Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу, вказавши, що в 11 жовтня 1981 року вона одружилася з [PERSON]. В період спільного подружнього життя позивач народила двох дітей: - доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Позов позивач мотивує тим, що спільне життя між нею та відповідачем з 2012 року не склалося з причин зловживання відповідачем спиртними напоями, фізичного насильства, на грунті чого виникали сварки та непорозуміння. Почуття любові та поваги один до одного втрачені. З грудня 2014 року з відповідачем спільне господарство не ведуть, проте продовжують проживати у спільно придбаному будинку. Позивач вважає, що збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та просить час для примирення не надавати. Позивач надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, просила задовольнити та розгляд справи здійснити без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, заяву про розгляд справи без його участі суду не надав. З урахуванням вищевикладених обставин, відповідно до ст. ст. 158 та 169 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу на підставі наявних матеріалів та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 жовтня 1981 року між сторонами у виконавчому комітеті Дашковецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області було укладено шлюб, актовий запис № 26, про що свідчить повторне свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 13.03.2014 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Віньковецького районного управління юстиції Хмельницької області. В період спільного подружнього життя позивач народила двох дітей: - доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами з 2012 року не склалося з причин зловживання відповідачем спиртними напоями, фізичного насильства, на грунті чого виникали сварки та непорозуміння. Почуття любові та поваги один до одного втрачені. З грудня 2014 року сторони спільне господарство не ведуть. Наданий судом строк на примирення сторін, позитивних результатів не дав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, позовні вимоги є доведеними та обгрунтованими, базуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved