Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У вищезазначеній квартирі разом з нею зареєстровані відповідачі, які є родичами позивача. Відповідачі в зазначеній квартирі не проживають з 2006 року. Наявність реєстрації відповідачів у квартирі порушує права та інтереси позивача, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач звернулась з цим позовом до суду і просить визнати відповідачів [PERSON], неповнолітню [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] надала письмовий відзив на позов, в якому вказала, що вона з дочкою в 2009 році дійсно від'їжджала до смт. Слатине Дергачівського району Харківської області та проживала там до 2013 року. В 2013 році вони повернулись до м. Сєвєродонецька та продовжили проживати за адресою: [ADDRESS]. Дочка проходила навчання та постійно відвідувала загальноосвітню школу № 20 Сєвєродонецької міської ради Луганської області. На початку 2014 року м. Сєвєродонецьк захопили та був зоною бойових дій, у зв'язку з чим відповідач була вимушена забрати дитину з міста, проживання в якому було небезпечним для її життя та здоров'я та поїхати проживати до смт. Слатине Дергачівського району Харківської області. З 2014 року в м. Сєвєродонецьк та в Луганській області проводилась антитерористична операція, яка в 2018 році була змінена операцією об'єднаних сил, яка триває до цього часу. Відповідач не має у власності жодного житла, житло за адресою: [ADDRESS], є єдиним місцем проживання для неї та малолітньої дитини. Після від'їзду в 2014 році до смт. Слатине Дергачівського району Харківської області, відповідачі тимчасово проживають на орендованій квартирі. Після звільнення тимчасово окупованих територій у Луганській області та відновлення правопорядку на території міста та Луганської області, вона бажає повернутись з дитиною за місцем свого проживання. Відповідач вважає, що вимоги позивача необґрунтовані, а тому в них слід відмовити та винести рішення з урахуванням вищевказаних обставин. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Представник позивача Слобода В.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Підтвердила доводи, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, просила розглянути справу без її участі. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Суду пояснив, що його дружина [PERSON] мала намір приїхати до м. Сєвєродонецька для відкриття філії підприємства. [PERSON] запропонувала взяти онуку [PERSON] на проживання, щоб та почала звикати. [PERSON] пішла до 1 класу в смт. Слатине в 2013 році. Зараз дитина навчається в смт. Дергачі в ліцеї. Квартира за адресою: [ADDRESS], належить його матері. Ні він, ні дружина [PERSON] не мають власного житла. Після закінчення 1 класу в травні 2014 року він забрав дитину, яка жила у позивача [PERSON] Відповідач [PERSON] працює в компанії «СВ» менедженером з продажу. Дитина народилась в м. Харкові, дружина перебувала на обліку по вагітності в Харківській області. Крістіна відвідувала дитячий садок в м. Дергачі Харківської області. Перші 6 місяців після народження дочки його дружина з дитиною жили у позивача, після чого він їх забрав та перевіз у смт. Слатине. В судовому засіданні представник третьої особи Семіряжко А.С. заперечувала проти задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтувала необхідністю захисту житлових прав неповнолітньої дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає [PERSON] та [PERSON], її дочку та зятя. [PERSON] мешкає в квартирі [ADDRESS]. [PERSON] після того, як одружилась, виїхала на проживання в м. Харків разом з дочкою і чоловіком. Приблизно з 2011 року [PERSON] не мешкає разом зі своєю матір'ю. Особистих речей відповідачів в квартирі немає, вона це бачила особисто, оскільки декілька разів на місяць буває у [PERSON] вдома. [PERSON] на початку 2014 року жила у [PERSON], але навесні цього року її забрали батьки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає [PERSON] приблизно 20 років, має з нею дружні стосунки. Знає [PERSON] - це дочка [PERSON] [PERSON] мешкає одна в квартирі [ADDRESS]. Її дочка мешкає десь в м. Харкові з 2011 року. [PERSON] вийшла заміж і виїхала з квартири. Дочка [PERSON] живе разом з матір'ю у м. Харкові та там навчається. Ніяких речей відповідача та дитячих речей в квартирі [PERSON] немає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає [PERSON], її дочку [PERSON] та онуку [PERSON]. [PERSON] мешкає в квартирі [ADDRESS]. [PERSON] привозила дочку в 2014 році, щоб вона закінчила школу. Навесні 2014 року дитину вивезли в м. Харків. [PERSON] жила у баби з зими 2014 року до кінця навчального року. Приблизно 12 років назад [PERSON] вийшла заміж та виїхала до м. Харкова. Речей відповідачів вона в квартирі не бачила, буває у [PERSON] вдома приблизно раз на тиждень. У чоловіка [PERSON] були неприязні стосунки з його матір'ю, через що [PERSON] привезли до [PERSON] При цьому поки дитина жила у баби, її мати жила в м. Харкові, вона там мешкає постійно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає [PERSON] з 2003 року, оскільки їх діти навчались в одному класі. [PERSON] - це дочка [PERSON] [PERSON] сама мешкає в квартирі [ADDRESS] з того часу, як її дочка закінчила школу. В 2014 році вона бачила в квартирі онуку [PERSON], яка приблизно три місяці до травня 2014 року жила з бабою. [PERSON] живе і працює десь в м. Харкові. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає [PERSON], з якою має сусідські стосунки. [PERSON] мешкає в квартирі [ADDRESS]. Її дочка [PERSON] жила з матір'ю, поки вчилась у школі. [PERSON] 15 років уїхала з міста. Зараз живе у м. Харкові, вийшла заміж, народила дочку. [PERSON]. Дитина жила з бабою в січні - травні 2014 року, ходила в школу, т.я. в м. Харкові її нікому було водити до школи. [PERSON] за власним бажанням виїхала до іншого місця проживання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає [PERSON] приблизно 18 років. Знає [PERSON], оскільки разом з нею навчалась. Також вона знає [PERSON], з яким вона (свідок) перебувала в шлюбі з 2004 по 2006 рік і який є батьком її дитини. [PERSON] мешкає в квартирі [ADDRESS]. Її колишній чоловік одружився з [PERSON], у них народилась дитина. [PERSON] мешкає зі своєю матір'ю, разом з якою вони придбали житло. [PERSON] востаннє бачила в м. Сєвєродонецьку навесні 2014 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] - це його дочка. [PERSON] - колишня дружина. [PERSON] мешкає в квартирі [ADDRESS], яку вони отримали в 1998 році. У них було двоє дітей - [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] живе і працює в м. Харкові. [PERSON] має постійне місце проживання в пригороді м. Харкова, дитина живе з нею. [PERSON] потрібна прописка, оскільки вона не має можливості зареєструватись в іншому місті. Його дочка і онука постійно живуть в смт. Дергачі. 30.10.2018 року судом до участі в справі залучено Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, про що постановлено ухвалу. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідачів, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності Щировій Олені Володимирівні, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення, наданого Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації за № 638 від 07 травня 1996 року, право власності зареєстроване від 28.04.1999 року Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації. З довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 32376 від 05.09.2018 року, виданої відділом адміністративних послуг ЦНАП у м. Сєвєродонецьку вбачається, що до складу сім'ї/зареєстрованих за адресою: [ADDRESS], входять: [PERSON], 20.12.1961 року народження, [PERSON], [INFO] року народження, [PERSON], [INFO] року народження. З копії свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 070504, виданого 15.03.2007 року Слатинською селищною радою Дергачівського району Харківської області, [PERSON] народилася [INFO] року, про що зроблено відповідний актовий запис №13. Батьком записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Місцем народження дитини є селище міського типу Слатине Дергачівського району Харківської області. Згідно з актом про встановлення факту проживання (не проживання), затвердженого ОСББ «Луч» за адресою: [ADDRESS], зареєстровані, але не проживають з 2007 року [PERSON], [INFO] року народження, та [PERSON], [INFO] року народження. