Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в якому просить стягнути з відповідачів, солідарно відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди на її користь кошти у сумі 102 749,97 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що з вини водія [PERSON] , який знаходився в трудових відносинах з Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» сталася дорожньо транспортна пригода. Частково страхова компанія відшкодувала збитки тому просить стягнути заподіяну шкоду солідарно з відповідачів. Представник відповідача позовні вимоги не визнав зазначивши, що цивільно-правова відповідальність Центру при використанні транспортного засобу марки «Peugeot Boxer» з державним номерним знаком [NUMBER] застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» відповідно до Полісу ХоАО/3891672 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строком дії від 06.06.2019 року до 05.06.2020 року. Згідно п. 4 Полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого, складає 100 000 грн. за шкоду, заподіяну майну. Оскільки позивач не звернулася до страхової компанії для страхового відшкодування тому позивач не має права пред`являти вимоги до відповідачів. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи до суду не з`явилися. Ухвалою судді від 04.11.2019 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. Ухвалами суду від 17.01.2020 року залучено в якості третьої особи яка не заявляє самостійні вимоги Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та замінено ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» на Комунальний заклад «Кіровоградське обласне бюро медико-соціальної експертизи Кіровоградської обласної ради». Заслухавши пояснення представників сторін дослідивши матеріали справи суд находить позов який задоволенню не підлягає. Встановлено, що 10.06.2019 pоку [PERSON] керуючи транспортним засобом - «Peugeot Boxer» державний номер [NUMBER] , який є спеціалізованим автомобілем швидкої медичної допомоги, по вулиці Габдрахманова у м. Кропивницькому, допустив виїзд на перехрестя на заборонений сигнал світлофору та допустив зіткнення з автомобілем позивача «Honda CR-V» державний номер [NUMBER] . 18 липня 2019 року [PERSON] , за постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда, що на даний час набрала законної сили визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент скоєння ДТП [PERSON] був у якості водія та знаходився під час виконання професійних обов`язків, пов`язаних із виїздом на виклик швидкої медичної допомоги. Автомобіль яким він керував знаходиться у власності закладу охорони здоров`я, тобто відповідача Територіального медичного об`єднання «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» . В наслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, що належить позивачу зазнав значних механічних пошкоджень. У результаті чого було завдано матеріальних збитків на суму 199 949 грн. 97коп., що підтверджується проведеною незалежною оцінкою визначення вартості матеріального збитку відповідно до звіту №157 про оцінку вартості матеріального збитку. Згідно полісу обов`язкового страхування AM 7424459 від 26.06.2018 року цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована в AT СГ «ТАС» та за умовами вказаного договору вказана страхова фірма сплатила позивачу 100 000 грн. Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного Кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України названої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. З Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників, а відтак, виходячи із суті такого трактування, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо - транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю або майну потерпілого. Згідно з ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Цивільно-правова відповідальність Територіального медичного об`єднання «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» при використанні транспортного засобу марки «Peugeot Boxer» з державним номерним знаком [NUMBER] застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» відповідно до Полісу №АО/3891672 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строком дії від 06.06.2019 року до 05.06.2020 року Згідно п. 4 Полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого, складає 100 000 грн. за шкоду, заподіяну майну. Варто зазначити, що відповідно до роз`яснень п. 16 Постанови, відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У позовній заяві позивач посилається на вищенаведений п. 16 Постанови та ст. 3 Закону, однак у відповідності до . 51 ЦПК України, останній не висуває вимог щодо залучення до справи ПрАТ «Української пожежно-страхової компанії» Кіровоградської дирекції, яка страхувала цивільно-правову відповідальність Центру, як співвідповідача, участь якого у справі не забороняється за наявності обставин, передбачених ч. 2 ст. 50 ЦПК України. Судом було роз`яснено про можливість залучення третьої особи, однак представник позивача такого клопотання не заявила тому суд залучив відповідно до ухвали суду третю особу ПрАТ «Української пожежно-страхової компанії». За фактом дорожньо транспортної пригоди, що відбулася 10.06.2019 року, на адресу ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» Кіровоградської дирекції та додатково до AT «СГ «ТАС» (цивільно-правовий страховик позивача), з дотриманням положень ч. 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У відповідності до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач не скористався законним правом на отримання страхового відшкодування, шляхом подання відповідної заяви страховику Центру, а відтак, складається враження, що за результатами втрачених процесуальних строків, цивільний позивач у порушення ст. 13 ЦК України, допускає зловживання своїми правами у формі пред`явлення цього позову. Згідно п. 69 Висновку, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відовідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди, який хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. У позовній заяві позивач посилається на п. 16 Постанови та ст. 3 Закону, однак у відповідності до ст. 51 ЦПК України, позивач не висуває вимог щодо залучення до справи Української пожежно-страхової компанії» Кіровоградської дирекції, яка страхувала цивільно-правову відповідальність Центру, як співвідповідача, участь якого у справі не забороняється за наявності обставин, передбачених ч. 2 ст. 50 ЦПК України. Крім того суд зазначає, що у відповідності до ст. 35 Закону, позивач не скористався законним правом на отримання страхового відшкодування, шляхом подання відповідної заяви страховику ,а тому за результатами втрачених процесуальних строків, позивач у порушення ст. 13 ЦК України, допускає зловживання своїми правами у формі пред`явлення цього позову. Враховучи Висновок Великої Палати Верховного Суду у Постанові по справі № 755/18006/15-ц в рамках судового провадження №14-176цс18 від 04.07.2018 року та правову позицію щодо покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний вір страхування і сплачує страхові платежі. Згідно п. 69 Висновку Великої Палати, у випадках, коли деліктні відносини здійснюються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди, який хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати, деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього, а тому, за умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. У відповідності до п. 70 Висновку, ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати, деліктне зобов`язання не припиняється, а відбувається заміна кредитора, тобто до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Водночас, згідно з п. 72 Висновку, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Поряд з цим, в п. 73 Висновку зазначено, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Так, відповідно до п. 74 Висновку, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність». У позовній заяви, позивач заявляє вимогу шодо солідарного стягнення матеріальної шкоди з відповідачів, суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати, деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього, а тому, за умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. У відповідності до п. 70 Висновку, ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати, деліктне зобов`язання не припиняється, а відбувається заміна кредитора, тобто до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування, що є суброгацією. Водночас, згідно з п. 72 Висновку, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Поряд з цим, в п. 73 Висновку зазначено, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Так, відповідно до п. 74 Висновку, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність». Окрім цього, у прохальній частині позовної заяви, позивач заявляє вимогу шодо солідарного стягнення матеріальної шкоди з відповідачів, проте, згідно зі ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими, а за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. З урахуванням ч. 1 ст. 81 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом, однак, позивачем не уточнено, у якій саме частині Центр завдав матеріальної шкоди та за які дії зобов`язаний нести цивільно-правову відповідальність, а відтак, жодного солідарного обов`язку в даних правовідносинах бути не може. Враховуючи вищенаведене, відповідальність може бути лише часткова, у зв`язку з тим, що кожен відповідач повинен нести відповідальність лише в тій частини, в якій останнім безпосередньо завдано шкоди. Водночас, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, позивач висуває позовну вимогу щодо відшкодування понесених збитків за фактом проведення незалежної оцінки визначення вартості матеріального збитку, що складає 2800 грн., яка у відповідності до положень ст. 1166 ЦК України, не є підставою для відповідальності. На підставі викладеного суд відмовляє в задоволенні позивних вимог. Судові витрати покласти по фактично понесеним позивачем витратам. На підставі ст.ст. 1166,1187,1190,1192 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ,

Outcome: dismissed