Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, визначення способу участі батька у вихованні дитини. Позов обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 18 грудня 2003 року зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 2 жовтня 2007 року Від шлюбу народилась дитина: [PERSON], [INFO]. На час прийняття рішення про розірвання шлюбу між сторонами не було спору щодо визначення місця проживання дитини оскільки дитина залишилася проживати з матір'ю за погодженням сторін. Перебуваючи у шлюбі сторони спільно з малолітньою дитиною проживали у житлі відповідача за адресою: [ADDRESS]. З липня 2009 року фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені та з цього ж часу вона разом з малолітнім сином проживають окремо. З цього часу відповідач час від часу бачився та спілкувався з малолітнім сином. Проте систематичної матеріальної допомоги для утримання сина не надавав, так само не ніс матеріальних витрат на оздоровлення, лікування дитини, забезпечення дошкільного, шкільного та позашкільного навчання. Натомість, 9 січня 2017 року відповідач самовільно без повідомлення та отримання її згоди до її місця проживання та забрав малолітнього сина. Встановивши місцезнаходження малолітнього [PERSON] працівники поліції дитину з матір'ю доставили до дому. Попри це, 23 січня 2017 року відповідач повторно самовільно без повідомлення та отримання згоди прибув до її місця проживання та забрав малолітнього сина сторін. Відповідач відмовився повернути сина та спільно з нею визначити подальше місце проживання дитини і способи участі кожного з батьків у його вихованні. Відповідно ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Це свідчить про те, що сторонами не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини, та зважаючи на описані односторонні дії відповідача, врегулювання даного спору в позасудовому порядку неможливо. Згідно з ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. З урахуванням зазначених обставин, та зважаючи на попереднє ставлення кожного з батьків до забезпечення здоров'я сина, вважає, що визначення місця проживання дитини з матір'ю, відповідатиме інтересам дитини. Одночасно, визначивши місце проживання дитини з матір'ю, вважає за необхідне вирішити питання про стягнення з батька аліментів на утримання малолітнього. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 цього ж кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Крім того, з огляду на викладене, враховуючи стан здоров'я дитини, графік її навчання вважає за доцільне визначити для батька періодичні побачення з сином у вихідні дні. Просила суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з матір'ю, [PERSON]; стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дати пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття; визначити наступний спосіб участі [PERSON], у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON]: у кожну другу та четверту неділю місяця у період з 09 до 17 години з урахуванням обставин, які можуть виникнути, без присутності матері з зобов'язанням [PERSON] забирати та повертати малолітнього [PERSON] до місця проживання матері, та повідомляти її про фактичне місце перебування дитини у цей час; стягнути з [PERSON] на її користь, сплачену суму судового збору у розмірі 1280 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2017 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] третя особа Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, визначення способу участі батька у вихованні дитини, в частині позовних вимог щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини залишена без розгляду та зобов'язано УДКС України в м. Черкасах Черкаської області повернути [PERSON] сплачений нею судовий збір в сумі 640 грн. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Відповідач та його представник не заперечували проти задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в розмірі ? частини його заробітку Щодо визначення місця проживання малолітньої дитини просили відмовити, оскільки відповідач не заперечує того факту, що дитина проживає з матір'ю Опитаний в судовому засіданні малолітній [PERSON] пояснив суду що хоче проживати з матір'ю та бачитися з батьком. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 18 грудня 2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який було розірвано рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси 2 жовтня 2007 року. В шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір'ю, але періодично перебував у батька. Частиною 3 ст. 29 ЦК України передбачено що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, відповідач, заперечуючи проти позову зазначив, що сторони визначили між собою місця проживання дитини разом з матір'ю. В судовому засіданні встановлено, що позивач не надавала у будь-якій формі згоду на те, щоб її син проживав з батьком. Двічі зверталась до органів поліції для встановлення місця знаходження неповнолітнього та повернення його матері. Що також підтверджується дослідженим в судовому засіданні витягом з ЄРДР про реєстрацію за повідомленням [PERSON] кримінального провадження №12017251010000681 від 23 січня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 356 КК України. Це ж саме підтверджено і неповнолітнім [PERSON], опитаним в судовому засіданні в порядку ст. 171 Сімейного кодексу України, який також зазначив, що на даний час бажає проживати з матір'ю. За таких обставин, суд встановив, що на момент звернення позивача з даним позовом (27 лютого 2017 року) спір щодо місця проживання дитини існував, а тому посилання відповідача на його відсутність суд вважає безпідставними. При цьому суд наголошує, що [PERSON] звертаючись із позовними вимогами про визначення місця проживання дитини, реалізує своє право встановлене законодавством України щодо захисту порушеного права в судовому порядку. Тому на думку суду сам факт звернення матері з позовом про визначення місця проживання дитини з нею уже свідчить про неможливість вирішення цього питання за згодою сторін, що також дає підстави вважати, що між сторонами існує спір. При цьому суд наголошує, що сторони є вільними у виборі конкретних способів захисту свого порушеного права. А тому, забезпечуючи сторонам доступ до правосуддя, суд вважає за необхідне вирішити дану позовну вимогу по суті. Вирішуючи заявлену позовну вимогу суд виходить із того, що з проханням визначити місце проживання неповнолітнього з нею до суду звернулась тільки мати. Натомість батько дитини в судовому засіданні не наполягав на передачі неповнолітнього сина для проживання з ним. Суд не встановив виняткових обставин для того щоб розлучити дитину з матір'ю, а також відомостей, які б вказували про неможливість передати дитину на виховання позивачу. Тому приходить до висновку про обґрунтованість даної позовної вимоги та необхідність її задоволення. Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів на утримання неповнолітнього суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови ПВСУ № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина. Одночасно суд зазначає, що 17 травня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Закон № 2037-VIII набрав чинності з 8 липня 2017 року. Вказаним законом, зокрема, внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, яка у оновленій редакції визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 141 СК України визначено рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно пунктів 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 12 цього Закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Отже, відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, а тому у відповідності до ст.ст. 180, 182 СК України, з відповідача необхідно стягувати аліменти на користь позивачки на утримання дитини до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частини усіх його доходів щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - за період з 27 лютого 2017 року до [INFO] року, та неменше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 8 липня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. На підставі наведеного, ст.ст.160, 161, 180, 181, 182 СК України та

Outcome: partial