Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 25.10.2013 [PERSON], відповідач у справі, взяла в неї позику на суму 2000 доларів США, яку зобовязалася повернути до 25.10.2016, про що було складено письмову розписку. Відповідач своїх зобов'язань не виконала, своєчасно запозичені кошти не повернула. Посилаючись на зазначене, просила стягнути з відповідача борг за позикою в сумі 2000 доларів США в еквіваленті за курсом НБУ станом на 29.05.2017 - 52700 грн., а також судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Відповідач позов визнала частково та посилалась на те, що в травні 2012 року в усній формі домовилась укласти в майбутньому договір міни належної їй квартири на частину будинку, що належала [PERSON], з доплатою в сумі 4 тис. доларів США. Цю суму вона отримала, але в подальшому нотаріально посвідчений договір міни укладений не був. Оскільки отримані гроші були витрачені нею, у т.ч. на ремонт будинку відповідача, за спільною домовленістю 25.10.2013 вони склали письмову розписку про позику на суму 2 тис. доларів США, які вона повинна була повернути до 25.10.2016. Однак повернути в строк ці кошти не змогла в звязку з матеріальними труднощами. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, на момент виникнення спірних правовідносин позивач була власником 1/3 частки житлового будинку садибного типу по вул. Першотравневій, 128, у м. Путивль Сумської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Путивльської районної державної нотаріальної контори від 15.07.2008 за № 433 (а.с. 39, 44-46). У травні 2012 року позивач в усній формі домовилася про обмін у майбутньому цієї частки будинку на квартиру відповідача по вул. Слобідській (Жовтневій), 13/16, з доплатою в сумі 4 тис. доларів США. Відповідач отримала вказану грошову суму, але в подальшому такий договір міни укладений не був, що сторонами не оспорюється. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок. Оскільки договір міни, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана відповідачу грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу, що відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові № 6-176цс12 від 13.02.2013. В зв'язку з тим, що отримана сума авансу була витрачена відповідачем, за домовленістю сторін 25.10.2013 ними складено письмову розписку про запозичення відповідачем 2 тис. доларів США, які підлягали поверненню позивачу протягом 3 років, до 25.10.2016. Ці обставини не оспорюються відповідачем, вбачаються зі змісту дослідженого оригіналу цієї розписки та підтвердили вказані в розписці свідки [PERSON] і [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). За змістом ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові від 18.09.2013 в справі № 6-63цс13 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.\~ Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до змісту ст.ст. 599, 612 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом. В силу ст. 625 цього ж Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оскільки за домовленістю сторін борг, що виник із переддоговірних відносин (повернення авансового платежу в іноземній валюті), був замінений позиковим зобов'язанням, яке було прострочено боржником, суд вважає, що є правові підстави для стягнення з відповідача боргу в заявленому позивачем еквіваленті суми позики за офіційним курсом НБУ станом на 29.05.2017 (26 грн. 35 коп. за 1 долар США), виходячи з принципу диспозитивності. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн., а також 1400 грн. витрат на правову допомогу адвоката, яким надавалась консультація, складена позовна заява на 2 арк. та здійснювалось представництво позивача в суді загальною тривалістю 1 год. 15 хв., що підтверджується відповідним договором, актом про надані послуги, журналами судових засідань та відповідає складності справи, граничним (максимальному та мінімальному) розмірам компенсації цих витрат, встановлених\~ ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Виходячи з наведеного,

Outcome: approved