переконливими доказами її право вимоги саме до вказаного відповідача - Черкаської міської ради. Зокрема, що саме цим відповідачем порушується її право на приватизацію кімнати [ADDRESS] , в тому числі не доведено, що вказаний гуртожиток на даний час належить до державного житлового фонду, а також підстав вселення її до вищевказаної кімнати та правомірності проживання в ній (не надано відповідного ордеру чи рішення про надання їй в користування кімнати [ADDRESS] ). При цьому, посилання позивачки [PERSON] та її представника на відповідь начальника архівного відділу Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради від 24.09.2019 року вих. № 2926, 286-р (а.с. 10), як на відсутність таких доказів взагалі, суд оцінює критично, оскільки з неї вбачається, що в архівному відділі рішення про надання позивачці у гуртожитку кімнати [ADDRESS] , не виявлено лише за 1992 рік. Однак таке рішення мало передувати вселенню позивачки у вказану кімнату та прийматися завчасно і воно могло бути прийняте ще в 1991 році, враховуючи, що позивачка з 20.03.1992 року вже навіть була зареєстрована у вищевказаній кімнаті. А тому, з урахуванням вищевикладеного, доказів, якими обґрунтовується даний позов, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до Черкаської міської ради про визнання права на приватизацію житлового приміщення у зв`язку з недоведеністю його відповідними доказами. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed