Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, третя особа - Сєвєродонецький міський відділ Управління Державної міграційної служби України у Луганській області, посилаючись на наступне. [PERSON] є співвласником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER], виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськради від 17.05.2007 року згідно розпорядження (наказом) [NUMBER] від 17.05.2007 року. В спірній квартири зареєстрований відповідач, [PERSON], син позивача, який з березня 2014 року не проживає без поважних причин. Збереження реєстрації відповідача у належній позивачу квартирі змушує позивача нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг та перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню нерухомою власністю. У зв'язку із викладеним позивач просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зобов'язати його знятися з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, які викладені в позові, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб В судовому засіданні було встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/4 частці кожному, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло [NUMBER], виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськради від 17.05.2007 року згідно розпорядження (наказом) [NUMBER] від 17.05.2007 року та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15563433, виданого Комунальним підприємством «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» від 13.08. 2007 року. Згідно із довідкою № 743, виданої КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 10.03.2016 року, в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [INFO], (позивач по справі), [PERSON], [INFO] (відповідач по справі). З копії Акту, затвердженого 10.03.2016 року КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька», встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] з березня 2014 року. Суд враховує, що відповідач [PERSON] є співвласником вищевказаної квартири. Положеннями п. 34 Постанови Вищого спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 ЖК УРСР. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS], призведе до обмеження права останнього у користуванні своєю власністю, що суперечить положенням ст. 317 ЦК України, яка розкриває зміст права власності та ст. 319 того ж Кодексу, яка гарантує кожному власнику право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, що також включає і право бути зареєстрованим за місцезнаходженням житлового приміщення, яке особі належить на праві приватної спільної часткової власності, незалежно від фактичного проживання або непроживання такого співвласника у житловому приміщенні. Таким чином, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS].

Outcome: dismissed