Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом. У підтвердження своїх вимог позивач покликається на те, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.05.2012 року є власником житлового будинку [ADDRESS]. У даному будинку також зареєстрований [PERSON], котрий з 2001 року фактично не проживає за місцем реєстрації, - вибув з вищевказаного житлового будинку в інше місце проживання. [PERSON] просить у судовому порядку визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним їй житловим будинком [ADDRESS] [PERSON] шляхом зняття його з реєстраційного обліку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав звернення [PERSON] до суду та посилався на обставини, зазначені в позовній заяві уточнивши, що його довірителька звертається до місцевого суду в тому числі виходячи із захисту права власності; і у звязку з цим вважав зустрічний позов [PERSON] безпідставним; переконаний, що останнім приховано від суду факт, що даний спір був предметом судового вирішення в іншій цивільній справі, де судовими рішеннями вже встановлено факти, які є підставою для відмови йому в позовних вимогах. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позову не визнали; [PERSON] звернувся до суду із зустрічними позовами до [PERSON] про визнання права на проживання і користування житловим будинком та вселення; та до Самбірської міської ради Львівської області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету, визнання недійсним Свідоцтва про право власності на будинок; 05.05.14р. збільшив позовні вимоги та просив визнати його забудовником спірного будинку і визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки [ADDRESS]. Вказав, що він та [PERSON] являються спадкоємцями по закону в рівних частках спадщини, яка відкрилася після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року та батька [PERSON], котрий помер [INFO] року; за час спільного подружнього життя, в 1975 році батьки побудували спірний житловий будинок [ADDRESS], однак будинок не був зданий в експлуатацію та не був зареєстрований в Самбірському БТІ; [PERSON] пояснив, що виконавчий комітет Самбірської міської ради Львівської області 19.04.2012 року прийняв рішення №182, яким за [PERSON] визнано право власності на індивідуальний житловий будинок в [ADDRESS]. Вказане рішення виконкому Самбірської міської ради грубо порушує права [PERSON] як спадкоємця після смерті його батьків, оскільки спадщину він фактично прийняв, однак не оформив. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14.02.2012 року за [PERSON] визнано право забудовника житлового будинку в [ADDRESS] за договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до пять включно, укладеним 07.03.1972 року відділом комунального господарства виконкому Самбірської міської ради та [PERSON]. Представник відповідача Самбірської міської ради Львівської області [PERSON] позову не визнав і пояснив, що його довірителем прийнято рішення у межах повноважень та у спосіб, визначений законом; за основне підставою для цього було рішення суду, яке набрало законної сили. Зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом підлягає задоволенню; у зустрічних позовах [PERSON] до [PERSON] про визнання права на проживання і користування житловим будинком та вселення, [PERSON] до Самбірської міської ради Львівської області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету, визнання недійсним Свідоцтва про право власності на будинок слід відмовити за недоведеністю виходячи з наступного: Із позовних вимог позивача-відповідача [PERSON] убачається, що вона просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним їй житловим будинком [ADDRESS] [PERSON] шляхом зняття його з реєстраційного обліку, оскільки [PERSON] фактично не проживає понад один рік і лише формально залишився зареєстрованим у [ADDRESS]. Зокрема, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.05.2012 року, виданого на підставі рішення виконкому Самбірської міської ради Львівської області від 19.04.2012 року №182, будинок [ADDRESS] документально перебуває у власності [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За ст. 72 ЖК України суд визнає особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оскільки під час розгляду цивільної справи установлено, що відповідач-позивач [PERSON] фактично не проживає понад один рік і лише формально залишився зареєстрованим у [ADDRESS], відтак, позов підставний і тому його слід задовольнити. Зважаючи на те, що позивач-відповідач [PERSON] звернулась до місцевого суду виходячи із захисту права власності, суд констатує, що згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного закону України позивач є субєктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом. Гарантуючи захист права власності, закон надає [PERSON] як власнику право вимагати усунення порушення її права, хоча це порушення і не є поєднане з позбавленням володіння у спосіб, передбачений ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України на обєкт права власності житло житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] Львівської області (ст. 379 ЦК). А право власника житлового будинку визначені ст. 380 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Напроти-вагу наведеному із позовних вимог відповідача-позивача [PERSON] убачається, що він просить визнати за ним право на проживання і користування житловим будинком в [ADDRESS] та вселити його у даний будинок; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради від 19.04.2012 року №182, визнати недійсним Свідоцтва про право власності на будинок [ADDRESS]; визнати його забудовником спірного будинку і визнати за ним право власності на ? частину цієї земельної ділянки. Оскільки відповідач-позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не доводять жодними письмовими доказами, ані в своїх поясненнях під час судового розгляду справи про необхідність визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету від 19.04.2012 року №182, визнання недійсним Свідоцтва про право власності на будинок в [ADDRESS] Львівської області; судом із позиції відповідача-позивача [PERSON] та його представника [PERSON] не зясовано, які реально [PERSON] права порушені відповідачами і які конкретно несприятливі наслідки спричинило для нього це порушення; а також те, чи є метою предявлення зустрічного позову [PERSON] захист (відновлення) його прав і законних інтересів і чи можливо при обраному ним способі захисту відновити (захистити) його права. Під час провадження в справі та під час судового розгляду відповідачем-позивачем [PERSON] та його представником [PERSON] не зазначено доказів, які б підтверджували кожну обставину, наведену в заяві про збільшення позовних вимог від 15.05.2015 року. У тому числі жодним чином відповідачем-позивачем не спростовано рішення місцевого Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30.12.2010 року та встановлених ним обставин, а також рішення апеляційного суду від 14.02.2012 року, - що стали підставою для реєстрації будинковолодіння за [PERSON]; [PERSON] опускає, що ані він, ні сестра сторін [PERSON] заяв про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини не подавали, не довели раніше судам факту прийняття такої, а відтак не довели свого права спадкування як спадкоємців за законом; [PERSON] визнано єдиним спадкоємцем за законом, оскільки після смерті батька вона постійно проживала у спірному будинку, в установлені терміни подала заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обовязок доказування і подання доказів. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом установлено відсутність у відповідача-позивача [PERSON] субєктивного права, про захист якого ним подано власні зустрічні позови, тобто його позовні вимоги спрямовані на захист неіснуючого субєктивного права чи охоронюваного законом інтересу. За змістом ст. 19 Конституції України, ст. 14 ЦК України, п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007р. №8 «Про незалежність судової влади» не допускається постановлення судових рішень, які зобовязують до вчинення дій, які не є обовязковими для відповідача за законом, а також рішень, які передбачають втручання в компетенцію відповідача. З огляду на положення ч. 2 ст. 19 Конституції України способи захисту повинні кореспондуватись з повноваженнями суду, тобто суд може прийняти лише таке рішення, можливість ухвалення якого передбачена законодавством. Способи захисту прав мають бути встановлені законом або випливати із його положень чи бути передбачені договором. При цьому можливість предявлення конкретних позовних вимог та прохання про застосування конкретного способу захисту порушеного права в тих чи інших правовідносинах має бути передбачена законодавством, тобто юридично можливою. Судові витрати по цивільній справі підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦК України.

Outcome: approved