Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до Виконавчого комітету Мелітопольської міської Ради про визнання за нею права власності на збільшений у розмірах житловий будинок А-1, самочинно побудовані прибудову а1-1, гараж Г-1, літню кухню В-1, навіс в, навісу Д, що розташовані на території домоволодіння [ADDRESS], що залишилися після смерті [PERSON], померлого [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що її батькові [PERSON] на праві власності належало домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку «А-1», прибудови «а1-1», літньої кухні «В-1», навісу в, гаражу «Г-1», погребу під «Г-1», навісу «Д», огорожі №1, воріт, вигрібної ями №2. Земельна ділянка площею 545 кв.м., на якої знаходиться домоволодіння має кадастровий №2310700000:02:023:0311. [INFO] батько позивачки помер. При житті батько позивачки склав відносно неї заповіт від 19.11.2011р. реєстровий №2-2134 ВРН №868716. Після смерті її батька, позивачка е спадкоємцем за заповітом. Інших спадкоємців немає. Спадщину позивачка прийняла фактичним шляхом, оскільки на момент смерті батька вона мешкала разом з ним, про що свідчить довідка голови квартального комітету від 11.09.2014р. У зв'язку з тим, що у позивачки не було оригіналу свідоцтва про спадщину за заповітом від 19.11.2011р. вона звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду, рішенням якого від 16.10.2014р. за нею визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS], що залишився після смерті її батька. При житті батько самочинно збільшив у розмірах житловий будинок «А-1», побудував прибудову «а1-1», гараж «Г-1», літню кухню «В-1», навіс в, навісу «Д», що розташовані на території домоволодіння [ADDRESS]. У якості нормативного обґрунтування позивачка посилається на ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 328, 376, 1268 ЦК України. Позивач у судове засідання не з'явився але надав до суду заяву якої підтримала позовні вимоги та просила слухати справу у її відсутність. Від представника відповідача до суду надійшла заява у якої він заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, виходячи із принципу діспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків передбачених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відкриваючи провадження у справі суд попередив сторони про те, що відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, вони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Виходячи зі змісту положень статті 60 ЦПК України суд розглядає справу на підставі доказів, які подані сторонами до початку безпосереднього судового розгляду. Судом встановлено наступні обставини. Батькові позивачки [PERSON] на праві власності належало домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про спадщину за заповітом від 19.11.2011, технічним паспортом КП Мелітопольське МБТІ від 09.11.2013р., витягом про державну реєстрацію прав від 23.11.2011р., (а.с.5,6-7,8). Відповідно до акту відводу земельної ділянки від 21.02.1950р. земельна ділянка площею 504 кв.м. виділена матері [PERSON], [PERSON], органом місцевого самоврядування під індивідуальне будівництво. (а.с. 21) Відповідно архітектурно-планувального завдання головного архітектора м. Мелітополя від 22.04.1950р. та типового проекту №130 від 1950р. будівництво будинку здійснено за дозволом органу місцевого самоврядування м. Мелітополь.(а.с.21) 30.09.1954р. відповідно до акту вводу до експлуатації будівництво прийнято до експлуатації. Відповідно до поверхового плану КП Мелітопольське БТІ від 16.06.1960р. та викопіювання від 18.07.1967р. з плану будівельного кварталу №196 у м. Мелітополі та поверхового плату домоволодіння пройшло поточну інвентаризацію у КП Мелітопольське БТІ. (а.с.22) Відповідно до змісту технічного паспорту КП Мелітопольське МБТІ від 9.11.2013р. будівництво житлового будинку «А-1», прибудови «а1-1», літньої кухні «В-1», навісу в, гаражу «Г-1», погребу під «Г-1», навісу «Д», огорожі №1, воріт, вигрібної ями №2 здійснено у термін з 1955 року до 2011року.(а.с.6-7) 19.11.2011р. [PERSON] отримано свідоцтво про спадщину за заповітом після смерті його матері [PERSON](а.с.8) Земельна ділянка площею 545 кв.м., на якої знаходиться домоволодіння має кадастровий №2310700000:02:023:0311, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ЕЕА 736376 від 8.07.2014р.(а.с.9) [INFO] батько позивачки помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 11.10.2013р. актовий запис №13.(а.с.10) При житті [PERSON] склав відносно позивачки заповіт від 19.11.2011р. реєстровий №2-2134 ВРН №868716. (а.с.11) Після смерті [PERSON] позивачка е спадкоємцем за заповітом. Інших спадкоємців немає, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 29.09.2006 р., свідоцтвом про шлюб, паспортом [NUMBER] виданим Мелітопольським МВ УМВС 11.07.1998р. (а.с.12,13) Спадщину позивачка прийняла фактичним шляхом, оскільки на момент смерті батька вона мешкала разом з ним, про що свідчить довідка голови квартального комітету від 11.09.2014р. (а.с.14) У зв'язку з тим, що у позивачки не було оригіналу свідоцтва про спадщину за заповітом від 19.11.2011р. вона звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду, рішенням якого від 16.10.2014р. за мною визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS], що залишився після смерті батька. При житті батько самочинно збільшив у розмірах житловий будинок «А-1», побудував прибудову «а1-1», гараж «Г-1», літню кухню «В-1», навіс «в», навісу «Д», що розташовані на території домоволодіння [ADDRESS]. Суд критично ставиться до посилань представника відповідача у наданих до суду письмових запереченнях на п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», оскільки за змістом п.4, п.6 та п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» щодо спадкування самочинного будівництва повинен застосовуватись лише у випадках, коли об'єкти самочинного будівництва збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети. Проте як зазначив ВСС України у п.15 Постанови №6 від 30.03.2012р. виходячи зі змісту частини третьої статті 376 ЦК суд може визнати право власності на самочинно збудоване майно за особою, яка його збудувала, якщо після закінчення будівництва земельну ділянку цій особі було передано у власність або надано у користування земельну ділянку, на якій розміщено майно, відповідно до її цільового призначення. Відповідно, до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ЕЕА 736376 від 8.07.2014р. речове право користування земельною ділянкою площею 545 кв.м. кадастровий №2310700000:02:023:0311, на якої знаходиться домоволодіння зареєстровано за померлим після будівництва житлового будинку «А-1», прибудови «а1-1», гаражу «Г-1», літньої кухні «В-1», навісу «в», навісу «Д», що розташовані на території домоволодіння [ADDRESS]. Вказане право користування земельною ділянкою на час розгляду справи у суді ніким не скасовано та не оскаржене. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 16.10.2014р. по справі №320/9758/14-ц за позивачкою визнано право власності у порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO] на житловий будинок [ADDRESS]. (а.с.15). Відповідачем по даній справи був Виконавчий комітет Мелітопольської міської Ради, який не заперечував проти задоволення позову [PERSON] Рішення набрало законної сили. Обставини та висновки викладені у вказаному рішенні суду мають обов'язкове значення для даної цивільної справи, оскільки відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 16.10.2014р. по справі №320/9758/14-ц за [PERSON] визнано право власності у порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO] на житловий будинок [ADDRESS], т.т. на даний час позивачці належать усі права володіння, користування та розпоряджання вказаним будинком, передбачені ст.ст. 316, 317, 319, 328 ЦК України. У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності отримується на підставах, не заборонених законом, зокрема з операцій. Право власності передбачається таким, що виникло правомірно, якщо інше прямо не виходить із закону або незаконність придбання права власності не встановлена законом. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача [PERSON] до Виконавчого комітету Мелітопольської міської Ради про визнання права власності на спадкове майно такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved