Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Позовні вимоги мотивує тим, 9 серпня 2007 року вона вийшла заміж, зареєструвавши шлюб з відповідачем у Рожнівській сільській раді Косівського району Івано-Франківської області за актовим записом № 21. Від даного шлюбу мають двоє дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON] - [INFO]. Причиною розпаду сім'ї стало те, що на протязі тривалого часу їхнього подружнього життя між ними немає взаєморозуміння. В них з чоловіком різні погляди на життя, ведення спільного господарства, ставлення один до одного. Вважає, що шлюб існує формально, подальше збереження сім'ї суперечить її інтересам. Просила шлюб розірвати, неповнолітніх дітей залишити на проживанні з нею, при розірванні шлюбу повернути їй дошлюбне прізвище «[PERSON]» . Відповідач у справі, [PERSON] в судовому засіданні просив шлюб розірвати та залишити сина [PERSON] для проживання та виховання з ним. У поданому да суду запереченні на позовну заяву про розірвання шлюбу посилається на те, що 09.08.2007 року він одружився із [PERSON]. За час перебування в шлюбі в них народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO]. Переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу можливе та відповідатиме інтересам позивача, його інтересам та інтересам дітей. Вважає за необхідне зазначити, що він приймав активну участь у їхньому спільному вихованні дітей, та сприяв їх духовному та фізичному розвитку, створював всі необхідні умови для нормального розвитку дітей. Просить залишити старшу дитину [PERSON], [INFO] для виховання та проживання з ним. При таких обставинах - коли син буде в нього він буде приймати активну участь у вихованні обох їхніх дітей забезпечуватиїх матеріально в добровільному порядку. Не хоче, щоб в майбутньому виникали проблеми щодо спілкування з дітьми, і щоб з цього приводу довелося йому звертатися до суду . Суд, заслухавши думку учасників процесу та вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення, із таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 9 серпня 2007 року у Рожнівській сільській раді Косівського району Івано-Франківської області про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 21 (а.с.7). У вказаному шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON] - [INFO] (а.с.5-6). Причиною розпаду сім'ї стало те, що шлюб носить формальний характер. Згідно з ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 р., вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Щодо позовних вимог в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини з матір'ю, суд виходить з того, що згідно ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матір'ю. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Косівської РДА від 07.10.2015 року за № 52/09-15 неповнолітнього [PERSON], [INFO] слід залишити проживати разом із матір'ю [PERSON] Враховуючи вищенаведені обставини,

Outcome: approved