Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона уклала шлюб з відповідачем, проте шлюб було розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання їхньої дитини не надає. На підставі викладеного позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, проте надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та підтримала позовні вимоги. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Також у вказаній заяві відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог, проте вказав, що він просить стягнути судові витрати з обох сторін у рівних частках, а також не погодився із твердженням позивача про те, що він відмовляється добровільно надавати допомогу дитині. Вказав, що дитина проживала разом із ним з червня 2014 року по грудень 2014 року і в цей час позивач не надавала допомоги дитині. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. З матеріалів справи вбачається, що згідно із копією рішення Сєвєродонецького міського Луганської області від 09.08.2012 року, [PERSON] та [PERSON] 09 серпня 2012 року розірвали шлюб. Згідно із свідоцтвом про народження серії 1-ЕД № 034849, виданим 24 березня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] народився 10 березня 2006 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 217. Батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]. З довідки КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» № 2241 від 21.07.2015 року вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [INFO], і разом із нею за вказаною адресою проживає її син [PERSON] та колишній чоловік [PERSON]. Суд зазначає, що відповідач фактично не проживає за вищевказаною адресою та тимчасово проживає у [INFO], що підтверджується його письмовою заявою від 29.07.2015 року, а також підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення від 21.07.2015 року. Суд враховує твердження відповідача про те, що він надає допомогу дитині і не ухиляється від надання такої допомоги. Суд також враховує, що позивачем не було надано доказів того, відповідач відмовляється надавати допомогу дитині добровільно. Разом з тим, суд враховує, що відповідач є батьком [PERSON], який є його неповнолітньою дитиною та проживає разом із матірю [PERSON]. Відповідач у письмовій заяві не заперечував проти задоволення позову, у звязку із чим суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано і його належить задовольнити. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Вимога позивача про розподіл судових витрат між ним та позивачем у рівних частках не підлягає задоволенню, адже позивач звільнена від сплати судових витрат і позов задоволено у повному обсязі, у звязку із чим на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 копійок. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved