Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою про визнання права користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 15 червня 2009 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, що належало йому на момент смерті, в тому числі на право постійного користування земельною ділянкою, площею 15 га для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії ТР № 00041 та на право постійного користування земельною ділянкою, площею 22га для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії ТР № 00018. Позивач є спадкоємцем померлого першої черги, а також членом Селянського (фермерського) господарства «Еліт». Згідно державного акту серії ТР № 00041 на право постійного користування землею від 17 лютого 2000 року, виданого на підставі рішення Гусятинської районної ради Тернопільської області від 23 березня 1999 року. [PERSON] надана у постійне користування земельна ділянка площею 15 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Майданської сільської ради Гусятинського району для ведення селянського (фермерського) господарства, а також згідно державного акту серії ТР № 18 на право постійного користування землею від 10 листопада 1997 року, виданого на підставі рішення Гусятинської районної ради Тернопілсьської області від 15 серпня 1997 року. [PERSON] надана у постійне користування земельна ділянка площею 22 га в межах згідно з планом, яка розташована на території [PERSON] сільської ради. [PERSON] за життя не складав заповіту, тому спадщина після його смерті відкрилася за законом. Позивач прийняла спадщину, оскільки проживала разом із ним на день його смерті, та в силу ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України прийняла спадщину як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Мати та брат не бажають та не можуть спадкувати вказаних земельних ділянок після смерті батька, оскільки вони не є членами фермерського господарства, про що свідчать подані ними заяви про небажання спадкувати. Спадкодавець набув право постійного користування земельною ділянкою для веденняселянського (фермерського) господарства відповідно до діючого на час прийняття рішення (1997-2000 року) законодавства, а саме ст. 51 Земельного кодексу України (ред.1990 року). Просить визнати за нею право постійного користування земельними ділянками, площею 22 га., та, відповідно площею 15 га для ведення селянського (фермерського) господарства, які розташовані на території [PERSON] та [PERSON] сільських рад Гусятинського району Тернопільської області в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 15 червня 2009 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] сільські ради подали до суду заяву в яких позовні вимоги визнають повністю проти задоволення не заперечують, просять слухати справу у відсутності їх представника. Представник Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши позивача, перевіривши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно державних актів серії ТР №00041, №00018 на право постійного користування землею від 17 лютого 2000 року та 10 листопада 1997 року виданих на підставі рішень Гусятинської районної ради Тернопільської області від 23 березня 2000 року №49, та від 15 серпня 1997 №66, [PERSON] надані у постійне користування земельні ділянки площею 15 га що розташована на території [PERSON] сільської ради та площею 22 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Гусятинського району Тернопільської області для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с.12-13). Як вбачається із довідки №110 від 27.08.2015 року виданої [PERSON] сільською радою, [PERSON], який помер 15.05.2009 року дійсно постійно проживав та був зареєстрований на день смерті за адресою с. Майдан Гусятинського району і разом з ним проживали та були зареєстровані: дружина - [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON] (а.с.16) Відповідно до Статуту селянського (фермерського) господарства «Еліт» в новій редакції, зареєстрованого Гусятинською районною державною адміністрацією, позивач [PERSON] є членом фермерського господарства «Еліт». Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 15.06.2009 року (а.с.8). З постанови Копичинецької державної нотаріальної контори від 17 червня 2015 року вбачається, що після смерті [PERSON], померлого 15 червня 2009 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину на право постійного користування земельною ділянкою позивачу відмовлено.(а.с.14-15). За статтею 41 Конституції України громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. В пункті 5.2. Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року зазначено, що згідно з частиною третьою статті 41 Конституції України, громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ця конституційна гарантія не може тлумачитися як така, що заперечує державний захист інших визнаних майнових прав громадян (крім права власності) або обмежує можливість такого захисту прав землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства. Згідно до ст. 92 Земельного Кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Спадкодавець набув право постійного користування земельними ділянками для ведення селянського (фермерського) господарства відповідно до діючого на час прийняття рішення (2000 року) законодавства, а саме ст. 51 Земельного кодексу України (ред. 1990 року). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» (надалі - Закон) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Згідно ст. 19 Закону до складу майна фермерського господарства входить право користування землею. Статтею 191 ЦК України визначено, що до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки. Позивач, як спадкоємець по закону після смерті свого батька, прийняла спадщину з метою продовжити фермерську діяльність, на даний час є членом селянського (фермерського) господарства. Відповідно до ч.1 ст. 14 Закону, фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право продавати або іншим способом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. В роз'ясненнях, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року зазначено, що успадкування майна селянського (фермерського) господарства здійснюється за загальними правилами спадкового права. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 141 ЗК України містить вичерпний перелік підстав припинення право користування земельною ділянкою. Смерть особи - користувача земельної ділянки не є підставою припинення на право користування земельною ділянкою. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд приходить до висновку про те, що земельні ділянки були надані на підставі Державних актів на право постійного користування земельними ділянками, позивач [PERSON] є спадкоємцем частки СФГ «Еліт», інші спадкоємці по закону відмовились від спадкування, [PERSON] є членом фермерського господарства «Еліт»після смерті спадкодавця, право користування земельною ділянкою, що належало спадкодавцеві [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилось внаслідок його смерті, також входить до складу спадщини. На підставі наведеного,

Outcome: approved