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що відповідачі по справі - це дочка та онука позивача, які зареєстровані разом з позивачем в спірній квартирі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі не мешкають в спірній квартирі з 2006 року. В судовому засіданні було встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не мешкають разом в позивачем в квартирі, яка належить останній на праві власності. При цьому в період часу з січня по травень 2014 року відповідач [PERSON] дійсно мешкала разом зі [PERSON] та відвідувала школу в м. Сєвєродонецьку. Зазначену обставину підтвердили усі свідки в судовому засіданні. При цьому зі свідчень свідків було встановлено, що відповідач [PERSON] не мешкає разом з матір'ю [PERSON] з того моменту, як вона одружилась, оскільки виїхала на проживання до чоловіка. Вона без примусу з боку позивача [PERSON] виїхала на інше місце проживання в населений пункт в Харківській області, де працевлаштувалась, народила дитину, яка мешкала разом з нею і відвідувала дошкільні і шкільні навчальні заклади. Зазначені обставини підтверджуються також довідкою № 195, виданою Дергачівським ліцеєм № 2 Дергачівської районної ради Харківської області 05.09.2018 року, згідно з якою [PERSON] навчається в 6-Б класі Дергачівського ліцею № 2, та довідкою Дергачівського дошкільного навчального закладу №3 (ясла-садок) «Сонечко комбінованого типу Дергачівської міської ради Дергачівського району Харківської області від 15.05.2019 року №40, згідно з якою [PERSON] перебувала в дитячому дошкільному навчальному закладі в період з 25.06.2010 року по 01.06.2013 року. З довідки Комунального закладу «Слатинський ліцей» Дергачівської районної ради Харківської області від 15.05.20198 року №131 встановлено, що [PERSON] мешкала за адресою: [ADDRESS], та з 30.08.2013 року була зарахована до 1 класу Слатинського навчально-виховного комплексу Дергачівської районної ради Харківської області, з якого вибула 16.01.2014 року на навчання до м. Сєвєродонецька Луганської області, з 01.09.2014 року [PERSON] була зарахована до 2 класу Слатинського навчально-виховного комплексу Дергачівської районної ради Харківської області, де продовжила навчання. Згідно з копією довідки №18/02-04, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю фірма «СВ» 18.02.2016 року та копії трудової книжки [PERSON], вона з 17.04.2006 року працює в ТОВ фірма «СВ», а з 14.09.2009 року на посаді менеджера зі збуту по теперішній час. Аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] з вересня 2006 року не мешкає разом з позивачем в спірній квартирі за адресою: [ADDRESS]. Дочка відповідача [PERSON] протягом усього часу мешкала разом зі своєю матір'ю, за виключенням періоду часу з січня по травень 2014 року, протягом якого вона мешкала разом з позивачем в спірній квартирі. Також суд враховує роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року, зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] обрали собі інше постійне місце проживання в смт. Слатине Харківської області, а тому за місцем реєстрації не проживають без поважних причин більше одного року. При цьому доводи, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву та надані представником відповідача в судовому засіданні щодо того, що в 2013 році відповідачі повернулись до м. Сєвєродонецька та проживали за адресою: [ADDRESS], не знайшли свого підтвердження та були спростовані свідченнями свідків, в тому числі і свідка з боку відповідача [PERSON] та письмовими доказами. Щодо висновку Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області про те, що Орган заперечує проти позбавлення неповнолітньої дитини права користування житловим приміщенням, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. По-перше, суд зазначає, що вищевказаний висновок Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області взагалі жодним чином необґрунтований. З наданого висновку неможливо встановити, які фактичні обставини були встановлені уповноваженими особами під час складання висновку, які дали підстави визнати позбавлення неповнолітньої особи права користування житловим приміщенням недоцільним. Загальне посилання на захист житлових прав дитини не є належним обґрунтуванням висновку. По-друге, суд зазначає, що ані Конституція України, ані Конвенція про права дитини, ані Цивільний кодекс України (зокрема, статті 405, 406 вказаного Кодексу), ані Сімейний кодекс України, ані Житловий кодекс України, ані Закон України «Про охорону дитинства» не встановлюють особливостей позбавлення дитини права користування житлом, яке вона набула як член сім'ї власника житла. Вказане право за своєю правовою природою є правом користування чужим майном (сервітутом) і позбавлення цього права відбувається в порядку статей 405, 406 ЦК України незалежно від віку особи. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved