Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Деражнянської міської ради про визнання припиненим права власності та визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Хмельницькою державною нотаріальною конторою 12 жовтня 2011 року, вона є власником 67/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих по [ADDRESS]. Право власності ж на інші 33/100 частин нерухомого майна зареєстровані за [PERSON], котра померла у [INFO] році. Фактично частина належного [PERSON] житлового будинку була знесена через ветхість ще за життя власника, проте спільна часткова власність на це майно формально продовжує існувати, що позбавляє позивачку, як співвласника майна, у повній мірі реалізувати свої права щодо розпорядження ним, а також порушує її права в частині приватизації земельної ділянки. Враховуючи те, що спадкове майно після смерті [PERSON] ніким не успадковане, а також посилаючись на положення ст. 346 ЦК України, згідно з яким право власності припиняється у разі знищення майна, позивачка просить визнати припиненим право власності [PERSON] на 33/100 частин вищенаведеного нерухомого майна та визнати за нею право власності на весь житловий будинок, розташований по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали. Представник відповідача Деражнянської міської ради позову не визнав і пояснив, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] і, оскільки наявний спір між останнім та позивачкою, міська рада не може відповідати за даним позовом. Залучений судом до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] та його представник позову не визнали, посилаючись на те, що співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих по [ADDRESS], були [PERSON] та [PERSON] Згідно з матеріалами архівної інвентарної справи, [PERSON] була власником не лише 33/100 частин житлового будинку, а й 1/2 частини господарських будівель, а саме сараю та погреба, власником іншої 1/2 частини яких був [PERSON] Співвідповідач та його представник стверджують, що проведеною у грудні 2013 року інвентаризацією спірного нерухомого майна було встановлено, що на земельній ділянці, розташованій по [ADDRESS], знаходяться житловий будинок, площею 35,9 кв.м., сарай та погріб, тобто посилання позивачки на ту обставину, що належне [PERSON] майно знищене, є безпідставним. Крім того, вони посилаються на те, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла її дочка [PERSON], а після смерті останньої - співвідповідач [PERSON] Оскільки чинним законодавством передбачена можливість припинення права власності на знищене майно тільки за наявності відповідної заяви власника, таке право, стверджує [PERSON], залишається за ним, як таким, що прийняв спадщину [PERSON] Крім того, співвідповідач та його представник посилаються на те, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 жовтня 2011 року, відповідно до якого позивачка є власником 67/100 частин спірного житлового будинку з надвірними будівлями, є чинним і ніким не оспорюється, а тому підстави для визнання за нею права власності на цілий житловий будинок відсутні. Враховуючи наведене, вони просять відмовити в задоволенні позову. Вислухавши доводи сторін, їх представників та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про право власності на жилий будинок, виданих виконкомом Деражнянської селищної ради 5 квітня 1968 року, власником 67/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих по [ADDRESS], був [PERSON], а власником 33/100 частин - [PERSON] Як вбачається із витребуваної судом та оглянутої в судовому засіданні архівної інвентарної справи, [PERSON] та [PERSON] були співвласниками господарських будівель, а саме сараю (літ. Б) та погреба (літ. В), по 1/2 частині кожен. У грудні 2013 року було проведено інвентаризацію спірного нерухомого майна, за результатами якої було встановлено, що на земельній ділянці, розташованій по [ADDRESS], знаходяться житловий будинок, загальною площею 35,9 кв.м., житловою площею 24,5 кв.м., а також сарай (літ. Б), 1939 року будівництва, та погріб (літ. Г), 1940 року будівництва, що підтверджується довідкою ГМП «Інвентаризатор» №1322 від 13 грудня 2013 року. Наведене дає суду підстави зробити висновок про те, що посилання позивачки на ту обставину, що належне [PERSON] майно знищене, є безпідставним. З'ясовано судом і те, що [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується витребуваною судом копією актового запису про смерть №5 від 26 січня 1988 року, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деражнянського районного управління юстиції у Хмельницькій області. Після її смерті в управління спадковим майном відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) вступила її дочка [PERSON], що підтверджується, зокрема, її заявою до органу технічної інвентаризації №14 від 2 лютого 1989 року, наявною в матеріалах інвентаризаційної справи. Співвідповідач [PERSON], як спадкоємець другої черги до майна померлої [PERSON] за законом, успадкував спадкове майно померлої, яким є житловий будинок з надвірними будівлями, розташовані по [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Деражнянською державною нотаріальною конторою 15 жовтня 2009 року. Крім того, [PERSON] прийняв також спадкове майно [PERSON], яким є 33/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих по [ADDRESS], що підтверджується довідками Другої Хмельницької державної нотаріальної контори №2804/02-14 та №2805/02-14 від 21 листопада 2013 року. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] встановлено рішенням Деражнянського районного суду від 13 лютого 2014 року. Суд не приймає до уваги доводів позивачки та її представника, наведених ними в обґрунтування позовних вимог, зокрема, щодо факту порушення прав позивачки як спадкоємця, оскільки будь-яких доказів на їх підтвердження, ними не подано. Згідно із ст. 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам'яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно із ст. 349 Цивільного кодексу України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Аналізуючи наведені норми закону, суд доходить висновку про відсутність підстав для припинення права власності. Що стосується решти позовних вимог, то суд доходить до наступного. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Другою Хмельницькою державною нотаріальною конторою 12 жовтня 2011 року, позивачка [PERSON] успадкувала майно померлої [PERSON], яким є 67/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих по [ADDRESS]. Вказане свідоцтво є законним, права позивачки як спадкоємця після смерті [PERSON] ніким не оспорюються, у зв'язку з чим суд вважає недоведеними позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на цілий житловий будинок.

Outcome: dismissed