Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про звільнення майна з-під арешту. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12 листопада 2008 року постановою головного державного виконавця ВДВС Луцького РУЮ [PERSON] було накладено арешт на все нерухоме майно позивача. Зазначає, що відповідно до довідки № 18568 від 12 грудня 2017 року виданою Луцьким РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області, у позивача відсутня будь-яка заборгованість перед стягувачами по всіх можливих виконавчих провадження. Оскільки виконавцем не було знято арешт на майно та заборони на його відчуження, проте усі виконавчі провадження відносно [PERSON] закриті, просить суд зняти арешт з нерухомого майна, належного позивачу, накладений постановою 12 листопада 2008 року головним державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ [PERSON], а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір. До початку судового засідання представник позивача подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовну заяву підтримує повністю, просить її задовольнити. Представник відповідача подав суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити у його відсутності, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що постановою № б/н, виданою 12 листопада 2008 року головним державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ [PERSON] було накладено арешт нерухомого майна. Реєстратором Волинська філія ДП «Інформаційний центр» МЮУ зареєстровано попередньовказане обтяження, реєстраційний № 8181890 (а.с. 10-11). На даний час дане обтяження не зняте. Відповідно до довідки Луцького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області № 18568 від 12.12.2017 року вбачається, що [PERSON] на обліку та контролі виконання у відділі, про стягнення коштів на користь держави, юридичних та фізичних осіб станом на 12 грудня 2017 року не перебуває, та усі борги по яких були відкриті виконавчі провадження сплачені (а.с. 12). Крім того у відповідь на звернення [PERSON], Луцьким РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області 21.02.2018 року листом № 3644 було повідомлено, що арешт, накладений на майно позивача не можливо зняти, оскільки згідно даних АСВП за № 10220447 постанова про арешт майна боржника відсутня по справі № 1/46-1 від 22.07.2008 року Господарського суду Волинської області. Виконавче провадження на підставі якого, було винесеного постанову про арешт майна боржника неможливо ідентифікувати, оскільки за 2008 рік матеріали виконавчого провадження знищені (а.с. 13) Суд зазначає, що у відповідності до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла станом на час вчинення вказаних виконавчих дій, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Згідно з ч.1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року держава Україна гарантує громадянам непорушність їхньої приватної власності. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наявність заборон на рухоме та нерухоме майно, є порушенням наведених вище прав власника нерухомого майна, гарантованих йому державою Україна. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що слід зняти арешт з всього нерухомого майна, що належить на праві власності позивачу, на яке, згідно постанови головного державного виконавця головного державного виконавця ВДВС Луцького РУЮ [PERSON] від 12 листопада 2008 року було накладено обтяження. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved